Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 24 липня 2024 року між ТзОВ "УКР Кредит Фінанс" та [PERSON] було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1425-3589, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 18 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком на 365 днів. В порушення умов кредитного договору станом на 19 січня 2026 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 92 944 грн. 00 коп., з яких: 18 000 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за кредитом, та 74 944 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Однак, кредитодавцем було застосовано до [PERSON] . Програму лояльності, а саме часткове списання заборгованості за нарахованими процентами у загальній сумі 16 704 грн. 00 коп. Враховуючи вище наведене, просить стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором №1425-3589 від 24 липня 2024 року, укладеним між ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" та [PERSON] в сумі 76 240 грн. 00 коп. (з яких: 18 000 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за кредитом та 58 240 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за нарахованими процентами) та судові витрати. [PERSON] надіслала до суду відзив, в якому зазначила, що наведена у позовній заяві інформація щодо суми заборгованості не містить жодних відомостей про порядок її формування, механізм нарахування окремих складових та їх співвідношення з умовами конкретних кредитних договорів. Позивач не зазначив, з якого моменту здійснювалося нарахування відповідних сум, за який саме період вони обчислювалися, а також які саме показники були покладені в основу такого нарахування. Фактично у позовній заяві відсутній єдиний, цілісний та зрозумілий розрахунок заборгованості, який би дозволяв перевірити обґрунтованість заявлених до стягнення сум. Поділ загальної суми на окремі складові без розкриття алгоритму їх обчислення не дає можливості встановити правильність такого розрахунку та перевірити його відповідність умовам відповідних договорів. Позивач у позові зазначає про часткову оплату відповідачем заборгованості за кредитним договором та посилається на визнання через часткову оплату відповідачем факту укладення кредиту. При цьому наведений розрахунок містить інформацію про оплату відповідачем заборгованості, але в наведеному розрахунку тіло кредиту не зменшилося. Позивачем всі платежі відповідача зараховано виключно на проценти та комісію, що призвело до штучного збільшення заборгованості та фактичного зменшення тіла кредиту не відбувалося. Такий порядок порушує баланс прав сторін та ставить відповідача у вкрай невигідне становище. Вважає, що нею було повернуто близько 76% позики, та поданий розрахунок є суто формальним та не відповідає дійсності і суперечить відомостям позовної заяви. Неустойка (заборгованість за нарахованими процентами) за кредитним договором нарахована за кредитним договором під час дії воєнного стану, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Вважає, що Позивач не перевірив залишок заборгованості відповідача за договором, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, не надав обґрунтований розрахунок, в якому наявна відсутність періодів прострочення та даних про те, яка процентна ставка підлягала застосуванню, з огляду також на те, що умовами договору визначено фактично декілька альтернативних строків, у межах яких здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів, та можливе застосування відсоткової ставки у розмірі 2% або 3% залежно від строку внесення платежів. Відсутність детального розрахунку не підтверджує правильності нарахування відсотків за кредитним договором, наявності у позичальника боргу у розмірі, заявленого до стягнення кредитодавцем. Надані позивачем документи лише констатують заборгованість у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509, частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. У зв`язку із вище наведеним, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає їх неправомірними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак долучив до матеріалів справи заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2026 року, задоволено клопотання відповідача, та витребувано у позивача: оригінал договору про відкриття кредитної лінії №1425-3589 від 24 липня 2024 року; оригіналправил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт та таблиця споживчого кредиту; оригіналквитанції про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи; оригіналдовідки про перерахування суми кредиту; оригіналрозрахунку заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1425-3589 від 24 липня 2024 року; оригіналПравил акції. 31 березня 2026 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області в задоволенні заяв відповідача [PERSON] про повернення товариству з обмеженою відповідальністю "УКР Кредит Фінанс" заяви від 23 березня 2026 року № 1425-3589 та про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "УКР Кредит Фінанс" штрафу в дохід державного бюджету в розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відмовлено. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 24 липня 2024 року між ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №1425-3589, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 18 000 грн. 00 коп., зі сплатою 1,5 % за кожен день користування кредитом (застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення договору), та 1,18 % за кожен день користування кредитом (застосовується у період починаючи з 181 календарного дня дії договору і до закінчення строку дії або до дати фактичного повернення всієї суми боргу), строком на 365 днів. Вище зазначений договір наявний у письмових доказах, які долучені до матеріалів справи та на електронному носію, який був надіслані на виконання ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2026 року. З квитанції 2493545531 від 24 липня 2024 року відомо, що на картку № [NUMBER] 24 липня 2024 року було перераховано 18 000 грн. Згідно довідки про перерахування суми кредиту №1425-3589 від 24 липня 2024 року [PERSON] було перераховано 18 000 грн. на картку № [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №1411-9221 від 21 червня 2024 року загальна заборгованість [PERSON] становить 92 944 грн. 00 коп., з яких: 18 000 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за кредитом, та 74 944 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Однак, у зв`язку із застосуванням Програми лояльності її заборгованість станом на 19 січня 2026 року становить 76 240 грн. 00 коп., з яких: 18 000 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за кредитом та 58 240 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. V. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, навів висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. З огляду на мотивувальну частину цієї постанови Велика Палата Верховного Суду уточнює вказаний вище висновок таким. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за "користування кредитом" (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Судом встановлено, що умови зазначеного договору в частині своєчасності сплати боргу відповідачем не виконано. Таким чином доведено факт невиконання вимог закону, з боку відповідача. Однак, щодо нарахування відсотків відповідачу, слід зазначити наступне. Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22 листопада 2023 року №3498-IX (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" доповнено: ч. 4 цієї статті, у якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом; ч. 5 цієї статті, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Також, ч. 2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного закону встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. З урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, відсотки з 25 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року (20 днів перехідного періоду) мали нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5 %, а з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року (наступні 120 днів перехідного періоду) в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5 %, з 21 серпня 2024 року не більше 1 %. За встановленого, відповідні умови договору щодо нарахування процентів у розмірі, що перевищує 1 % на день, починаючи з 21 серпня 2024 року, є нікчемними. З огляду на викладене, проценти підлягали до нарахування: - 24 липня 2024 року по 06 серпня 2024 року 1 890 грн. 00 коп. (18 000 грн. 00 коп. (заборгованість за кредитом) х 0,75% х 14 (днів користування кредитом); - з 07 серпня 2024 року по 20 серпня 2024 року 3 780 грн. 00 коп. (18 000 грн. 00 коп. (заборгованість за кредитом) х 1,5% х 14 (днів користування кредитом); - з 21 серпня 2024 року по 23 липня 2025 року 60 660 грн. 00 коп. (18 000 грн. 00 коп. (заборгованість за кредитом) х 1 % х 337 (днів користування кредитом). Таким чином, загальний розмір процентів за період кредитування, розрахований з урахуванням вимог Закону України "Про споживче кредитування", становить 66 330 грн. 00 коп. Однак, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем вносились платежі, а саме: 07 серпня 2024 року 4 860 грн., 26 серпня 2024 року 3 500 грн. 00 коп., 27 серпня 2024 року 1 900 грн. 00 коп., 27 жовтня 2024 року 1 500 грн. 00 коп., та 22 червня 2025 року - 2 000 грн. 00 коп., тобто на загальну суму 13 760 грн. 00 коп. Позивачем, ці платежі були враховані на погашення комісії у сумі 2 700 грн. та на погашення відсотків у сумі 11 060 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути проценти в сумі 55 270 грн. 00 коп. (66 330 грн. 00 коп. (розмір процентів за період кредитування, розрахований з урахуванням вимог Закону України "Про споживче кредитування") - 11 60 грн. 00 коп. (суми платежів, які були внесені відповідачем на погашення процентів)). Беручи до уваги те, що відповідач доказів щодо погашення заборгованості за кредитним договором не надав, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" заборгованість за кредитним договором у розмірі 73 270 грн. 00 коп. Крім цього, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). В іншій справі Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 2 558 грн. 68 коп.

Outcome: partial