Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

Представник позивачки звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Інгулецького районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області від 20 липня 2023 року. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Під час подружнього життя відповідач часто зловживав алкогольним напоями, принижував та ображав позивачку. Після повномасштабного вторгнення рф на територію України позивачка разом із сином виїхала до Німеччини. Відповідач добровільно кошти на утримання дитини не надавав, тому позивачка звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину. 19 квітня 2023 року Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. Між сторонами напружена комунікація, відповідач часто пише позивачці агресивні повідомлення, акцентував увагу, що після закінчення війни він не надасть згоди на виїзд дитини за кордон і взагалі забере сина. З метою запобігання конфліктних ситуацій, уникнути складнощів з отриманням дозволів від батька на зміну місця проживання дитина, оформлення документів тощо просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, представник позивачки надала заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак повторно не з`явився в судове засідання, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань не направив. Відзив на позов до суду не надходив. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяви про розгляд справи без їхньої участі. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. 04 грудня 2025 року позов надійшов до суду. 16 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 12 лютого 2026 року вирішено питання залучення та виключення третіх осіб; закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. 11 вересня 2015 року зареєстровано шлюб між сторонами. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації на позивачку скарг від мешканців будинку не надходило. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Судовим наказом, виданим Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 19 квітня 2023 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу). Судовий наказ перебуває на виконанні в Інгулецькому ВДВС у місті Кривому Розі. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області від 20 липня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивачка разом із сином у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України виїхали до Федеративної Республіки Німеччина. [PERSON] відвідує початкову школу в м. Берлін. Між сторонами склалися напружені відносини, відповідач у месенджерах пише позивачці агресивні повідомлення. Згідно з рішенням виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 18 лютого 2026 року №66 визнано доцільним визначення місця проживання малолітнього сина сторін з матір`ю. Викладеними обставинами відповідають правовідносини з приводу визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 161 СК України). Відповідно до частини третьої, четвертої статті 29 ЦК України у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч.1 ст.160 ЦК України). У своїй постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 467/403/22 Верховний Суд зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У пункті 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України», заява № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Встановлено, що рішенням виконкому Інгулецької районної у місті ради від 18 лютого 2026 року № 66 зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання сина сторін з позивачкою. Виходячи із найкращих інтересів сина сторін, суд вважає можливим визначити його місце проживання з позивачкою. При цьому суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 28 січня 2026 року у справі № 761/28549/23, згідно з якими частиною четвертою статті 29 ЦК України прямо передбачено: місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна, а також місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, у якому вона проживає. Зазначена норма не містить вимоги щодо визначення такого місця саме як зареєстрованого місця проживання чи перебування, а отже з її змісту не випливає обов`язок визначати конкретне місце проживання дитини на території певної адміністративно-територіальної одиниці або держави. З огляду на вищевикладене суд вважає, що позивачем та її представником доведено обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Водночас суд зазначає, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не позбавляє відповідача батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обоє з батьків, спір між якими вирішено судом. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дитини. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved