Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача [PERSON] звернувся у суд із позовом про стягнення із [PERSON] боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем передано в борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 4 500,00 грн, які остання зобов`язувалась повернути у строк до 16.08.2021. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 16.07.2021 на суму 4 500,00 грн готівкою із зазначенням умов їх повернення. Однак, [PERSON] , не зважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів, уникає виконання зобов`язання. Неодноразові звернення дотримуватися взятого зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідачем постійно ігноруються. В результаті такої поведінки відповідачки, позивач [PERSON] змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. На підставі наведеного, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 6 750 грн та судові витрати. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Заяви, клопотання учасників справи Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Також представник позивача на виконання ухвали суду надав оригінал письмової розписки та повністю підтримав позовні вимоги, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач до суду повторно не з`явилась, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином у передбаченому законом порядку, відомості про час та місце проведення судових засідань були опубліковані на офіційному сайті «Судова Влада» у автоматичному режимі. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 13.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 03.02.2026 у зв?язку із неявкою представників сторін, розгляд справи відкладено на 25.02.2026 винесено ухвалу про надання позивачем оригіналу розписки до 18.03.2026, розгляд справи відкладено на 25.03.2026 та 02.04.2026. Відповідно до вимог ч. 1 п. 1ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою судового засідання від 25.03.2026, з огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини неявки в судове засідання, відзиву не подала, суд на підставі статей 280-282 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 16.07.2021 [PERSON] взяла у позику в [PERSON] грошові кошти у сумі 4 500,00 грн готівкою, під 1,5% в місяць. Зобов`язуючись повернути позику в строк до 16.08.2021 з відсотками, а саме 6 750,00 грн. Отримання грошових коштів відповідачкою підтверджується Розпискою, текст якої надруковано із її слів, так як вона не вміє писати, прочитано їй зміст та роз`яснено. З текстом розписки та умовами повністю згідна, про що свідчить її власний підпис. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача повернути кошти надані в борг відповідачці за розпискою. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Отже, внаслідок укладання договору позики між сторонами виникли цивільні права та обов`язки. За змістом ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Вказана вище правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 - за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року по справі 464/3790/16-ц. Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, міститься в тексті договору, про завершену дію передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Аналізуючи поданий представником позивача оригінал розписки, судом встановлено, що розписка підписана власноручно позичальником - відповідачем, текст якої надруковано із її слів, так як вона не вміє писати, прочитано їй зміст та роз`яснено. З текстом розписки та умовами повністю згідна, про що свідчить її власний підпис. Зі змісту наданої розписки від 16.07.2021 вбачається, що така свідчить про отримання [PERSON] коштів в сумі 4 500,00 грн, про взяття на себе [PERSON] обов`язку їх повернути [PERSON] в строк до 16.08.2021 з відсотками, а саме 6 750,00 грн. Сторони дотримались письмової форми договору.. Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору. Відповідачка не оспорювала факту наявності написаної нею власноручно розписки, жодних доказів погашення заборгованості за договором позики в повному обсязі або частково, суду не надала, відзиву на позов не подала, факт наявності боргу і його розмір не оспорювала. Таким чином, встановлено, що відповідачка свої договірні зобов`язання за договором позики не виконала, і не повернула позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці). Боргова розписка, що підписана відповідачкою та надана позивачеві, відповідає формі, встановленій для договору позики, що передбачена в ст.1047 ЦК України. За доводами позивача, спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов`язання за договором позики. За змістом ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст.525ЦКУкраїни). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України). Враховуючи те, що строк виконання зобов`язання настав, приймаючи до уваги те, що доказів повернення боргу в загальній сумі 6 750,00 грн станом на день розгляду справи відповідачем не надано, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суму боргу в розмірі 6 750,00 грн, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Частинами першою другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 331 гривень 20 коп, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. Представник позивача - адвокат Савченко С.А. в позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 5 000 гривень. Відповідно до ч. ч. 1, 3ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Суд наголошує на тому, що зазначені витрати, понесені позивачем мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд при вирішенні питання стягнення витрат на правничу допомогу бере до уваги правові висновку викладені у постанові від 07.09.2023 року у справі за № 202/8301/21 в якій Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду зазначає, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку(квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду (справи №821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц) та в постанові Великої Палати Верховного Суду (справа № 826/1216/16). Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджуються належним чином, а саме договором про надання юридичних послуг від 11.09.2025, ордером на надання правничої допомоги серії АЕ №1405063 та квитанцією до прибуткового касового ордеру №11.09.2025 про оплату позивачем правової допомоги в розмірі 5 000 грн. Зазначені витрати пов`язані з розглядом справи, є дійсними та необхідними для належного захисту інтересів позивача. Суду не надано доказів неспівмірності цих витрат зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання юридичних послуг. У зв`язку із задоволенням позовних вимог судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved