Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

В лютому 2024 року позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив розірвати договір оренди землі від 28 жовтня 2019 року відносно земельних двох ділянок: кадастровий номер 4823383400:01:000:0058 площею 9,390 га; та кадастровий номер 4823383400:01:000:0142 площею 0,3300 га; укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАГРО ТРАСТ» (ЄДРПОУ: 42484588), та повернути йому земельні ділянки. Також просив розірвати договір оренди землі від 30 жовтня 2019 року відносно земельної ділянки кадастровий номер 4823384100:05:000:0110 площею 11,11 га; укладений між ним та тим же товариством, та повернути йому земельні ділянки. Крім цього, просив стягнути з відповідача на його користь орендну плату за 2021-2023 роки. В обґрунтування позову вказав, що 28 жовтня 2019 року та 30 жовтня 2019 року, з метою належного використання та обробки вищевказаних земельних ділянок, які йому належать на праві приватної власності, він уклав договори оренди землі з товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАГРО ТРАСТ» строком на 7 років. Відповідно до п. 4.4 договору орендна плата повинна вноситися з 01 липня поточного року по 01 червня наступного року. Однак, за 2021, 2022 та 2023 роки орендну плату він не отримував. Ця систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання договорів. Крім цього без його повідомлення та згоди, відповідач уклав договори купівлі-продажу (відчуження) права користування земельними ділянками з товариством з обмеженою відповідальністю «ЮГАГРОТРАСТ 2022» (ЄДРПОУ:44580985). Передачу земельних ділянок без згоди власника в користування іншій особі також вважав обґрунтованою підставою для розірвання договорів оренди землі та повернення ділянок йому. Рішенням суду від 22 вересня 2025 року позов був задоволений частково: розірвано договори оренди землі від 28 жовтня 2019 року та від 30 жовтня 2019 року, а також зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАГРО ТРАСТ» повернути позивачу земельні ділянки з кадастровими номерами 4823383400:01:000:0058, 4823383400:01:000:0142 та 4823384100:05:000:0110. У задоволені інших вимог відмовлено. 17 жовтня 2025 року представницею позивача була подана заява через систему Електронний суд про ухвалення додаткового рішення. Вказала, що в рішенні суду не було вирішено питання про судові витрати, понесені позивачем при розгляді справи. Тому, посилаючись на ст. 270 ЦПК України, просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю УКРАГРО ТРАСТ на користь позивача [PERSON] 25 422 грн 40 коп судових витрат, з яких 2422 грн 40 коп - судовий збір, а 23000 грн - витрати за отриману правничу допомогу. 20 жовтня 2025 року представницею відповідача було подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій вона вказала, що при вирішенні питання про судові витрати суд зобов`язаний враховувати реальність та необхідність адвокатських витрат, а також інші критерії, визначені ст. 141 ЦПК України. Крім того зазначила і про необхідність враховувати підстави для зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу у разі недотримання співмірності. Просила і залишити заяву про стягненення судових витрат без розгляду, так як вона була подана з пропуском строку, визначеного ст. 141 ЦПК України. 27 листопада 2025 року представницею позивача було подано заяву, в якій вона зазначила, що в результаті збою в системі Електронний суд не було завантажено разом із заявою про постановлення додаткового рішення документи, які підтверджували понесені позивачем витрати на правничу допомогу. До заяви долучила акт приймання-передачі виконаних робіт від 15 жовтня 2025 року, квитанцію прибуткового касового ордеру від 15 жовтня 2025 року на суму 23000 грн та договір про надання правничої допомоги між позивачем та його представницею. В призначений час сторони до суду не з`явилися, що не перешкоджає вирішенню питання про розподіл судових витрат без їх участі. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України в резолютивній частині рішення суду зазначається про розподіл судових витрат. Також, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. В статті 141 ЦПК України передбачені положення щодо розподілу судових витрат між сторонами, зокрема у ч. 1 даної статті визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В справі позивачкою було сплачено судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп за квитанцією від 20 лютого 2024 року, з чого вбачається, що виходячи зі ставки судового збору у 2024 році 1211 грн 20 коп, позивачем було сплачено судовий збір за двома вимогами. Беручи до уваги суть позовних вимог суд вважає, що вони складалися з двох складових: перша - розірвати договори оренди із зобов`язанням повернути земельні ділянки, друга стягнення орендної плати. З врахуванням часткового задоволення позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за однією вимогою в сумі 1211 грн 20 коп. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема у виді витрат на професійну правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). При цьому згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на те, що по закінченню розгляду справи 22 вересня 2025 року було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, а повний текст рішення було складено на 22 жовтня 2025 року, але через технічні причини на час подання заяви про ухвалення додаткового рішення та доказів про понесені судові витрати повний текст рішення не було підписано електронним ключем та не оприлюднено, то суд не вважає, що було пропущено строки, визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт між позивачем та його представницею визначено 10 000 грн за участь в 10 судових засіданнях по 1000 грн за кожне засідання: 01 квітня я, 24 квітня, 23 травня, 11 липня, 18 липня, 15 жовтня, 19 грудня 2024 року, 04 березня, 22 травня, 15 липня 2025 року. Проте згідно матеріалів справифактично судові засідання за участю представниці позивача відбулися 01 квітня 2024 року тривалістю 13 хв, 24 квітня 2024 року тривалістю 5 хв, 11 липня 2024 року тривалістю 5 хв, 19 грудня 2024 року тривалістю 4 хв, 22 травня 2025 року тривалістю 2 хв, а інші засідання не відбулися з різних підстав. Тому суд вважає, що фактично підтверджено п`ять судових засідань, в яких представниця позивача брала участь. Крім того, з огляду на нетривалий час судових засідань, в яких представниця позивача брала участь, суд вважає завищеним та не співмірним розмір правничої допомоги за кожне із них по 1000 грн і вважає необхідним зменшити цей розмір в середньому до 500 грн (з врахуванням часу адвоката для проїзду до суду). Таким чином загалом суд вважає доведеними фактичні витратив за участь адвоката у судових засіданнях в сумі 2500 грн (5 засідань х на 500 грн). Також слід відмітити, що при поданні позову до суду до позовної заяви було додано попередній розрахунок судових витрат, в якому, серед іншого, було зазначено, що витрати за складання позовної заяви 5000 грн, а в акті приймання-передачі виконаних робіт між позивачем та його представницею визначено, що складання позовної заяви майнового характеру складає 7000 грн. Тому, з огляду на положення ч. 4 ст. 141 ЦПК України, оскільки не було доведено збільшення цих витрат, суд вважає доведеною первісну суму витрат зі складання позовної заяви, тобто 5000 грн. В попередньому розрахунку судових витрат, також було зазанчено гонорар адвоката 50000 грн, але суд вважає це технічною помилкою, оскільки загальна сума орієнтовних витрат позивача була зазначена в цьому розрахунку 15922 грн 40 коп, і шляхом математичного підрахунку слід зробити висновок, що фактично гонорар адвоката мав бути 5000 грн. Таким чином фактично витрати позивача на правничу допомогу суд вважає доведеними в загальній сумі 13500 грн, з яких 500 грн консультація адвоката, 5000 грн складання позовної заяви, участь адвоката у судових засіданнях 2500 грн, винагорода адвокату за позитивне рішення 5500 грн. З врахуванням часткового задоволення позову - на 50 %, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у виді витрат на правничу допомогу в такому ж пропорційному відсотку 6750 грн (13500 : 2). З врахуванням викладеного,

Outcome: approved