Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції і вимоги позивача Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю, мотивуючи позовну заяву тим, що 30.03.2022 через мобільний додаток порталу «ДІЯ» [PERSON] звернулася до позивача з особистою заявою про надання статусу безробітного, електронним особистим підписом засвідчила про ознайомлення з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного. [PERSON] було надано статус безробітного, призначена і розпочата виплата допомоги по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу. За результатами опрацювання верифікації 07.12.2022 відповідно до обміну з Державною прикордонною службою було встановлено, що відповідач під час перебування на обліку в центрі зайнятості перебувала за закордоном з 07.05.2022 понад 30 календарних днів, а саме 52 дні, що є підставою для припинення реєстрації та виплати допомоги по безробіттю. Разом з тим, про намір виїзду за межі України відповідач Центр зайнятості не попереджала та під час проведених консультацій з працевлаштування не повідомила про те, що знаходиться закордоном. Отже, [PERSON] отримала допомогу по безробіттю за період, за який не мала права на її отримання, з 06.06.2022 (31 календарного дня від дня перетину державного кордону) по 10.08.2022 (останній день отримання допомоги по безробіттю). Позивачем вживались заходи щодо досудового врегулювання спору, проте вони не дали позитивного результату. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 4509,33 грн та суму судових витрат у розмірі 3028,00 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 28.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин [PERSON] перебувала на обліку в Костянтинівському міському центрі зайнятості як безробітна з 30.03.2022 на підставі її заяви № 20220330, поданої через мобільний додаток порталу «ДІЯ», на неї було заведено персональну картку №052322033000012. Допомога по безробіттю призначена їй з 30.03.2022 по 12.08.2022 за її заявою № 20220330/2. В поданій заяві відповідач зазначила, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно; підтвердила своє ознайомлення з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальність за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення. Актом №143 Костянтинівського міського центру зайнятості від 07.12.2022 встановлено, що за результатами звірки з Державною прикордонною службою України від 07.12.2022 виявлено, що [PERSON] перебувала за кордоном з 07.05.2022, кількість днів перебування 52, про намір виїзду за межі України Центр не попереджала та під час проведення консультацій з працевлаштування не повідомила про те, що знаходиться за кордоном. Зазначене є підставою для припинення реєстрації безробітної особи. Згідно з Довідкою позивача про суму переплати допомоги по безробіттю [PERSON] за період з 06.06.2022 по 10.08.2022, сума, яка підлягає поверненню, становить 4509,33 грн. 14.12.2022 позивачем надіслана [PERSON] претензія з пропозицією добровільного повернення незаконно отриманих коштів, проте вона залишилася без реагування з боку відповідача. V. Оцінка суду Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом п.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч.3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих даних до територіального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймаються рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Пункт 4 ч.2 ст.44 вказаного Закону передбачає, що зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації. Згідно з ч.ч.2,3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Неповідомлення особою обставини, яка не дає права для визнання її безробітною, свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. Згідно з пунктом 3-3 розділу VІІІ Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється з підстав, визначених статтею 31 цього Закону, а також з 31 календарного дня від дня перетину зареєстрованим безробітним державного кордону України в разі безперервного перебування ним за кордоном понад 30 календарних днів. Пунктом 5-2 розділу ХІ Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що реєстрація безробітного у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється з підстав, визначених ч.1 ст.45 цього Закону, а також з 31 календарного дня від дня перетину зареєстрованим безробітним державного кордону України в разі безперервного перебування ним за кордоном понад 30 календарних днів. Відповідно до п.16-1 ч.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі неповідомлення у період реєстрації зареєстрованим безробітним територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про виїзд за межі України. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті допомоги, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз положень ст.1215 ЦК України дає підстави для висновку про те, що за загальним правилом безпідставно набута особою допомога не підлягає поверненню, але закон встановлює два виключення з цього правила: по-перше, якщо її виплата є результатом розрахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Таким чином, повернення надмірно виплаченої суми щомісячної допомоги передбачає стягнення зазначеної суми у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини набувача, а саме, через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Отже, відповідач [PERSON] знала про обставини, що можуть вплинути на отримання нею щомісячної допомоги по безробіттю, але не повідомила позивача про них, що є зловживанням з її боку. З наведених підстав сума допомоги в розмірі 4509,33 грн підлягає безумовному поверненню відповідачем позивачеві як такої, що набута без достатньої правової підстави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ст.141 ЦПК України сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 3028,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved