Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Слюсарчук Є.А., звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" середній заробіток за час затримки виплати нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 16538,11 грн, компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 363,84 грн та 6000,00 грн моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що станом на день прийняття наказу про звільнення (наказ АТ «БМЗ «Прогрес» від 02.06.2025 №74-к) відповідач не провів з нею кінцевого розрахунку щодо виплати заробітної плати у розмірі 16538,11 грн., що є порушенням ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), в зв`язку з чим нею було подано до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. Відповідно до судового наказу від 21.07.2025 у справі №274/4896/25 стягнуто з Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» на користь [PERSON] , заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати станом на 24.06.2025 в сумі 16538,11 грн. Отримавши судовий наказ, його було подано для примусового виконання до Бердичівського відділу Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно відповіді на адвокатський запит від 05.02.2026 №84/7 остаточний розрахунок було проведено у грудні 2025 року. Це також підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» від 10.02.2026 №Н4F3630UGHDEQA63. Відповідно, кінцевий розрахунок було здійснено з порушенням ст. 116 КЗпП України. Покладаючись на те, що заробітна плата належить до сум, які повинні бути виплачені при звільненні, їй належить також і виплата відповідачем середнього заробітку за весь час затримки виплат грошової компенсації, як це передбачено ст. 117 КЗпП України. Загальний розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню, з утриманням відповідних податків та зборів, становить 30636,72 грн: 225,27 грн (середньоденна заробітна плата) х 136 робочих днів за період з 03.06.2025 до 09.12.2025. Враховуючи те, що сума середнього заробітку не може бути непропорційною та неспівмірною до реальних наслідків для працівника, просить суд зменшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до розміру заборгованості по виплаті заробітної плати відповідачем, що існувала на час звільнення та складала 16538,11 грн. Також просить стягнути з АТ «БМЗ «Прогрес» компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за весь період існування заборгованості, у порядку, встановленому Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у розмірі 363,84 грн. Зазначає, що незаконними діями АТ «БМЗ «Прогрес» їй також завдано моральну шкоду, внаслідок порушення трудових прав, вона тривалий час була позбавлена можливості отримати належну заробітну плату та розпоряджатися нею на власний розсуд, що призвело до втрати нормальних зв`язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя (отримання грошових коштів у борг у третіх осіб та кредитних коштів у банку, перебування на межі бідності і у зв`язку із невиплатою належних їй грошових коштів відповідачем тривалий термін, відсутність можливості сплати у повному обсязі житлово-комунальних послуг тощо), що спричинило суттєві душевні страждання. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в розмірі 60000,00 грн. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 16.02.2026 позовну заяву було залишено без руху (а.с. 27 - 28). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 19.02.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.31). 09.03.2026 представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що заборгованість товариства із заробітної плати в сумі 16538,11грн., яка не була виплачена [PERSON] при звільненні, стягнута Бердичівським відділом державної виконавчої служби у Бердичівському районі 09.12.2025 року у межах виконавчого провадження, відкритого на виконання судового наказу№274/4896/25. Вказує, що відповідач перебуває у вкрай складному фінансовому стані, в тому числі що є наслідком збройної агресії Російської Федерації проти України. 28.02.2022 року, у зв`язку з широкомасштабним вторгненням росії в Україну, Торгово-промислова палата розмістила на своєму офіційному сайті https://ucci.org.ua/ Лист N 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким засвідчила, що збройна агресія рф є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства. Зазначає, що позивачкою заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 16538,11 грн., однак наданий нею розрахунок є необґрунтованим та не підтверджений належними доказами. Зокрема позивачка самостійно визначила розмір середньоденного заробітку та кількість робочих днів затримки, посилаючись лише на довідку про заборгованість із заробітної плати. При цьому жодних документів бухгалтерського обліку, табелів обліку робочого часу чи інших доказів, які б підтверджували правильність здійсненого розрахунку, до суду не надано. Також позивачкою не надано доказів заподіяння їй підприємством моральної шкоди. Оскільки доказів заподіяння моральної шкоди не надано, вимога про ії відшкодування є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. 10.03.2026 представником позивачки [PERSON] подано відповідь на відзив. Вказує, що відсутність коштів у роботодавця не є підставою для звільнення його від відповідальності у формі виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. Зазначає, що Законом не передбачено підстав для зменшення розміру середнього заробітку за певних обставин. Щодо неподання стороною позивачки довідки про суми середнього заробітку [PERSON] станом на день звільнення, то у наданні такої довідки відповідачем було відмовлено. Відповідач міг самостійно обрахувати спірні суми, але цього не зробив. Додатково зазначив, що порушення законних прав позивачки на оплату праці призвело до моральних страждань, що вимагало від неї додаткових засиль для організації свого життя, тому вимога про відшкодування моральної шкоди є законною та правомірною. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за наявним матеріалами справи. Судом встановлено наступні обставини справи. Судом встановлено, що згідно Витягу з наказу №15-к від 18.01.2007 [PERSON] прийнята т.1884, комірником цеху №25 ЕВІТ "Прогрес-транс" транспортної дільниці №25 з 19.01.2007 року з оплатою згідно "Системи оплати праці", з випробувальним строком - 1 місяць (а.с.21). Як вбачається з Витягу з наказу №74-к від 02.06.2025, [PERSON] т.1884, комірника транспортної дільниці №25 звільнено 02.06.2025 за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.9). Згідно довідки АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" про нараховану та невиплачену заробітну плату №155/62 від 25.06.2025 станом на 24.06.2025 [PERSON] нараховано заборгованість по заробітній платі в розмірі 16538,11 грн (а.с.14). Відповідно до повідомлення АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" на адвокатський запит від 05.02.2026 №84/7, заборгованість із заробітної плати [PERSON] була стягнута на підставі судового наказу № 274/4896/25, виданого 02.09.2025 та фактично виплачена в грудні 2025 року. Водночас, довідка про середньоденний заробіток та довідка щодо суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати [PERSON] не складалася і не виготовлялася товариством. Для виготовлення такої довідки необхідно здійснити аналітичну обробку інформації про кількість робочих днів і дохід працівника, а також залучити спеціалістів бухгалтерської служби для проведення відповідних обчислень згідно з Порядком №100 (а.с.15 - 16). На підставі судового наказу від 21.07.2025 у справі №274/4896/25 стягнуто з Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» (ЄДРПОУ 00217426, місцезнаходження за адресою: п/і 13300, Житомирська область, м. Бердичів, вул. Європейська, 79 на користь [PERSON] (народилася [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] ) заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, станом на 24.06.2025 р. у розмірі 16 538,11 грн. (а.с.19). Згідно довідки з інформаційної системи "Електронний суд" №0603/22568728 від 28.05.2025 судовий наказ від 21.07.2025 набрав законної сили - 25.08.2025 (а.с.20). Як вбачається з Виписки АТ КБ «Приватбанк» від 10.02.2026, остаточний розрахунок при звільненні був проведений з [PERSON] у грудні 2025 року (а.с.18). На підтвердження того, що під час роботи позивачки на АТ «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» в жодному місяці 2025 року дохід позивачки не був у розмірі мінімальної заробітної плати, не дивлячись, що [PERSON] відпрацювала повні робочі місяці, стороною позивачки надано Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 10.02.2026 (а.с.8). Згідно із статтею 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з частиною першою ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом) але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 28.01.2025 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», судам роз`яснено, що необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема за час простою. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачки становить за період з 03.06.2025 року до 09.12 2025 року: 136 дні х 225,27 коп. = 30636,72 грн., які підлягають стягнення з відповідача на користь позивачки. Проте, враховуючи принцп розумності та пропорційності, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшена стороною позивачки до розміру заборгованості по виплаті заробітної плати відповідачем, що існувала на час звільнення та складала 16538,11 грн, яку і просить стягнути в судовому порядку. Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Судом встановлено та даний факт не спростований відповідачем у відзиві щодо порушення відповідачем строків виплати позивачці заробітної плати. Контррозрахунку також не надано. За таких встановлених обставин розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати позивачці становить 16538,11 грн х 2,2% = 363,84 грн., що підтверджується наданим позивачкою розрахунком та який не спростований відповідачем. Вирішуючи вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди у розмірі 6000 грн, суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», від 25.05.2001 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить із ступеня та характеру перенесених позивачкою моральних страждань, що були викликані порушенням її гарантованого конституцією права на працю, характеру та способу заподіяння моральної шкоди, враховує також ту обставину, що задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку є одночасно і частковою компенсацією заподіяної моральної шкоди. Встановлено, що в результаті неправомірної затримки розрахунку по заробітній платі відповідачем, позивачці завдано моральних страждань, які виразились у втраті нормальних життєвих зв`язків, оскільки позивачка тривалий час залишалася без належних їй грошових коштів, у зв`язку з невиплатою заробітної плати, змушена була вживати додаткових зусиль для організації свого життя, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині частково та стягнути з відповідача на користь позивачки спричинену моральну шкоду у розмірі 3000 грн., що є достатньою та співмірною у даній спірній ситуації. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 925,00 грн. - за вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, а також судовий збір на користь держави за вимогою про стягнення компенсації втрати частини доходу в розмірі 1064,80 грн.

Outcome: partial