Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-08 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача 29.09.2025 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, вимоги якого уточнила 30.10.2025. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що з 27.07.2003 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, тому 29.09.2025 нею подано позовну заяву про розірвання шлюбу. За час шлюбу сторонами було набуто рухоме та нерухоме майно, угоди про добровільний поділ якого між ними не досягнуто, хоча вона неодноразово зверталася з такою пропозицією. Між ними наявний спір про поділ наступного спільного майна: квартири [ADDRESS] та легкового автомобіля марки АUDI А6, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами): [NUMBER] . Дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане ними під час шлюбу за спільні кошти, однак оформлене на відповідача. А тому, просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , наступне майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль марки AUDI А6, 2014 р.в., державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами): [NUMBER] ; визнати для [PERSON] частку у праві спільної сумісної власності подружжя як 1/2 частину наступного майна: квартири за адресою: [ADDRESS] ; легкового автомобіля марки AUDI А6, 2014 р.в., державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами): [NUMBER] ; припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на наступне майно: легковий автомобіль марки AUDI А6, 2014 р.в., державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами): [NUMBER] ; виділити у власність [PERSON] , [INFO] , наступне майно: 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль марки AUDI А6, 2014 р.в., державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами): [NUMBER] ; виділити у власність [PERSON] , [INFO] , наступне майно: 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , компенсацію вартості частки в спільному майні в розмірі 293395 (двісті дев`яносто три тисячі триста дев`яносто п`ять) грн; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. 05.01.2026 адвокатом Підопригорою Р.Б. в інтересах [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування зустрічного позову адвокат зазначає, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2003. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу сторонами було набуто рухоме та нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль марки AUDI А6, 2014 р.в., державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами): [NUMBER] . Дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане сторонами під час шлюбу за спільні кошти. Беручи до уваги, що квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 79.6 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м., є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Квартира перебуває у фактичному користуванні позивача. В той же час подальше спільне користування та розпорядження спільною квартирою є неможливим, оскільки сторони бажають будувати власне життя окремо один від одного, в подальшому створити окремі сім`ї, їх спільне проживання в одій квартирі є неможливим. Крім того, згідно висновку БТІ від 26.11.2025 технічно не можливо поділити спільну квартиру на два окремих самостійних об`єкта нерухомості. Отже спірна квартира є неподільним майном. А тому, просить суд у порядку поділу майна подружжя припинити право [PERSON] на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в розмірі 762659,45 грн шляхом перерахування цієї суми на користь [PERSON] з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області; визнати за [PERSON] право власності в цілому на квартиру за адресою [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідача. Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримали в повному обсязі з підстав наведених у ньому, просили його задовольнити. Зустрічний позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що [PERSON] іншого житла не має, бажає і надалі проживати у спірній квартирі разом із неповнолітньою дитиною, припинення права власності на її частку у даній квартирі завдасть істотної шкоди позивачу та її неповнолітній дитині. Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов визнали лише в частині позовної вимоги про стягнення грошовї компенсації з відповідача на користь позивача вартості 1/2 частини автомобіля, в задоволені решти позовних вимог первісного позову просили відмовити через неефективність способу захисту, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, наведених у ньому. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.09.2025 відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні о 10 год 00 хв 30.10.2025. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.09.2025 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову; накладено арешт на легковий автомобіль марки AUDI А6, 2014 р.в., державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами): [NUMBER] , та на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 79,6 кв.м, які зареєстровані на ім`я [PERSON] , [INFO] ; заборонено відповідачу [PERSON] та будь-яким іншим особам та органам вчиняти реєстраційні дії щодо відчуження, дарування, продажу, перереєстрації, обтяження або іншого розпорядження щодо вказаного майна. 30.10.2025 позивач [PERSON] подала до суду заяву про зміну предмету позову та уточнену редакцію позовної заяви про поділ спільного майна подружжя, у якій остання просить: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , наступне майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль марки AUDI А6, 2014 р.в., державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами, VIN): [NUMBER] ; визнати для [PERSON] частку у праві спільної сумісної власності подружжя як 1/2 (одну другу) частину наступного майна: квартири за адресою: [ADDRESS] ; легкового автомобіля марки AUDI А6, 2014 р.в., державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами): [NUMBER] ; припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на наступне майно: легковий автомобіль марки AUDI А6, 2014 р.в., державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами, VIN): [NUMBER] ; виділити у власність [PERSON] , [INFO] , наступне майно: 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль марки AUDI А6, 2014 р.в., державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами): [NUMBER] ; виділити у власність [PERSON] , [INFO] , наступне майно: 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , компенсацію вартості частки в спільному майні в розмірі 293395 грн; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.10.2025 заяву позивача [PERSON] про зміну предмету позову прийнято та приєднано до матеріалів справи, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 14 год 00 хв 01.12.2025, в подальшому до 09 год 45 хв 05.01.2026. 05.01.2026 адвокат Підопригора Р.Б. в інтересах [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] , у якому просить у порядку поділу майна подружжя припинити право [PERSON] на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою [ADDRESS] в розмірі 762659,45 грн шляхом перерахування цієї суми на користь [PERSON] з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області; визнати за [PERSON] право власності в цілому на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.01.2026 зустрічну позовну заяву залишено без руху, надано позивачу за зустрічним позовом [PERSON] п`ятиденний строк для усунення недоліків. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.01.2026 прийнято зустрічний позов, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, підготовче засідання відкладено до 13 год 00 хв 12.02.2026, а за клопотанням представника позивача Костюка В.В. відкладено до 09 год 00 хв 11.03.2026. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічними позовом адвоката Підопригори Р.Б. в інтересах [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, до судового розгляду по суті о 09 год 15 хв 09.04.2026. Встановлені судом фактичні обставини, з посиланням на докази Як встановлено в суді та слідує із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 27.07.2003 Грицівською селищною радою Шепетівського району Хмельницької області, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2003, який розірвано судом. Від спільного проживання сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . У шлюбі сторонами було придбано майно: квартиру [ADDRESS] та легковий автомобіль марки AUDI А6, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами): [NUMBER] . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №65358828 від 09.08.2016 квартира [ADDRESS] загальною площею 79,6 кв.м, житловою площею 45,8 кв.м на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] . З відповіді начальника ТСЦ МВС №6845 за №31/34/134-аз-136-2025 від 26.09.2025 на адвокатський запит слідує, що станом на 26.09.2025 згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів єдиної інформаційної системи МВС за [PERSON] 03.03.2023 зареєстрований автомобіль марки AUDI А6, об`єм двигуна 1984, 2014 року випуску. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , дана квартира розташована на 4 поверсі чотирьох поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 45,8 кв.м, у тому числі з кімнати 13,6 кв.м, кімнати 19,2 кв.м, кімнати 13,0 кв.м, кухні площею 12,3 кв.м, вбиральні (сполученої) 1,7 кв.м, ванної кімнати площею 3,5 кв.м, коридору 14,1 кв.м; квартира обладнана балконом (терасою) 1.1,1.1 кв.м. Загальна площа квартири 79,6 кв.м, висота приміщень 2,60 м. Вказані обставини також визнаються сторонами, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Згідно довідок про вартість майна суб`єкта оціночної діяльності ПП [PERSON] за №25/09-1 від 25.09.2025 та за №25/09-01 від 25.09.2025 вартість легкового автомобіля марки AUDI А6, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі, рами): [NUMBER] становить 586790 грн, а вартість трикімнатної квартири по [ADDRESS] становить 1 435 347 грн. З довідки КП «Шепетівське районне бюро технічної інвентаризації Шепетівської районної ради Хмельницької області» №631 від 26.11.2025 вбачається, що при обстеженні квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 79,6 кв.м, житловою площею 45,8 кв.м, змін не виявлено. Ця трьохкімнатна квартира у житловому будинку квартирного типу, яка знаходиться на IV поверсі чотирьох поверхового будинку технічно не можливо поділити на два окремі самостійні об`єкти, тому що частини, утворені в результаті поділу не будуть складатися з ізольованої сукупності цілих житлових і допоміжних (кухня, коридор, вбиральня, ванна) приміщень та вони не матимуть окремого виходу на сходову клітку або вулицю згідно «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна». Квартира належить в цілому [PERSON] згідно договору пайової участі у будівництві житлового чотирьох поверхового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення, виданого 22.10.2015 року ПП «Великий Схил», внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером №994458568107. Оціночна вартість квартири складає 1525318,91 грн. Застосовані норми права Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК України). Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина першастатті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статтей 12, 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Мотиви та висновки суду Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім того, за правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц зазначила, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. З урахуванням вищенаведеного позовна вимога про визнання спірного майна спільною сумісною власністю сторін задоволенню не підлягає, оскільки не призводить до захисту прав позивача [PERSON] , а тому є неефективним способом захисту, що є підставою для відмови у задоволенні первісного позову в цій частині. Судом встановлено, що на час придбання спірного майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] та легкового автомобіля марки AUDI А6, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали разом, вели спільний побут та господарство, мали спільний сімейний бюджет, а тому дане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу і як наслідок із належними позивачу та відповідачу рівними частками, по 1/2 кожному. Сторонами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вищевказане майно було придбане за їх особисті кошти. Отже, судом враховується презумпція спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу, яка сторонами спростована не була. Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу спільного майна подружжя, спір має бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23.09.2015, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 в справі № 209/3085/20, викладено правові висновки, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (такий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.06.2018 у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 27.02.2019 у справі № 464/7011/16-ц провадження № 61-12168св18 поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України№1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. У постанові від 08.02.2022 в справі № 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що автомобіль марки AUDI А6, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який є спільною сумісною власністю сторін, зареєстрований на [PERSON] та на даний час перебуває у його користуванні, а тому [PERSON] просить суд виділити його у власність [PERSON] , стягнувши із нього на її користь 1/2 частину його вартості. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 провадження № 14-182цс21 позивачка не претендує на те, щоби автомобіль залишити собі, припинивши право відповідача на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона навпаки дала згоду на те, щоби отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Оскільки річ є неподільною, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно. Унаслідок виділення останнього у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. Тому апеляційний суд правильно відмовив у задоволенні цієї вимоги, хоч і з інших мотивів. З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку позовну вимогу первісного позову задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля. При цьому суд вважає необхідним у задоволенні позовної вимоги про припинення права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль відмовити через неефективність способу захисту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.04.2025 у cправі № 357/3145/20 провадження № 14-36цс25 конкретизувала висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 344/8200/14-ц, з урахуванням правового висновку, викладеного в розділі 6 цієї постанови, який полягає у тому, що: - у результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному зі співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень - також з урахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК України, частини першої статті 50 Житлового кодексу України; - поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що в разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається; - за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві; - за наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи статті 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому за бажанням можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку; - винятком із цього правила є випадки, коли всі співвласники або всі, крім одного, бажають поділу майна. У такому випадку суд має визначити частки всіх співвласників та провести поділ майна із зазначенням у резолютивній частині рішення конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать кожному з колишніх співвласників. У цьому разі право спільної власності припиняється. [PERSON] у первісному позові у порядку поділу майна подружжя просить суд визнати право власності та виділити у власність кожній із сторін 1/2 частину спірної квартири. [PERSON] у зустрічному позові в порядку поділу майна подружжя наполягає на припиненні права власності [PERSON] на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на квартиру та стягненні на її користь грошової компенсації, що внесена ним на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Хмельницькій області, визнанні за ним права власності на квартиру в цілому. Вирішуючи вказані позовні вимоги суд зважає на те, що присудження грошової компенсації за 1/2 частину квартири може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] у власності іншого житла, окрім як спірного, не має, після розірвання шлюбу залишилась проживати у спірній квартирі разом із неповнолітньою дочкою, а тому не бажає отримувати грошової компенсації від [PERSON] , оскільки припинення права спільної сумісної власності на 1/2 частку у даній квартирі за вказаних обставин завдасть істотної шкоди для її інтересів та інтересів їх неповнолітньої дитини, яка проживає разом із нею. З урахуванням вищенаведеного та того, що нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, є неподільним, суд дійшов висновку в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за кожним, а врешті вимог первісного та зустрічного позову що стосується поділу даної квартири відмовити. Вирішення питань щодо скасування заходів забезпечення позову Згідно ч.ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Оскільки первісний позов частково задоволено, з урахуванням положень ч.ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення, вжиті судом ухвалою суду від 30.09.202025, продовжують діяти та суд не вбачає підстав для їх скасування. На підставі ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст. 364, 365, 368 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

Outcome: partial