Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

короткий виклад обставин справи. 08.12.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Процент») Руденко К. В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 12152 від 17.05.2024 в розмірі 28 000, 32 грн й судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17.05.2024 між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 12152 відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 7 000 грн строком на 365 днів (до 17.05.2025) шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1, 5 % від суми кредиту за кожен день користування (547, 5 % річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписанням такого електронним підписом з одноразовим ідентифікатором згідно з Закону України «Про електронну комерцію». Кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого в останньої утворилася заборгованість - 28 000, 32 грн, з яких: 5 009 грн кредит, 22 991, 32 грн - проценти. З огляду на те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, не погашає заборгованість за кредитним договором, представник позивача в силу вимог статей 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, 4, 19, ч. 8 ст. 28, 76, 84, 137, 141, 174, 175, 274, 276, 277 ЦПК України просить, серед іншого, позов задовольнити. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за кредитним договором № 12152 від 17.05.2024 в розмірі 28 000, 32 грн, судові витрати, пов`язані з розглядом справи 2 422, 40 грн судового збору й 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до суду 08.12.2025. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2025 для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Гриновець О. Б. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 11.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження в справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також згідно з ухвал суду від 11.12.2025 витребувано в АТ КБ «ПриватБанк», ТОВ «ФК «Процент» докази, які зазначені у таких й знаходяться у матеріалах справи. Судові засідання неодноразово відкладалися, в тому числі, і за клопотанням учасників справи. Позиція учасників справи. 02.03.2026 представник [PERSON] адвокат Терлюк О. Я. подав до суду письмові пояснення у справі згідно з яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає позов ТОВ «ФК «Процент» безпідставним, неправомірним, необгрунтованим й таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Позивач не подав до суду документів, що між сторонами у справі виникли кредитні відносини й що відповідачу були надані грошові кошти в кредит; матеріали справи не містять підтверджень, що саме з долученими до позовної заяви правилами надання грошових коштів у позику ознайомилася й погодилася відповідач, а також те, що вказані документи на момент отримання останньою кредитних коштів містили умови, зокрема, й щодо сплати простроченого тіла кредиту; в довідці про видачу картки не зазначено хто її підписував та чи мала ця особа право на її підписання; заява-анкета не підтверджує видачу картки, її номер, надання грошових коштів на цю картку, відкриття рахунку й зарахування кредиту; правила кредитування не підписані; жодного доказу, який би підтверджував, що банківська картка видавалася [PERSON] й що на цю картку зараховувалися банком грошові кошти надано не було; позивачем не додано до позову підтвердження відкриття відповідачем рахунку, на який надавався кредит; не були також додані виписки із зазначеного рахунку про рух коштів на підтвердження існування боргу та його розміру; розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, є одностороннім арифметичним відображенням певних сум й не підтверджує існування тих чи інших фінансових операцій; безпідставним є твердження, що відповідач надала згоду на те, що підписана заява разом із правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту складає між нами договір; [PERSON] не підписувала правила надання грошових коштів у позику; у матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати, часу одержання останньою у електронному вигляді правил надання грошових коштів у позику, тарифів, їх підписання відповідачем відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»; позивачем не надано даних щодо номера карткового рахунку відповідача, строку його дії, даних щодо перевипуску картки на новий термін дії. Тож суду не надано підтверджень про запропоновані відповідачу правила надання грошових коштів у позику, відсутні в заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Окрім того, з наданих позивачем доказів не видається можливим встановити факт отримання відповідачем у справі кредитних коштів, суми, в тому числі й у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку; копія заяви не містить відомостей про строк дії кредитного договору, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, порядку здійснення оплати кредиту та процентів по договору, а також самої суми кредитного ліміту. Адвокат Терлюк О. Я. також посилається на ту обставину, що згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, а тому заборгованість за процентами у розмірі 22 991, 32 грн є необґрунтованою і до задоволення не підлягає. [PERSON] не має боргових зобов`язань перед ТОВ «ФК «Процент» так як останній не надав суду жодних доказів того, що відповідач заборгувала грошові кошти зазначені в позовній заяві; розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом; відповідач не погоджується з сумами зазначеними в розрахунку та вважає їх надуманими; копія заяви на отримання кредиту позичальника не може підтверджувати існування боргу з огляду на те, що вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні ЦК України й обов`язковим елементом процедури для укладення договору є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи; в анкеті відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання, а саме: умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, умова про обов`язок повернення тієї чи іншої суми, строк надання грошових коштів позивачем й повернення таких відповідачем, посилання на картку, з якої відповідач міг отримувати грошові кошти, умова про отримання цієї картки відповідачем. Щодо витрати за надання правничої допомоги в сумі 10 000 грн, то представник Наконечної Х. В. вважає такі необґрунтованими, неспівмірними. Представник ТОВ «ФК «Процент» Руденко К. В. в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] чи її представник Терлюк О. Я. в судове засідання не з`явилися. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення й не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, заразом в силу частин 2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом або в цей строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тож якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Встановлені судом фактичні обставини справи. 17.05.2024 між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 12152 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника 056177 й кваліфікованого електронного підпису (КЕП) товариства. За змістом кредитного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 7 000 грн строком на 365 днів шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування (547, 5 % річних), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в строки, визначені цим договором. ТОВ «ФК «Процент» свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копією листа ТОВ «Пейтек» № 20251016-17 від 16.10.2025. Також відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 31.12.2025 банківська картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] . Номер телефону [NUMBER] був фінансовим номером та знаходиться в анкетних даних останньої. На картковий рахунок відповідача 17.05.2024 були зараховані кошти в сумі 7 000 грн, що також підтверджується випискою по картці за період з 17.05.2024 до 22.05.2024. Тож станом на 17.05.2025 згідно з розрахунку ТОВ «ФК «Процент» загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 12152 від 17.05.2024 становить 28 000, 32 грн, з яких: 5 009 грн - кредит, 22 991, 32 грн - проценти. Застосоване судом законодавство та висновки суду. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отож будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від: 09.09.2020 в справі №732/670/19, 23.03.2020 (справа №404/502/18), 07.10.2020 №127/33824/19. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор може бути замінений іншою особою внаслідок передавання своїх прав іншій особі за правочином. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази суд визнає належними, допустимими, достовірними й достатніми, оскільки такі містять інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Судом встановлено, що між сторонами 17.05.2024 укладено кредитний договір № 12152 шляхом підписання відповідачем такого за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника 056177 й кваліфікованого електронного підпису (КЕП) товариства. [PERSON] , підписавши електронний договір ознайомилась з його текстом, змістом й погодилася з запропонованими їй умовами користування кредитними коштами, в тому числі розміром та порядком нарахування процентів. ТОВ «ФК «Процент» довело факт отримання [PERSON] кредитних коштів на умовах визначених у договорі, що підтверджується копією листа ТОВ «Пейтек» № 20251016-17 від 16.10.2025, випискою по картці за період з 17.05.2024 до 22.05.2024. Відповідачем суду не надано належних й допустимих доказів, які б свідчили про сплату нею заборгованості, чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Тож суд не бере до уваги та відхиляє аргументи сторони відповідача, викладені у письмових поясненнях. Водночас 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023, та яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. В силу вимог п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. У п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ визначено необхідність надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отож починаючи з 25.12.2023 (наступний день після набрання Законом № 3498-ІХ чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не може перевищувати 1 %. Заразом надавачі фінансових послуг, яким зокрема є позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність вищевказаних змін. У той же час пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Однак позивач, незважаючи на те, що кредитний договір № 12152 від 17.05.2024 укладено після прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ не привів свою діяльність, а також умови укладеного ним договору відповідно до вимог чинного законодавства в частині нарахування щоденної процентної ставки і продовжив після 20.08.2024 нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 1, 5 % в день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначеної законодавством. Зазначені вище дії кредитора безумовно порушували права відповідача, а положення кредитного договору в частині нарахування з 21.08.2024 щоденної відсоткової ставки в розмірі 1, 5 % в день значно перевищують встановлений максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором у розмірі 1 % та були несправедливими, а тому вирішуючи даний спір такі підлягатимуть зміні з врахуванням положень законодавства. Суд погоджується із умовами кредитного договору щодо нарахування відповідачу за період з 16.07.2024 до 20.08.2024 відсотків за користування кредитом (5 009 грн) в розмірі 1, 5 % в день, які становлять 2 704, 86 грн (36 днів * 75, 135 грн). Однак, починаючи з 21.08.2024 щоденний розмір відсотків за кредитом не міг бути більшим за 1% за відсутності домовленості сторін про менший розмір відсотків. Тому за період з 21.08.2024 до 17.05.2025 (в межах позовних вимог) 269 днів, первісний кредитор, виходячи з розміру кредиту 5 009 грн мав право для нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 50, 09 грн в день (1%), а тому розмір заборгованості відповідача по сплаті відсотків за вказаний вище термін, право на стягнення яких має позивач, складає 13 474, 21 грн (269 днів * 50, 09 грн). З погляду на що суд вважає, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 12152 від 17.05.2024 становить 21 188, 07 грн, з яких: 5 009 грн - тіло; 16 179, 07 грн відсотки. Отож суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Процент» підлягають частковому задоволенню. Інші доводи представника відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, а тому задоволенню не підлягають. Судові витрати. Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Слід зазначити, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Як видно з договору про надання юридичних послуг № 03/06/2024 від 03.06.2024, укладеного між виконавцем Руденко К. В. й замовником ТОВ «ФК «Процент», виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги, передбачені договором, а замовник прийняти такі послуги та оплатити їх в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 73 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 адвокат Руденко К. В. підготував позовну заяву про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 12152 від 27.05.2024 й клопотання про витребування доказів; склав адвокатський запит про витребування доказів за даним кредитним договором на загальну суму 10 000 грн. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Позивачем надано докази на понесення витрат за надання правничої допомоги у розмірі 10 000 грн. Однак суд вважає необґрунтованими та неспівмірними понесені представником позивача витрати на правничу допомогу, оскільки такі витрати не відповідають критерію реальності витрат, розумності їхнього розміру. Зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, кваліфікацію адвоката, суд вважає, що вони не вимагали від останнього значних зусиль та часу. Тож надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, суд дійшов висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді першої інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Процент». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 3681 від 21.10.2025 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн. Так як заявлені позовні вимоги задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1 833, 05 грн (з розрахунку 21 188, 07 х 2 422, 40/28 000, 32).

Outcome: partial