Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.01.2022 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (Первісний кредитор) та [PERSON] уклали кредитний договір № 340666899 на суму 10 000,00 грн. Договір укладено в електронній формі із використанням одноразового ідентифікатора MNV8J74X, що відповідає вимогам ст. 205, 207, 638, 10541055 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору позичальник зобов`язався своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав. Після відступлення позивачу права грошової вимоги відповідач не здійснив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості ні на користь ТОВ «ФК «ЕЙС», ні на користь попередніх кредиторів. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором становить 19 381,00 грн. У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також понесені судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 23.06.2025 р. було відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копія даної ухвали разом із позовом та доданими до нього матеріалами була направлена відповідачу, та роз`яснено його право на подання відзиву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву та у встановлений строк подав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що не заперечує факт укладення договору кредитної лінії № 340666899 від 19.01.2022 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та отримання кредитних коштів у розмірі 10 000 грн. Разом із тим відповідач вказав, що позивачем не доведено належного повідомлення його про відступлення права вимоги, як того вимагають статті 516, 517, 1082 ЦК України. Долучені до позовної заяви списки поштових відправлень підтверджують лише факт направлення кореспонденції, однак не підтверджують її вручення відповідачу. Докази отримання ним відповідних повідомлень у матеріалах справи відсутні. Крім того, позивачем не надано повного, обґрунтованого та зрозумілого розрахунку заборгованості. Відповідач також зазначив, що проценти за користування кредитом можуть нараховуватися лише в межах строку кредитування. Після спливу такого строку можливим є застосування виключно наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України. При цьому у період дії воєнного стану відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання не застосовується. За наведених обставин відповідач вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, такими, що підлягають критичній оцінці судом, а судові витрати покладенню на позивача. Представник позивача у позові просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримує. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши доводи відзиву відповідача, оцінивши подані сторонами докази відповідно до вимог статей 12, 13, 7681 ЦПК України, дійшов таких висновків. Факт укладення відповідачем договору кредитної лінії № 340666899 від 19.01.2022 та отримання кредитних коштів у розмірі 10 000 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачем не заперечується, що відповідає положенням статей 626, 628, 638 ЦК України щодо свободи договору та його укладення. Щодо доводів відповідача про відсутність належного повідомлення про відступлення права вимоги, суд зазначає таке. Відповідно до статей 516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, однак новий кредитор несе ризик настання несприятливих наслідків у разі невиконання боржником зобов`язання первісному кредитору до моменту одержання письмового повідомлення про таку заміну. Згідно зі статтею 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж новому кредиторові за умови одержання письмового повідомлення про відступлення права вимоги. Отже, обов`язок доведення належного повідомлення боржника покладається на позивача (частина третя статті 12, стаття 81 ЦПК України). Сам факт направлення кореспонденції без підтвердження її вручення не є безумовним доказом належного повідомлення. Стосовно заперечень відповідача щодо розміру заборгованості суд виходить із того, що відповідно до статті 81 ЦПК України саме позивач зобов`язаний довести розмір заявлених вимог. Оцінюючи доводи щодо нарахування процентів, суд враховує положення статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, відповідно до яких проценти є платою за користування кредитом та нараховуються в межах строку кредитування, встановленого договором (стаття 631 ЦК України). Після спливу строку кредитування у разі прострочення виконання грошового зобов`язання застосовуються наслідки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану та протягом визначеного законом часу після його припинення боржник звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором. З урахуванням наведеного суд оцінює доводи відзиву відповідача в сукупності з іншими доказами у справі та вирішує спір відповідно до встановлених фактичних обставин і вимог матеріального права. Так судовим розглядом встановлено, що 19.01.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 340666899, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 10 000,00 грн. Договір укладено в електронній формі відповідно до вимог статей 205, 207, 639 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» шляхом акцепту відповідачем оферти кредитодавця та підписання договору одноразовим ідентифікатором MNV8J74X. З матеріалів справи вбачається, що перед укладенням договору відповідач зареєструвався на офіційному сайті кредитодавця, створив особистий кабінет, заповнив заявку на отримання кредиту із зазначенням персональних даних, пройшов процедуру верифікації, ознайомився з умовами договору та правилами надання грошових коштів, після чого підтвердив згоду з умовами кредитування шляхом використання одноразового ідентифікатора, отриманого на вказаний ним номер телефону. Суд враховує, що відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції (оферти) та її акцепту, а використання одноразового ідентифікатора є належним способом підписання електронного правочину. Такий договір прирівнюється до письмової форми. Згідно з умовами договору первісний кредитор виконав свій обов`язок щодо надання кредитних коштів та 19.01.2022 перерахував відповідачу 10 000,00 грн. на банківську картку № [NUMBER] , зазначену останнім у заявці. Вказані обставини підтверджуються платіжним дорученням, довідкою та письмовими поясненнями первісного кредитора, що містяться в матеріалах справи. Отже, суд дійшов висновку, що між сторонами було належним чином укладено кредитний договір, а первісний кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. 28.11.2018 між Первісним кредитором та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. 23.02.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 23/0224-01. 29.05.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 29.05.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 19 381,00 грн. Згідно пункту 1 частини 1 та частини 3 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (стаття 513 ЦК України). Відповідно до статей 514-515 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЕЙС» за кредитним договором № 340666899 від 19.01.2022р. у розмірі 19 381,00 грн., яка складається з: 10 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 9 381,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу приписів ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту укладеного відповідачем кредитного договору вбачається, що відповідач, підписанням цього договору підтвердив, що він ознайомився з умовами договору, повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується їх дотримуватися та виконувати. Матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість на суму, вказану судом вище. Згідно ст.ст. 526-527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторін. Статтями 1054 та 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, за яким за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, так як вони підтверджуються зібраними по справі та дослідженими судом письмовими доказами, про які судом зазначено вище. Доказів, які б спростовували висновки суду, відповідачем не надано. За такого, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 137,141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір, сплачений ним при подачі до суду даного позову та витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи На підставі викладеного,

Outcome: approved