Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивачка [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Ткач В.В. звернулась в суд із позовною заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини понад п`ять років та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідача Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області. Просить встановити факт постійного місця проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини спадкоємця, [PERSON] , разом із спадкодавцем, [PERSON] , який помер [INFO] понад п`яти років, а саме з 2005 року та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно за законом на житловий будинок садибного типу з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтувала наступним. [INFO] помер [PERSON] , який проживав та був зареєстрований за місцем проживання [ADDRESS] . Після його смерті залишилася спадщина у вигляді будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок літ. «А-І», ганок літ. «а І», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», навіси літ. «Г, Д», колодязь №1, який знаходиться в [ADDRESS] . Інших спадкоємців за законом чи за заповітом які б могли прийняти спадщину після смерті, не має. Зазначила, що з 2005 року проживала разом з спадкодавцем, здійснила поховання, а також допомагала йому по господарству, купляла ліки та продукти харчування, займалась постійно проведенням текучого ремонту житлового будинку та господарських споруд. Нотаріус своєю постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №190/02-31 від 29.05.2025 року відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею не подано жодних доказів родинних відносин та нею не було поданих належних правовстановлюючих документів на вище вказане нерухоме майно. Заяви (клопотання) учасників справи. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання представник відповідача Берегометської селищної ради не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від представника відповідача Берегометської селищної ради надійшов відзив, в якому просили справу розглянути без участі представника, позовні вимоги визнають. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яке видане виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області серії [NUMBER] від 03.05.2022 року. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується копією технічного паспорту виданого ПП «Підприємство Карпати» від 16.05.2022 року. З копії постанови приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюком О.О. №190/02-31 (с/с63/2022) від 29.05.2025 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить законодавству України, оскільки нею не подано жодних доказів родинних відносин та нею не було поданих належних правовстановлюючих документів на вище вказане нерухоме майно. З довідки Берегометської селищної ради №1299 від 12.05.2022 року вбачається, що на день смерті покійний [PERSON] проживав з співмешканкою [PERSON] . З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №78 від 20.02.2026 року вбачається, що під час обстеження було виявлено, що [PERSON] , [INFO] , проживала без реєстрації разом з [PERSON] , (власником даного будинку) за адресою [ADDRESS] , який помер [INFO] 17 (сімнадцять) років , а саме з 2005 року по 2022 рік. [PERSON] купляла ліки [PERSON] , продукти харчування, вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, робили поточні ремонти в житловому будинку та господарських спорудах. [PERSON] здійснила поховання [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 63/2022 року до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини 13.05.2022 року звернулась [PERSON] . Крім неї інших спадкоємців та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні немає. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, норма ст.1268 ЦК України визначена, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, та встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Лише постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця саме таким. Закон також не ставить прийняття спадщини в залежність від того, яким місцем проживання особа вважала місце відкриття спадщини постійним чи тимчасовим місцем проживання. Натомість, він вимагає реального постійного проживання разом зі спадкодавцем на час його смерті без будь-яких застережень та умов. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок 1988 року побудови, інші особи на володіння та користування житловим будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачка надала докази того, що проживала разом з померлим [PERSON] , понад п`ять років. Даний факт має для позивачки юридичне значення і іншим порядком підтвердити його вона не має можливості. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини понад п`ять років та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved