Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 17.08.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4896819 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно якого останньому надано кредит в сумі 3000 грн., на 360 днів з 17.08.2024 по 11.08.2025, періодичність платежів кожні 10 днів ,шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Кредитний договір укладений в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Зарахування кредитних коштів на платіжну карту Відповідача відбулось через платіжну систему iPay.ua, на підставі укладеного Договору ФК-П-19/03-01 про організацію переказу коштів від 12.03.2019 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, внесене в державний реєстр фінансових установ та отримало Ліцензію Національного банка України. За інформацією в листі ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», відповідно до зазначеного договору № 4896819 від 17.08.2024 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 3000 грн. на платіжну карту [NUMBER] . П.1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,50 % в день та застосовується в межах строку кредиту. П. 1.4.2. передбачено знижену процентну ставку, яка становить 1,43%. Договір кредиту був підписаний відповідачем за допомогою одноразового індекатору 20294. Відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. 31.03.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі договору факторингу № 31/03/2025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача. Враховуючи зазначене, до позивача відповідно до укладеного договору факторингу від 31.03.2025 року №31/03/2025 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором за № 4896819 від 17.08.2024 загальною сумою 20700 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 000 грн., заборгованості за процентами 10215 грн., проценти за 133 календарних днів 5985 грн. та штрафні санкції у розмірі 1500 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором за №4896819 від 17.08.2024 загальною сумою 20700 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 3000 грн., заборгованості за процентами 10215 грн., проценти за 133 календарних днів 5985 грн. та штрафні санкції у розмірі 1500 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662,40 грн. та витрати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою судді у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. В судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився , про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, доказів поважності причин неявки в судове засідання до суду не надав також відзиву на позов або зустрічного позову не подав. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, представник позивача не заперечує проти ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.08.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4896819 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно якого останньому надано кредит в сумі 3000 грн., на 360 днів з 17.08.2024 по 11.08.2025, періодичність платежів кожні 10 днів ,шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Кредитний договір укладений в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Зарахування кредитних коштів на платіжну карту Відповідача відбулось через платіжну систему iPay.ua, на підставі укладеного Договору ФК-П-19/03-01 про організацію переказу коштів від 12.03.2019 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, внесене в державний реєстр фінансових установ та отримало Ліцензію Національного банка України. За інформацією в листі ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», відповідно до зазначеного договору № 4896819 від 17.08.2024 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 3000 грн. на платіжну карту [NUMBER] . П.1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,50 % в день та застосовується в межах строку кредиту. П. 1.4.2. передбачено знижену процентну ставку, яка становить 1,43%. Договір кредиту був підписаний відповідачем за допомогою одноразового індекатору 20294. Відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. До матеріалів справи додано паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем. Відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. 31.03.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі договору факторингу № 31/03/2025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників . Тому до позивача відповідно до укладеного договору факторингу від 31.03.2025 року №31/03/2025 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором за №4896819 від 17.08.2024 загальною сумою 20700 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 3000 грн., заборгованості за процентами 10215 грн., проценти за 133 календарних днів 5985 грн. та штрафні санкції у розмірі 1500 грн. Таким чином, як зазначає позивач, відповідач має заборгованість перед позивачем за договором № 4896819 від 17.08. загальною сумою 20700 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 3000 грн., заборгованості за процентами 10215 грн., проценти за 133 календарних днів 5985 грн. та штрафні санкції у розмірі 1500 грн. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі статтею 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України. згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, договором укладеним між позивачем та відповідачем передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини третьої ст. 12, частини першої, шостої ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених обставин, оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, заборгованість за договором, підлягає примусовому стягненню. Матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачем зобов`язань за договором. Розмір суми заборгованості наданий позивачем відповідачем у в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України не спростований. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач користувався наданими позивачем коштами, а тому суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості в сумі отриманого кредиту та заборгованості по процентам, є обґрунтованим та підлягає задоволенню . Що стосується стягнення штрафних санкцій в сумі 1500 грн. суд зазначає наступне. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням грошових зобов`язань, що випливають із кредитного договору, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.». Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №758/5318/23. Вказане свідчить, що судом касаційної інстанції визначено єдиний підхід щодо застосування норм права до правовідносин, які випливають, зокрема й з споживчого кредиту та щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року. Судом не встановлено підстав для відступу від вказаних висновків, Тому суд приходить до висновку, що в цій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 10000,00 грн. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучає до матеріалів справи наступні документи: копію договору № 10/12-2024 про надання правничої допомоги від 10.12.2024 року укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітній М.М.; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію рахунку на оплату; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги ; копію заявки № 13122 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10.12.2024, в якій надано звіт про надання правничої (правової) допомоги . Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України та з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, суд, з урахуванням основоположних засад справедливості,виваженості та розумності,вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 5000,00 грн. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено частково , тому з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених щодо нього вимог підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial