Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «Надра України» «Західукргеологія» заборгованість у розмірі 102046,22 грн., з яких: 58 580,87 грн. основної заборгованості за Договором № 03-309/19 на відшкодування витрат по сплаті земельного податку від 06.12.2019, 11 317,46 грн. пені, 5 272,57 грн. 3% річних, 26 875,32 грн. інфляційних втрат. А також стягнути з відповідачки судові витрати, понесені позивачем. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 грудня 2019 року між Дочірнім підприємством ПрАТ «НАК «Надра України» «Західукргеологія», від імені та в інтересах якого виступав Відокремлений підрозділ «Калуська нафтогазорозвідувальна експедиція» Дочірнього підприємства ПрАТ «Надра України» «Західукргеологія», (далі «Сторона-1» та/або ДП «Західукргеологія») та [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , було укладено Договір № 03-309/19 на відшкодування витрат по сплаті земельного податку (далі Договір) Відповідно до предмету Договору, у зв`язку з тим, що Сторона-1 несе витрати у вигляді податку за земельну ділянку, площею 0,4948 га, за адресою: [ADDRESS] , а Сторона-2 є власником нерухомого майна, розміщеного за даною адресою, Сторона-2 зобов`язується щомісячно відшкодовувати Стороні-1 витрати по сплаті земельного податку для користування земельною ділянкою. 29.11.2021 за [PERSON] на підставі Договору оренди землі від 06.09.2021 було зареєстровано право оренди земельної ділянки, площею 0,4948 га (к.н. 2610400000:12:004:0091), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та є відповідно до п. 1.1 Договору земельною ділянкою, щодо якої Боржник зобов`язувався здійснювати відшкодування Заявнику витрат по сплаті земельного податку. Отже, на підставі вищевикладеного право оренди земельної ділянки у [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації такого права, тобто з 29.11.2021. А, відтак, у період з 14.11.2019 по 29.11.2021 відповідно до умов Договору Боржник зобов`язаний відшкодовувати Заявнику витрати по сплаті земельного податку за земельну ділянку, площею 0,4948 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Проте всупереч договірним зобов`язанням Сторона-2 відшкодувала Стороні-1 земельний податок лише за період з 14.11.2019 (в силу п. 4.2 Договору) до 31.03.2020, а з 01.04.2020 до 29.11.2021 (оформлення Стороною-2 документів щодо користування земельною ділянкою у відповідних державних органах) ігнорувала свої зобов`язання за Договором та не здійснювала відшкодування витрат на земельний податок Стороні-1. Таким чином, Сторона-2 не в повному обсязі виконала свої зобов`язання по Договору, і станом на 30 листопада 2024 року, як і на день подання позовної заяви, в бухгалтерському обліку ДП «Західукргеологія» обліковується Дебіторська заборгованість [PERSON] по Договору відшкодування витрат по сплаті земельного податку № 03-309/19 від 06.12.2019 у розмірі 58580,87 грн. У зв`язку з вищенаведеним ДП «Західукргеологія» звернулося з позовними вимогами про стягнення заборгованості за Договором №03-309/19 на відшкодування витрат по сплаті земельного податку від 06.12.2019. Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Сій відзив мотивує тим, що довіреністю від 11 листопада 2019 року № 719, посвідченою приватним нотаріусом, вона не уповноважила [PERSON] представляти її інтереси по укладенню договору № 03-309/19 на відшкодування витрат по сплаті земельного податку. У зв`язку з чим, [PERSON] всупереч закону уклав від її імені договір № 03-309/19 від 06.12.209 у власних інтересах, не будучи уповноваженим нею на вчинення даного правочину, не маючи необхідного обсягу дієздатності, тому вказаний договір підлягає бути визнаним недійсним. Також 07 липня 2020 року Управління архітектури та містобудування Калуської міської ради, змінило адресу об?єктам її нерухомості на [ADDRESS] на адресу [ADDRESS] . Тому позовні вимоги Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «Надра України» «Західукргеологія» можна вважати заявленими не до відповідного відповідача, тому що з 07 липня 2020 року її нерухоме майно за адресою по [ADDRESS] відсутнє. Крім того, ДП ПрАТ «НАК «Надра України» «Західукргеологія» пропустило строк позовної давності.Також зазначає, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами нараховані включно х 24.02.2022 боржники звільняються від відповідальності. Представник Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «Надра України» «Західукргеологія» подав до суду відповідь на відзив, яку мотивує тим, що договір №03-309/19, як і договір купівлі-продажу від 14.11.2019 був укладений [PERSON] саме в інтересах [PERSON] , оскільки остання набула право на будівлі, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 2610400000:12:004:0091, що у той час перебувала у постійному користуванні позивача, у зв`язку з чим саме останній справляв земельний податок, хоча фактично ділянка використовувалася для доступу та потреб придбаних будівель. Щодо відсутності повноважень [PERSON] , то просить врахувати положення ст. 241 ЦК України, якою передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. Зокрема, неодноразово здійснені платежі за договором № 03-309/19 спростовують доводи відповідачки про те, що такий договір був укладений не в її інтересах, без її відома та уповноваження Кисіль В.В., та підтверджують його наступне схвалення відповідно до ст. 241 ЦК України. Отже, відповідачкою не спростовано схвалення факту схвалення нею укладеного договору № 03-309/19 (схвалення відбулося здійсненням сплат за договором), не доведено, що такий договір вчинено їй на шкоду, або в інтересах самого представника чи іншої особи. Крім того, зміна адреси нерухомого майна не змінює того факту, що воно і надалі розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером 2610400000:12:004:0091 з площею 0,4948 га, право постійного користування якою належало позивачу, а фактично ділянка використовувалася саме відповідачкою для доступу і обслуговування набутого нерухомого майна. Саме тому сторони уклали договір № 03- 309/19 на відшкодування витрат по сплаті земельного податку. Право оренди земельної ділянки у [PERSON] виникло саме з моменту державної реєстрації такого права, тобто з 29.11.2021, а не з 06.09.2021. У зв`язку з цим, як вже зазначалося в позовній заяві, саме за період з 14.11.2019 по 29.11.2021 відповідачка зобов?язана відшкодовувати позивачці витрати по сплаті земельного податку. Водночас, в проміжок з 02.04.2020 по 30.06.2023 (день закінчення карантину) позовна давність продовжена на відповідний проміжок часу. З 30 червня 2023 року позовна давність також не спливає згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, звертає увагу суду, що позов подано в межах строків позовної давності. Також, відповідачкою не враховано той факт, що вказане звільнення від відповідальності застосовується лише щодо позичальників у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), а тому посилання на такі положення ЦК України не є релевантними. Представник позивача подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить провести без участі позивача та повністю задоволити позовні вимоги. Представник відповідачки подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити за відсутності сторони відповідачки. В задоволені позову просить відмовити на підставі зібраних письмових доказів з урахуванням рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.11.2025. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 24.02.2025 відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 07.03.2025 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін, відповідачку викликано в судове засідання шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. 17.03.2025 представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги просить задоволити, а розгляд справи проводити без участі позивача. 17.03.2025 судом ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «Надра України» «Західукргеологія» заборгованість за договором № 03-309/19 від 06.12.2019 на відшкодування витрат по сплаті земельного податку у розмірі 102 046 (сто дві тисячі сорок шість) гривень 22 копійки, з яких: 58 580,87 грн. основної заборгованості, 11 317,46 грн. пені, 5 272,57 грн. 3% річних та 26 875,32 грн. інфляційних втрат, а також 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору. 14.04.2025 відповідачки [PERSON] подала до суду заяву про перегляд заочного рішення суду (т. 1 а.с. 99-120). Ухвалою суду від 30.04.2025 заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.06.2025 відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про зупинення провадження у цивільній справі (т. 1 а.с. 191-194). Ухвалою суду від 08.07.2025 заяву відповідачки [PERSON] про зупинення провадження задоволено та провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 345/2816/25 за позовною заявою [PERSON] до Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «Надра України» «Західукргеологія», Відокремленого підрозділу «Калуська нафтогазорозвідувальна експедиція «ДП ПрАТ «НАК «Надра України», [PERSON] , про визнання договору недійсним. 12.01.2026 представник відповідачки подав заяву, в якій просить відновити провадження у справі, оскільки 06.11.2025 рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області було визнано недійсним договір № 03-309/19 від 06.12.2019, вказане судове рішення 08.12.2025 набрало законної сили (т. 1 а.с. 199-205) Ухвалою суду від 13.01.2026 поновлено провадження у цивільній справі зі стадії судового розгляду. 02.02.2026 представник відповідачки подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити за відсутності сторони відповідачки. В задоволені позову просить відмовити на підставі зібраних письмових доказів з урахуванням рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.11.2025 (т.1 а.с. 208). 06.03.2026 представник відповідачки подав до суду заяву про приєднання доказів до матеріалів справи (т. 1 а.с. 212-215). 31.03.2026 представник позивача подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить провести без участі позивача та повністю задоволити позовні вимоги (т. 2 а.с. 3-7). 31.03.2026 представник позивача подав до суду заперечення на заяву відповідачки про стягнення витрат на правову допомогу (т. 2 а.с. 9-34). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Відповідачка відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 06 грудня 2019 року між Дочірнім підприємством ПрАТ «НАК «Надра України» «Західукргеологія», від імені та в інтересах якого виступав Відокремлений підрозділ «Калуська нафтогазорозвідувальна експедиція» ДП ПрАТ «Надра України» «Західукргеологія», (далі «Сторона-1») та [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , було укладено Договір № 03-309/19 на відшкодування витрат по сплаті земельного податку (далі Договір) (т. 1 а.с. 11-12). Відповідно до п.1.1 Договору, у зв`язку з тим, що Сторона-1 несе витрати у вигляді податку за земельну ділянку, площею 0,4948 га, за адресою: [ADDRESS] , а Сторона-2 є власником нерухомого майна, розміщеного за даною адресою, Сторона-2 зобов`язується щомісячно відшкодовувати Стороні-1 витрати по сплаті земельного податку для користування земельною ділянкою. Згідно з п. 1.2 договору відшкодування витрат по сплаті земельного податку здійснюється на підставі рахунків, виставлених Стороною-1. Відповідно до п. 1.3 договору сума відшкодування витрат по сплаті земельного податку визначається на підставі щорічної податкової декларації з плати за землю, яка подається до податкових органів. Пунктом 2.1 договору передбачено, що Сторона-1 зобов`язується в строк до 10 числа, наступного за звітним місяцем, надати Стороні-2 рахунок, а Сторона-2 зобов`язується в строк до 20 числа місяця, наступного за звітним місяцем, на підставі виставлених рахунків відшкодувати Стороні-1 витрати по сплаті земельного податку за користування земельною ділянкою. Відповідно до п. 3.3 договору Сторона-2, яка прострочила виконання грошових зобов`язань, передбачених п.1.2 цього Договору, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення вказаних платежів, включаючи день оплати. Згідно з п. 4.1 - 4.4 договору Сторони домовилися, що умови Договору застосовуються до відносин Сторін, які виникли з 14 листопада 2019 року, та діють до оформлення Стороною-2 документів щодо користування земельною ділянкою у відповідних державних органах. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 287258408 від 29.11.2021 за [PERSON] 29.11.2021 на підставі Договору оренди землі від 06.09.2021 було зареєстровано право оренди земельної ділянки, площею 0,4948 га, кадастровий номер 2610400000:12:004:0091 (т. 1 а.с. 13). Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків станом на 30.11.2024 між Відокремленим підрозділом «Калуська НГРЕ» ДП ПрАТ «Надра України» «Західукргеологія» та [PERSON] заборгованість по договору відшкодування витрат по сплаті земельного податку № 03-309/19 від 06.12.2019 становить 58580,87 грн. (а.с. 14), що також знайшло своє відображення у актах № 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12 за 2020 рік та актах № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 за 2021 рік (а.с. 15-19), крім того, підтверджується довідкою № 01-269 від 30.11.2024 (т. 1 а.с. 20). ВП «Калуська нафтогазорозвідувальна експедиція» Дочірнього підприємства ПрАТ «Надра України» «Західукргеологія» направило [PERSON] вищевказані акти по відшкодуванню витрат по оплаті земельного податку згідно Договору №03-309/19 від 06.12.2019 по два примірники кожного, що підтверджується супровідним листом від 03.12.2021 № 01-380, описом до цінного листа, поштовою накладною та фіскальним чеком (т. 1 а.с. 20-23). Також ВП «Калуська нафтогазорозвідувальна експедиція» Дочірнього підприємства ПрАТ «Надра України» було подано до контролюючого органу податкові декларації з сплати податку за землю за 2020, 2021 роки та уточнюючу декларацію за 2020 рік (т. 1 а.с. 30-41). Станом на 31.12.2024 заборгованість з плати земельного податку за 2019-2024 роки по земельній ділянці, яка знаходить в [ADDRESS] (кадастровий номер 2610400000:12:004:0091), відсутня, що підтверджується довідкою від 18.02.2025 № 41 та витягом з інформаційно-комунікаційної системи ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджету та сплати єдиного внеску станом на 18.02.2025 (т. 1 а.с. 46). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.11.2025 визнано недійсним договір № 03-309/19 від 06.12.2019, вказане судове рішення 08.12.2025 набрало законної сили (т. 1 а.с. 201-205). Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з такого. Частиною 1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, за правилами статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання),а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох абобільшесторін,спрямовананавстановлення,змінуабоприпиненняцивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 262, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з недотриманням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 06.12.2019 між Дочірнім підприємством ПрАТ «НАК «Надра України» «Західукргеологія», від імені та в інтересах якого виступав Відокремлений підрозділ «Калуська нафтогазорозвідувальна експедиція» ДП ПрАТ «Надра України» «Західукргеологія», та [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , було укладено договір № 03-309/19 на відшкодування витрат по сплаті земельного податку. Водночас, рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.11.2025 визнано недійсним договір № 03-309/19 від 06.12.2019 і, як наслідок, спростована презумпція його правомірності. Вказане судове рішення 08.12.2025 набрало законної сили, що не заперечується стороною позивача. В свою чергу, предметом даного спору являється заборгованість, яка утворилася у зв`язку з невиконанням відповідачкою умов вищевказаного договору, який в цілому визнано судом недійсним. З огляду на викладене, враховуючи, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, суд вважає, що у задоволені позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами: частиною другою статті 141 КПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. У постанові від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 11858,80 грн. відповідачка надала суду: угоду про надання правової допомоги від 07.05.2025 укладений між нею та адвокатом Кобзаном Р.М., акт приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 06.03.2026, ордер про надання правничої допомоги від 08.01.2026 (т. 1 а.с. 200, 213, 214). Представник позивача подав до суду заперечення на заяву відповідачки про стягнення витрат на правову допомогу (т. 2 а.с. 9-34). Надавши оцінку доказам щодо понесених витрат відповідачкою на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаної ним роботи, заперечення сторони позивача щодо стягнення вказаних витрат, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн., оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію обґрунтованості, розумності розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних та здійснених процесуальних дій сторони. Водночас, стороною позивача не доведено факту, що спір у розглянутій справі виник внаслідок неправильних дій сторони відповідачки, у зв`язку з чим, питання судових витрат повинно вирішуватися згідно з правилами, які передбачені ч. 9 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 202, 204, 215, 216, 262, 509, 530, 559, 530, 610, 612, 625-629, 1050 ЦК України, та

Outcome: approved