Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») звернулося з позовом до [PERSON] та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути із останньої заборгованість в загальній сумі 18 856,50 грн. У обґрунтування заявленого ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» повідомило, що між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» (далі ТзОВ «МАКС КРЕДИТ») та [PERSON] укладений кредитний договір на підставі якого відповідачка отримала кредитні кошти та зобов`язалася повернути їх у строки, обумовлені цим договором. У подальшому право вимоги за договором перейшло до позивача, однак [PERSON] самоусунулася від виконання взятих на себе зобов`язань через це позивач вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду. ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН Ухвалою суду від 12 листопада 2025 року в цій справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. [PERSON] , скориставшись своїм процесуальним правом, подала відзив на позовну заяву в якому повністю заперечила позов ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». Свою позицію відповідачка обґрунтувала тим, що у травні 2024 року вона дійсно уклала кредитний договір з ТзОВ «МАКС КРЕДИТ» та отримала за ним грошові кошти. Однак, умовами зазначеного договору процента ставка за користування кредитними коштами визначена на рівні 1,5% на день, що суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування» в якому передбачено, що розмір такої ставки не може перевищувати 1% на день. Ураховуючи зазначене, оскільки положення вищевказаного кредитного договору в частині визначення розміру процентів, які [PERSON] слід сплатити за користування кредитними коштами, суперечать законодавству України, то такі положення відповідно до норм ЦК України є нікчемними, а отже у договору, фактично, відсутні домовленості щодо сплати процентів за користування кредитом. Водночас, відповідачка зауважує, що згідно з приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України за відсутності у договорі розміру процентів за користування кредитними коштами, такі проценти встановлюються на рівні облікової ставки Національного банку України, а тому заборгованість за вищевказаним договором вцілому має становити 8 800,52 грн із яких 7 800 заборгованість за тілом кредиту та 1 000,52 грн заборгованість за процентами. Однак, відповідачка стверджує, що нею на погашення заборгованості за цим договором сплачено первісному кредитору 16 633,50 грн, а отже обов`язок за вказаним договором виконаний [PERSON] у обсязі більшому, аніж це належало. Також відповідачка вказує на те, що вимоги заявника стосовно стягнення заборгованості за штрафними санкціями суперечить положенням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки заборгованість за цими платежами нарахована відповідачем під час дії в Україні воєнного стану, а відтак в силу вищевказаних приписів ЦК України відповідачка звільнена від відповідальності за не належне виконання грошового зобов`язання. ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», у свою чергу, скерувало на адресу суду відповідь на відзив у якому вказало, що дійсно умови кредитного договору в частині сплати процентів за користування кредитними коштами суперечать приписам Закону України «Про споживче кредитування». Однак, оскільки нормами цього закону встановлено, що денна процента ставка не може перевищувати 1% на день, то проценти за користування кредитними коштами мають нараховуватися [PERSON] саме із розрахунку 1% на день. Таким чином, позивач переконаний, що у заявниці перед ним існує заборгованість в загальній сумі 18 856,50 грн із яких 8 580 грн заборгованість за тілом кредиту та 10 276,50 грн заборгованість за процентами. Правом на подання заперечень на відповідь на відзив [PERSON] не скористалася. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 07 травня 2024 року між ТзОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладений договір кредитної лінії № 00-9757120 (далі Договір) відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 7 800 грн (п. 1. Договору) строком на 360 календарних днів (п. 1.3 Договору) зі сплатою процентів за користування кредитними коштами на рівні 1,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п. 1.5.1 Договору). Також п. 1.6 Договору передбачено, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту в розмірі 10% від суми кредиту (а.с. 24-29). Відповідно до здійсненого ТзОВ «МАКС КРЕДИТ» розрахунку заборгованості за Договором вбачається, що станом на 07 травня 2024 року за [PERSON] на підставі Договору обліковувалася заборгованість в загальній сумі 30 480,06 грн із яких: 7 800 грн заборгованість за тілом кредиту; 21 900,06 заборгованість за процентами; 780 грн заборгованість за комісією; 3 900 грн заборгованість за штрафними санкціями. З цього ж розрахунку заборгованості вбачається, що на погашення боргу за Договором [PERSON] сплачено ТзОВ «МАКС КРЕДИТ» 16 633,50 грн (а.с.41-43). 16 квітня 2025 року між ТзОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал відповідно до п. 2.2 якого перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги (а.с. 48-54). Того ж дня між сторонами зазначеного договору факторингу підписаний акт прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 45). Відповідно до копії реєстру боржників, який є додатком до зазначеного договору факторингу, ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 00-9757120 від 07 травня 2024 року на загальну суму 30 480,06 грн (а.с. 46-47). Згідно з відомостями, наданими Акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у листі № 20.1.0.0.0/7-260204/50933-БТ від 05 лютого 2026 року, зазначеним акціонерним товариством на ім`я [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] на яку 07 травня 2024 року зараховано 7 800 грн (а.с. 136-137). IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Приписи ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою та другою ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Нормою ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування» згідно з якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Приписи ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Із матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та ТзОВ «МАКС КРЕДИТ» на підставі договору кредитної лінії № 00-9757120 від 07 травня 2024 року існували правовідносини з приводу кредитування. Разом з тим, при дослідженні вищевказаного кредитного договору судом встановлено, що його положення щодо визначення розміру денної процентної ставки за користування кредитними коштами, фактично, суперечать положенням ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», тобто в силу приписів ЦК України є недійсними. Відтак, у цьому випадку суд вказує на те, що у договорі кредитної лінії № 00-9757120 від 07 травня 2024 року відсутня письмово погоджена між його сторонами домовленість стосовно розміру процентів, які належить сплачувати відповідачці за користування кредитними коштами. Посилання ж позивача на те, що у цьому випадку проценти за користування кредитними коштами належить обраховувати на рівні 1% на день відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» суд відхиляє, оскільки фактично такий розмір процентів за користування кредитом між сторонами договору не погоджений. За таких обставин, суд погоджується з доводами [PERSON] про необхідність застосування до спірних правовідносин правил ч. 1 ст. 1048 ЦК України згідно з якими якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Водночас, у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2023 року в справі № 922/1280/22 викладений правовий висновок, відповідно до якого Верховний Суд зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Так, з відомостей які містяться на офіційному веб-сайті Національного банку України судом встановлено, що облікові ставки НБУ становили: у період з 26 квітня 2024 року по 14 червня 2024 року 13,5% річних; з 14 червня 2024 року по 13 грудня 2024 року 13% річних; з 13 грудня 2024 року по 24 січня 2025 року 13,5% річних; з 24 січня 2025 року по 07 березня 2024 року 14,5% річних; з 07 березня 2024 року по 06 червня 2025 року 15% річних. Таким чином розмір заборгованості [PERSON] за процентами, які слід нараховувати останній за користування кредитними коштами на підставі договору кредитної лінії № 00-9757120 від 07 травня 2024 року, має становити 1 046,15 грн та розраховується в наступному порядку: -- за період з 07 травня 2024 року по 13 червня 2024 року 109,06 грн (з розрахунку: ((7 800 грн х 13,5% річних)/366) х 38 днів); -- за період з 14 червня 2024 року по 12 грудня 2024 року 504,14 грн (з розрахунку: ((7 800 грн х 13% річних)/366) х 182 дні); -- за період з 13 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 року - 54,53 грн (з розрахунку: ((7 800 грн х 13,5% річних)/366) х 19 днів); -- за період з 01 січня 2025 року по 23 січня 2025 року 66,24 грн (з розрахунку: ((7 800 грн х 13,5% річних)/365) х 23 дні); -- за період з 24 січня 2025 року по 06 березня 2025 року 129,78 грн (з розрахунку: ((7 800 грн х 14,5% річних)/365) х 42 дні); -- за період з 07 березня 2025 року по 02 травня 2025 року 182,40 грн (з розрахунку: ((7 800 грн х 15% річних)/365) х 57 днів). Загальна ж заборгованість за цим договором має складати 8 846,15 грн з яких 7 800 грн тіло кредиту та 1 046,15 грн проценти за користування кредитними коштами. Натомість з розрахунку первісного кредитора ТзОВ «МАКС КРЕДИТ» вбачається, що на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором [PERSON] сплачено 16 633,50 грн, тобто суму майже вдвічі більшу, аніж належало здійснити. Отже у цьому випадку суд вказує на те, що [PERSON] в повній мірі виконано її зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та процентів за їх користування. Поміж іншого, суд також звертає увагу й на те, що у цьому випадку відсутні підстави для стягнення з [PERSON] штрафних санкцій, оскільки з наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачкою в обумовлені кредитним договором строки здійснювалося погашення заборгованості в повній відповідності до графіку платежів, який є додатком до цього договору, а отже не допускалося неналежного виконання зобов`язання. З приводу стягнення комісії за надання кредиту суд звертає увагу на те, що, Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року по справі № 686/14530/15 викладений правовий висновок відповідно до якого сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Відтак, суд вказує, що умови кредитного договору щодо сплати комісії за надання кредиту відповідно до законодавства України та вищевказаної судової практики є нікчемними. Ураховуючи викладене вище, суд відмовляє в задоволенні цього позову. VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ Результати вирішення цього спору не дають суду можливості здійснити розподіл судових витрат позивача у цій справі відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України. Стосовно ж витрат відповідачки на професійну правничу допомогу суд звертає увагу на таке. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються разі відмови в позові - на позивача. За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, на підтвердження розміру понесених відповідачкою витрат на професійну правову допомогу останньою до матеріалів справи долучено копії: договору про надання правової допомоги № б/н/25 від 07 листопада 2025 року (а.с. 98-101); мінімальних ставок адвокатського гонорару (винагороди) та акту виконаних робіт (наданих послуг) від 24 листопада 2025 року (а.с. 103). Зокрема, із зазначеного акту виконаних робіт (наданих послуг) убачається, що адвокатом Калініним С.К. відповідачці в межах цього провадження надані послуги з надання усної консультації; вивчення та аналізу позовної заяви; складання, оформлення та подання до суду відзиву на позовну заяви. На надання указаних послуг адвокатом Калініним С.К. витрачено 12 годин і загальна сума наданої останнім правничої допомоги складає 7 000 грн. Зазначення вартості кожної окремої наданої позивачеві послуги у цьому актів відсутнє, як і зазначення витраченого адвокатським об`єднанням годин на надання таких послуг. Так, у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 виснувано, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, у цій постанові Верховний Суд висловив правову позицію з питання, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за наслідками розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи лише має бути сплачено. У подальшому від вищевказаної правової позиції Верховний Суд не відступав (постанова від 22 січня 2021 року в справі № 925/1137/19). Таким чином, ураховуючи вищевикладену судову практику з приводу врегулювання подібних правовідносин, а також зважаючи на заперечення сторони позивача щодо стягнення заявленого відповідачкою розміру судових витрат та відмову в задоволенні позову суд уважає за необхідне зменшити суму таких витрат до 6 800 грн. Зазначений висновок суду обумовлений тим, що надання адвокатом ряду консультацій клієнту з приводу способів захисту його права не є витратами, пов`язаними із розглядом цієї справи у суді. Отже, суд уважає суму 6 800 грн такою, що відповідає принципу співмірності та розумності витрат відповідачки на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved