Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Позиція сторони позивача 02.07.2025 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 152535,54 грн, з яких: - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 15873,53 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2412,78 грн, три проценти річних у розмірі 593,63 грн; - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання розмірі 8812,43 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 1339,49 грн, три проценти річних у розмірі 329,56 грн; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 23254,98 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3534,76 грн, три проценти річних у розмірі 863,94 грн; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 18418,00 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2799,54 грн, три проценти річних у розмірі 688,78 грн; - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 35352,09 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3549,40 грн, три проценти річних у розмірі 907,06 грн, пеня y розмірі 1103,59 грн; - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 24770,10 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3240,63 грн, три проценти річних у розмірі 779,31 грн, пеня y розмірі 948,16 грн; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії y розмірі 1397,46 грн; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води y розмірі 1513,19 грн; - заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 53,13 грн; - заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн; - судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01.05.2018 до 31.10.2021 позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), а з 01.11.2021, у зв`язку із зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). На виконання вимог законодавства, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на підставі типових договорів підготовлені та опубліковано/оприлюднено: - договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085); - на веб-сайті позивача оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyvivteploen/. Будинок за адресою: [ADDRESS] в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира за зазначеною адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже, відповідач є споживачем послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 споживачами послуг з ТЕ/ПГВ. Відповідач не здійснив належним чином оплату послуг, у зв`язку з чим перед позивачем станом на 30.04.2025 утворилась заборгованість. Окрім того, на підставі договору про відступлення права вимоги від 11.10.2018 ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних, фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відзив на позовну заяву У відзиві на позовну заяву представник відповідачки-2 просить: - застосувати наслідки спливу позовної давності до періоду заборгованості за центральне опалення та постачання гарячої води: з 01.07.2015 по 31.03.2017, шляхом списання суми заборгованості у розмірі 10 522,86 грн; - позовні вимоги заявлені Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» у справі № 754/10606/25, задовольнити частково; - стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість, а саме: за спожиті послуги до 01.05.2018 з централізованого опалення у розмірі 6989,43 грн; інфляційна складова боргу у розмірі 1055,40 грн, 3 % річних 258,51 грн; за спожиті послуги до 01.05.2018 з централізованого постачання гарячої води у розмірі 7 173,67 грн; інфляційна складова боргу у розмірі 1083,22 грн, 3 % річних 265,33 грн; за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 23254,98 грн; інфляційна складова боргу у розмірі 3534,76 грн, 3 % річних 863,94 грн; за спожиті послуги з центрального постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 18418,00 грн; інфляційна складова боргу у розмірі 2799,54 грн, 3 % річних 678,78 грн; за спожиті послуги з постачання теплової енергії з 01.11.2021 у розмірі 35352,09 грн; інфляційна складова боргу у розмірі 3549,40 грн, 3 % річних 907,06 грн, пеня у розмірі 1103,59 грн; за спожиті послуги з постачання гарячої води з 01.11.2021 у розмірі 24770,10 грн; інфляційна складова боргу у розмірі 3240,60 грн, 3 % річних 779,31 грн, пеня у розмірі 948,16 грн; за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1397,46 грн; за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 1513,19 грн; за абонентське обслуговування послуг з обслуговування вузла комерційного обліку центрального опалення у розмірі 53,13 грн; та витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 2779,16 грн. - в іншій частині відмовити; - стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь [PERSON] понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідачки-2 вказує, що до розрахунку заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за період з 01.07.2015 по 31.03.2017 повинні бути застосовані наслідки спливу позовної давності, передбачені нормами Цивільного кодексу України. Відповідач вважає, що з урахуванням продовження позовної давності, та того, що карантин був введений 12.03.2020, строк позовної давності необхідно відраховувати саме з цієї дати. Тобто, на користь позивача з відповідачів, підлягають стягненню платежі за надані житлові послуги з квітня 2017 року по квітень 2025 року (включно). Період стягнення заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за період з 01.07.2015 по 31.03.2017 не підлягає задоволенню, оскільки позовна давність за вказаний період вже минула, а позовна давність має почати відраховуватися від 12.03.2020, а отже сума у розмірі 1 638,76 грн за центральне постачання гарячої води та сума у розмірі 8 884,10 грн за центральне опалення не підлягає стягненню з відповідачів. Відповідачем був проведений свій розрахунок заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за період з 01.04.2017 по 30.04.2025, відповідно до якого у відповідачів наявна заборгованість за центральне постачанню гарячої води у розмірі 7173,67 грн, а за центральне опалення наявна заборгованість лише у розмірі 6989,43 грн, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. При цьому, інфляційна складова, 3 % річних заборгованості, за послуги: з центрального опалення, надані до 01.05.2018 ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», складають: інфляційна складова боргу - 2412,78 грн, 3 % річних - 593,63 грн, з центрального постачання гарячої води, надані до 01.05.2018 у ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», складають: інфляційна складова боргу - 1339,49 грн, 3 % річних - 329,56 грн. Відповідачами був проведений свій розрахунок заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за період з 01.04.2017 по 30.04.2025, відповідно до якого у відповідачів, заборгованість з центрального опалення складає 6 989,43 грн, а з центрального постачання гарячої води вона складає 7173,67 грн та є необхідність у застосуванні термінів позовної давності, а отже відповідачами був проведений свій розрахунок інфляційної складової, 3 % річних заборгованості, за послуги з центрального опалення та центрального постачання гарячої води. Так, інфляційна складова, 3 % річних заборгованості, за послуги: з центрального опалення, надані до 01.05.2018 ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», складають: інфляційна складова боргу складає 1055,40 грн, 3 % річних складає 258,51 грн; з центрального постачання гарячої води, надані до 01.05.2018 ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», складають: інфляційна складова боргу складає 1083,22 грн, 3 % річних складає 265,33 грн. Також представник відповідачки-2 вказує на наявність підстав для зменшення стягнення суми судового збору з відповідачів на користь позивача. Адже з урахуванням того, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі: 2779,16 грн пропорційно до задоволених вимог. Окрім того, представник відповідачки-2 просить стягнути витрати на правничу допомогу з позивача на користь відповідача-2 у розмірі 5000,00 грн. Фактичні обставини справи, встановлені судом ПАТ «Київенерго» з 01.07.2014 визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VІІ. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. 11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесїї), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів. Відповідно до Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору цесїї позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті до 01.05.2018 за спірною адресою. З 01.05.2018 по 31.10.2021 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювало КП «Київтеплоенерго». З 01.11.2021, у зв`язку зі зміною законодавства, КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Також на веб-сайті КП «Київтеплоенерго» оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyyivteploen/ . Будинок за адресою: [ADDRESS] в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг, наданих позивачем. Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості ним заявлено вимогу про стягнення заборгованості у загальному розмірі 152535,54 грн за надані послуги з 01.07.2015 по 30.04.2025. Норми права та мотиви суду Частиною першою статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (який введений в дію з 1 травня 2019 року, крім: статті 1, частини першої статті 2, статей 3-7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3-1, 6, підпункту 1, підпункту "б" підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом; частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 1 січня 2019 року). Згідно з визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. За приписами ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власність зобов`язує; власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з п. 37 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. № 690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 р. № 85), розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. Згідно з п. 32, 33, 35, 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022), плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право: на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. У пп. 11 п. 45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Згідно з пп. 6 п. 48 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, виконавець зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках - управителів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за послугу в разі її ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або надання послуги неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором. Згідно з ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги (постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для правильного її вирішення (постанови Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 727/9295/16-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18)). Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Згідно з п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання послуг з централізованого опалення (з 01.11.2021 постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (з 01.11.2021 постачання гарячої води) за адресою: [ADDRESS] . Щодо вимог про стягнення заборгованості, яка виникла з 01.07.2015 до 01.05.2018 Як зазначалося вище, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідачів: - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 15873,53 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2412,78 грн, три проценти річних у розмірі 593,63 грн; - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання розмірі 8812,43 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1339,49 грн, три проценти річних у розмірі 329,56 грн. На підтвердження своїх вимог позивач надав копію договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесїї) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», витяг з додатку № 1 до договору, за яким позивач набув право вимоги боргу за спожиті до 01.05.2018 послуги централізованого опалення за спірною адресою на суму 15873,53 грн, додаток № 2 до договору, за яким позивач набув право вимоги боргу за спожиті до 01.05.2018 послуги централізованого гарячого водопостачання на суму 8812,43 грн, розрахунки заборгованості за період з 01.07.2015 до 01.05.2018, які підтверджують нарахування вказаних сум. Відповідачка-2 заявила про наслідки спливу позовної давності, тому суд враховує таке. За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) зазначено, що: «під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану». Отже, у цій справі позовна давність не спливла за вимогами про стягнення заборгованості з 02 квітня 2017 року по 31 січня 2025 року. Так, заборгованість за період з 02.04.2017 до 01.05.2018 за послуги з централізованого опалення складає 6989,43 грн, інфляційна складова боргу складає 1055,40 грн, 3 % річних складає 258,51 грн. І в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Водночас, за період з 01.07.2015 по 01.04.2017 позовна давність спливла за вимогами про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення у сумі 8 884,10 грн (15 873,53 - 6 989,43 = 8 884,10) та нарахованих на них інфляційних втрат у сумі 1357,38 грн (2412,78 - 1055,40), 3 % річних у сумі 335,12 грн (593,63 - 258,51 = 335,12), тому в цій частині вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності. При цьому, за послуги ПГВ заборгованість почала формуватися, починаючи з червня 2017 року, тому позовна давність в цій частині вимог не спливла. Суд, встановивши наявність помилки у розрахунку позивача, тому суд здійснив розрахунок та з`ясував, що заборгованість відповідачів за період з 01.06.2017 по 01.05.2018 за послуги з централізованого гарячого водопостачання становить: 7 200,99 грн (8006,71 (нарахування) - 662,17 (коригування) + 13,66 (коригування) - 157,21 (коригування) = 7 200,99), інфляційна складова боргу складає 1206,57 грн, 3 % річних складає 287,05 грн. І в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Решта вимог щодо стягнення заборгованості за період з 01.06.2017 по 01.05.2018 за послуги з централізованого гарячого водопостачання у сумі 1 611,44 грн (8812,43 (вказано у розрахунку позивача) - 7200,99 = 1 611,44) та нарахованих на них інфляційних втрат у сумі 132,92 грн (1339,49 - 1206,57 = 132,92), 3 % річних у сумі 42,51 грн (329,56 - 287,05 = 42,51), є необґрунтованою, тому суд відмовляє у їх задоволенні. Щодо вимог про стягнення заборгованості, яка виникла з 01.05.2018 по 31.10.2021 У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів: - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 23254,98 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3534,76 грн, три проценти річних у розмірі 863,94 грн; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 18418,00 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2799,54 грн, три проценти річних у розмірі 688,78 грн. 21.01.2026 представник позивача надав новий розрахунок заборгованості та штрафних санкцій, з яких слідує, що відповідачка частково сплатила борг, а позивач здійснив часткове коригування боргу в бік зменшення. Тому, слід задовольнити вимоги та стягнути: - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 15716,25 грн (23254,98 - 7 538,73 (сплата)), інфляційну складову боргу у розмірі 3534,76 грн, три проценти річних у розмірі 863,94 грн; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 13 535,56 грн (18 418,00 - 827,99 (коригування) - 4 054,45 (сплата), інфляційна складова боргу у розмірі 2673,68 грн, три проценти річних у розмірі 657,82 грн. При цьому, слід закрити провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору на суму сплачених коштів: 7 538,73 грн та 4 054,45 грн, та відмовити у задоволенні вимог на суму коригування основного боргу, що становить 827,99 грн, а також інфляційної складової боргу 125,86 грн (2799,54 - 2673,68), 3 процентів річних у сумі 30,96 грн (688,78 - 657,82). Щодо вимог про стягнення заборгованості, яка виникла з У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів: - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 35352,09 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3549,40 грн, три проценти річних у розмірі 907,06 грн, пеня y розмірі 1103,59 грн; - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 24770,10 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3240,63 грн, три проценти річних у розмірі 779,31 грн, пеня y розмірі 948,16 грн. 21.01.2026 представник позивача надав новий розрахунок заборгованості та штрафних санкцій, з яких слідує, що позивач здійснив часткове коригування боргу за ГВ в бік зменшення. Тому, слід задовольнити вимоги та стягнути: - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 35352,09 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3549,40 грн, три проценти річних у розмірі 907,06 грн, пеня y розмірі 1103,59 грн; - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 10647,79 (24770,10 - 14122,31) грн, інфляційна складова боргу у розмірі 1474,12 грн, три проценти річних у розмірі 351,22 грн, пеня y розмірі 427,32 грн. При цьому, слід відмовити у задоволенні вимог на суму коригування (-) 14122,31 грн, та інфляційної складової боргу у розмірі 1 766,51 грн (3240,63 - 1474,12), трьох процентів річних у розмірі 428,09 грн (779,31 - 351,22), пені y розмірі 520,84 грн (948,16 - 427,32). Щодо інших вимог У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів: - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії y розмірі 1397,46 грн; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води y розмірі 1513,19 грн; - заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 53,13 грн. Оскільки доказів сплати заборгованості в цій частині вимог не надано, такі вимоги підлягають задоволенню. Щодо судового збору Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені судом частково, суд покладає на відповідачок витрати позивача щодо сплати судового збору з кожної по 1 214,38 грн ((110 756,33 +11 593,18) * 3028,00 / 152 535,54 / 2). Щодо витрат на професійну правничу допомогу Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин першої-третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідачка-2 понесла витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 5000,00 грн, на підтвердження чого її представник надав договір про надання правової допомоги від 17.12.2025, додаткову угоду № 1 від 17.12.2025 до вказаного договору, акт приймання-передачі наданих послуг від 21.12.2025, звіт про надану професійну правничу допомогу та розмір гонорару від 21.12.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер. Оскільки у задоволенні вимог на суму 30 186,03 грн суд відмовив, тому витрати на правничу допомогу відповідачці-2 мають бути відшкодовані позивачем на суму 989,47 грн (30 186,03 * 5000,00 / 152 535,54). Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи, що позов задоволено частково, суд на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне відповідачку-2 сплатити позивачу різницю у судових витратах у сумі 224,91 грн (1 214,38 - 989,47).

Outcome: partial