Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 13 січня 2026 року адвокат Мулявка Олег Васильович в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Лопатинської селищної ради Шептицького району Львівської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Позов представник позивача мотивує тим, що 28 серпня 1982 року між [PERSON] та [PERSON] Куликівською сільською радою Радехівського району був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 11. У подальшому чоловік позивача - [PERSON] [INFO] помер, що посвідчується відомостями, викладеними у Свідоцтві про смерть серії [NUMBER] . Приблизно у 2005 році [PERSON] познайомилася із [PERSON] , який проживав у с. Куликів Радехівського (після адміністративної реформи Шептицького) району та не перебував у шлюбі, оскільки такий був розірваний Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського МУЮ у Львівській області. Таким чином, за спільною згодою [PERSON] із [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю, при цьому разом за спільні кошти придбавали продукти харчування, їх споживали, а від так мали і вели спільний бюджет. Більше того, оскільки [PERSON] проживав разом із позивачкою у належному їй житлі, за спільні кошти із [PERSON] вони придбавали різного плану інструменти та товари, які [PERSON] використовував для виконання робіт на підтримання господарства, проведення поточних ремонтів житла, а також ними сплачувалися комунальні платежі, податки тощо. [INFO] [PERSON] помер у с. Куликів і [PERSON] з розумінням відповідальності за роки спільного проживання похоронила його власним коштом. Також наголошує, що у віданні та володінні [PERSON] залишилися оригінали документів, належних померлому, свідоцтво про смерть останнього, а також деяке майно [PERSON] . Маючи намір успадкувати належне [PERSON] майно позивач звернулася до нотаріуса, де їй було роз`яснено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, їй необхідно попередньо звернутися до суду, а відтак надати відповідне рішення. Отже, наведені обставини і спонукали звернення до суду із відповідними вимогами. Встановлення даного факту необхідне позивачу для прийняття спадкових прав (а.с.1-5). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Ухвалою від 14 січня 2026 року суддя прийняла до розгляду позовну заяву та відкрила провадження у справі, ухвалила здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначила підготовче судове засідання (а.с.42-43). У судовому засіданні заявник та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, представник надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивач [PERSON] , допитана судом як свідок, суду показала, що вона із січня 2005 року почала проживати з [PERSON] у с. Куликів Радехівського (в даний час Шептицького) району Львівської області як подружжя. Вони разом вели спільне господарство, їздили разом до знайомих у гості, відпочивали також разом. З ними також на відпочинок їздила її дочка [PERSON] ( після одруження змінила прізвище на [PERSON] ). Він проживав з нею до дня смерті, оплачував за електроенергію, за газ, робив у будинку поточні ремонти разом з нею. Після його смерті залишилося майно - автомобіль. Вона здійснила його поховання. Стверджує суду, що весь період спільного проживання з [PERSON] проживали як подружжя. Представник відповідача Лопатинської селищної ради Шептицького району Львівської області в судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву, у якій зазначив, що просить розгляд справи провести без участі їх представника, проти встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] не заперечують ( а.с. 48-48 зворот). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник відповідача. Фактичні обставини справи, установлені судом 28 серпня 1982 року між [PERSON] та [PERSON] Куликівською сільською радою Радехівського району був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 11 (а.с.9-10). Чоловік позивача - [PERSON] [INFO] помер, що видно із Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] віж 29.08.1996 (а.с.11). Приблизно у 2005 році [PERSON] познайомилася із [PERSON] , який проживав у с. Куликів Радехівського (після адміністративної реформи Шептицького) району та не перебував у шлюбі, оскільки такий був розірваний Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноградського МУЮ у Львівській області (копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00054836356 від 18.11.2025, а.с.14). [INFO] [PERSON] помер у с. Куликів, що видно із копії Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 16 вересня 20285 року (а.с.13). Із копії Акта обстеження житлово-побутових умов проживання жительки с. Куликів [PERSON] від 19.11.2025 №264 видно, що [PERSON] проживала спільно однією сім`єю з громадянином [PERSON] , який помер [INFO] , була на утриманні [PERSON] . Сім`я проживала за адресою: [ADDRESS] , вела спільне господарство та побут, але їхні стосунки не були зареєстровані офіційно в органах державної реєстрації. [PERSON] похоронила [PERSON] власним коштом (а.с.12). У віданні та володінні [PERSON] залишилися оригінали документів, належних померлому, свідоцтво про смерть, військовий білет, пенсійне посвідчення, тимчасовий реєстраційний талон, довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (а.с.15-18), результати медичних досліджень, медичні виписки (а.с.30-35). Судом досліджені товарні чеки, накладні, рахунки (а.с.19-29) та фотографії (а.с.36-38). Із копії декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу встановлено, що [PERSON] надав лікареві адресу місця проживання - село Куликів, Радехівський район, Львівська область, довіреною особою пацієнта вказав [PERSON] (а.с.66). Відповідно до копії декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, [PERSON] надала лікарю адресу місця проживання [ADDRESS] , довіреною особою пацієнта вказала [PERSON] (а.с.70). Згідно із копією Свідоцтва про народження від 8 жовтня 1982 року та копією Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 10.11.2007, [PERSON] , [INFO] , є донькою позивача [PERSON] (а.с.72). Крім того, обставини, що [PERSON] проживала із [PERSON] однією сім`єю з січня 2005 року до дня його смерті, вели спільне господарство, робили поточні ремонти у будинку, їздили разом відпочивати, ходили разом у гості, [PERSON] допомагав виховувати її дочку [PERSON] , та згодом доглядав онуків, дітей дочки заявника підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , не довіряти показам яких у суду не має підстав. Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Джерела права та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів До правовідносин, які стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, і які виникли між сторонами, суд застосував норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів і відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. На підставі статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин і цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом. Згідно із статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Членів сім`ї пов`язують взаємні права та обов`язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім`ї. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і тому подібне. Аналогічна позиція з цього приводу викладена у постанові Верховного Суду у справі 921/16365/15 від 12.08.2019, у якій, крім того, ВС вказав, що для встановлення факту спільного проживання не має значення те, що спадкодавець та позивач ніколи не були зареєстровані за однією адресою. На обставини, що між [PERSON] та [PERSON] , внаслідок тривалого проживання та ведення спільного господарства, виникли спільні права та обов`язки вказує те, що, як уже зазначалося вище, у володінні позивача знаходяться оригінали таких важливих документів, як військового квитка померлого, свідоцтва про його смерть, пенсійного посвідчення, документів щодо стану його здоров`я тощо. Також, у розпорядженні [PERSON] наявні оригінали квитанцій на оплату товарів та послуг, гарантійні талони на придбані товари, спільні із [PERSON] фотографії. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18). Усі без виключення відомості про набуття позивачем та [PERSON] майна та зазначені вище чеки містять дати, що безальтернативно підпадають у період їхнього проживання і свідчать про те, що вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2005 року і до дня його смерті, що мало місце [INFO] . Як уже зазначалося вище, відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс 17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц. Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Окрім цього, Постановою Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №755/18012/16- ц визначено, що для застосування положень статті 1264 ЦК України умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. [PERSON] у період з 2005 року не перебувала у шлюбі (чоловік помер), а ні [PERSON] у шлюбі не перебував, оскільки попередній шлюб із [PERSON] був розірваний 07.04.2004. Таким чином, у розумінні вимог п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема і проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що сторона позивача довела суду, належними та допустимими доказами позовні вимоги, які є законними та обґрунтованими і, відповідно такі необхідно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що у зв`язку з тим, що вимог про розподіл судових витрат позивачем заявлено не було, це питання судом не вирішується.

Outcome: approved