Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

05.11.2025 року до суду надійшов вказаний позов, в якому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за Кредитним договором №С-503-008091-18-980 від 10.08.2018 у розмірі 20 880,73 грн, а також судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10.08.2018 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено Кредитний договір №С-503-008091-18-980. 17.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором, укладеного між АТ «Ідея Банк» та відповідачем перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №С-503-008091-18-980, в сумі 20 880,73 грн., з яких: 6 949,08 грн. заборгованість за основним боргом; 13 931,65 грн заборгованість за відсотками; 0,00 грн заборгованість за комісіями. Представником відповідача адвокатом Мовчаном Р.А. подано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач пред`явлені позовні вимоги не визнає, вважає, що розрахунки заборгованості позивачем не правильно, у них не міститься підписів, печаток з даними кредиторів, не має інформації про нарахування заборгованості, не вказана відсоткова ставка, за якою здійснювалось нарахування. Також вказує, що позивач не повідомляв відповідача про те, що він є новим кредитором. Крім того, зазначає, що сам по собі витяг з реєстру боржників до договору факторингу не може вважатись належним доказом наявності кредитної заборгованості. За таких обставин сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через їх необґрунтованість. У судове засіданні представник позивача до суду не з`явився, просив позовні вимоги задовольнити та справу розглядати без їх участі. Представник відповідача [PERSON] у судовому зсіданні позовні вимоги не визнав у зв`язку з їх необґрунтованістю, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Крім того, просив застосувати строки позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов такого висновку. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст.6, ч. 1 ст.627 та ч. 1 ст.628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Судом встановлено, що 10.08.2018 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №С-503-008091-18-980. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. АТ «Ідея Банк» виконало умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 7 000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позичальник [PERSON] зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту не виконав, допустив заборгованість за основним боргом у сумі 6 949,08 грн. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до п. 3.3 кредитного договору №С-503-008091-18-980 від 10.08.2018 року, процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 24,00% річних. Проценти за користування кредитом нараховані у межах погодженого сторонами строку кредитування, виходячи з процентної ставки, встановленої в договорі, та складають 13 931,65 грн. Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Отже, заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №С-503-008091-18-980 від 10.08.2018 року становить 20 880,73 грн, з яких: 6 949,08 грн. заборгованість за основним боргом; 13 931,65 грн заборгованість за відсотками; 0,00 грн заборгованість за комісіями. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена ст. 258 цього Кодексу. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) (далі Закон № 540-IX) розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Водночас Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні було введено воєнний стан в Україні із 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану (далі Закон № 2120-ІХ) розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини (далі Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. 04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України від 14 травня 2025 року № 4434-IX Про внесення зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності. Цим Законом виключено з ЦК України п. 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення, а отже поновлено перебіг позовної давності. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а з 30 січня 2024 року до 04 вересня 2025 року. Наведене свідчить, що позовна давність до вимог про стягнення заборгованості із [PERSON] не спливла. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 17.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за Кредитним договором №С-503-008091-18-980 від 10.08.2018 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №С-503-008091-18-980, в сумі 20 880,73 грн., з яких: 6 949,08 грн. заборгованість за основним боргом; 13 931,65 грн заборгованість за відсотками; 0,00 грн заборгованість за комісіями. Виходячи з викладеного, позовні вимоги необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором №С-503-008091-18-980 від 10.08.2018 у розмірі 20 880,73 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved