Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

16.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» до Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої діями чи бездіяльністю відповідачів, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, згідно прохальної частини якої просить суд: стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача 45 668,40 грн., як компенсацію моральної шкоди, спричиненої протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 року у справі №520/23707/25, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2026 року позов задоволено, а сам визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу обчислення пенсії позивачу до виплати у вересні 2025 року із застосуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» №1 від 03.01.2025 року та стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача різницю між нарахованою та невиплаченою пенсією за вересень 2025 року в розмірі 45 668,40 грн. Однак, згідно даних з електронної пенсійної справи в особистому кабінеті на порталі Пенсійного фонду України станом на 14.02.2026 року у розділі судові рішення, відсутня будь-яка інформація щодо виконання рішення суду від 17.11.2025 року. Позивач зазначає, оскільки рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 року у справі №520/23707/25 не виконано, а різниця пенсії у сумі 45 668,40 грн. не виплачена, тому порушено право власності позивача. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння позивачу моральної шкоди. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди в результаті протиправних дій відповідача встановлений рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 року складає 45 668,40 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 26.02.2026 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 09.03.2026 року від представника відповідача Державної казначейської служби України Мірошніченко Л.А. до суду надійшов відзив на позов, в якому остання просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до Казначейства. Відзив обґрунтовано тим, що казначейство відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету. Разом з цим, казначейство не порушувало інтересів та охоронюваних законом прав Позивача. Вважаючи, що наявні умови та підстави для відшкодування моральної та матеріальної шкоди, Позивач помилково визначив, що казначейство є належним відповідачем у цій справі та має нести відповідальність за дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області. Від представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надано. Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у позові та письмових заявах по суті спору, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 року у справі №520/23707/25 позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області з приводу обчислення пенсії [PERSON] до виплати у вересні 2025 року із застосуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» №1 від 03.01.2025. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь [PERSON] різницю між нарахованою та невиплаченою пенсією за вересень 2025 року у розмірі 45 668,40 грн. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2026 року у справі №520/23707/25, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 року у справі №520/23707/25 залишено без змін. Згідно посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] з учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році. Згідно посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] є інвалідом другої групи. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». Згідно положень статті 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Позивач обґрунтовує наявність моральної шкоди перенесеним психологічним напруженням, розчаруванням та незручностями, що виникли внаслідок порушення оганом Пенсійного фонду України в Харківській області його прав. Факт завдання моральної шкоди в результаті протиправних дій відповідача встановлений рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 року у справі №520/23707/25, що складає 45 668,40 грн. Також позивач зазначає, що з 03 червня по 18 липня 1986 року брав участь у спеціальних зборах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 30-км зоні. Відповідно до експертного висновку від 08.01.1992 року у нього виявлені захворювання, пов`язані з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників при виконанні робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. З 28 жовтня 2004 року йому встановлена друга група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Також він належить до осіб з інвалідністю внаслідок війни другої групи. Згідно виписками з історії хвороби стаціонарного хворого в ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії» в період із 11 по 25 травня 2012 року, в період із 18 вересня по 01 жовтня 2012 року та в період із 12 по 20 грудня 2013 року позивач перебував на лікуванні. Також в період із 23 березня по 06 квітня 2021 року перебував на лікуванні у ДУ «ІЗНХ ім. В.Т. Зайцева». Суд зазначає, що позивачем не наведено доводів, а також не надано суду відповідних доказів того, в чому ж полягає моральна шкода, завдана йому діями Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка в подальшому була визнана судом незаконною. Не зазначено, яких фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, або яких інших негативних наслідків зазнав позивач внаслідок протиправної бездіяльності відповідача. Суд відхиляє посилання позивача на те, що підставою відшкодування моральної шкоди є наявність у нього статусів особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, оскільки дані обставини не пов`язані із бездіяльністю відповідача. За встановлених обставин, враховуючи, що позивачем не надано доказів заподіяння відповідачами внаслідок виплати пенсії у вересні 2025 року із застосуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» №1 від 03.01.2025 моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позові.

Outcome: dismissed