Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Представник позивача Сиплива Т.А. звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР») заборгованість за Кредитним договором у розмірі 23740,00грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20.03.2024 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №20.03.2024-100004240, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 13 000,00грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів, строком на 42 дні з 20.03.2024 по 30.04.2024, процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, процентна ставка «Стандарт» - фіксована у розмірі 2,5% за 1 день користування кредитом, денна процентна ставка 2,33%. Кредитний договір було продовжено, шляхом укладення додаткового договору №02.04.2024-100002935 між сторонами, згідно якого строк дії договору складає 56 днів з дати надання кредиту, тобто до 14.05.2024, договір діє протягом року, кредит надається на умовах строковості, платності і поворотності, шляхом перерахування на рахунок споживача коштів згідно реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5167-80ХХ-ХХХХ-2526. Позивач зобов`язання за кредитним договором і додатковим договором виконав належним чином та в повному обсязі, надавши у користування відповідача кредитні кошти згідно умов Договору. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у сумі 23 740,00 грн, з яких 13 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 10 740,00 грн заборгованість за процентами, яку позивач просить стягнути. Ухвалою судді Сумського районного суду Сумської області від 16.02.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позові просив справу розглядати без його участі, в порядку спрощеного позовного провадження, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений, шляхом розміщення оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого не відоме на офіційному веб-порталі судової влади України. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Під час ухвалення рішення на суд покладено обов`язок вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі i щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У частині другій ст. 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як зазначено вище, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованості за Кредитним договором №20.03.2024-100004240 від 20.03.2024 та додатковим договором №02.04.2024-100002935 від 02.04.2024, у розмірі 23 740,00 грн та судові витрати. На підтвердження і обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи позивачем долучено письмові докази в електронному вигляді, а саме: Додаток до анкети позичальника [PERSON] з контактними даними клієнта; Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 20.03.2023-100001717 від 20.03.2023 про споживчий кредит укладеного між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] ; ПРОПОЗИЦІЯ про укладення кредитного договору (ОФЕРТА) від 20.03.2023; Заявка, яка є невід`ємною частиною ПРОПОЗИЦІЇ про укладення кредитного договору (ОФЕРТИ) від 20.03.2023, позичальником у якій зазначено [PERSON] , адреса: [ADDRESS] ; Підтвердження кредитного договору. (матеріали в електронному вигляді) А також долучено: Заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 02.05.2023, позичальником у якій зазначено [PERSON] , адреса: [ADDRESS] ; Додаток до анкети позичальника [PERSON] ; Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 02.05.2023-010000216 від 02.05.2023 про споживчий кредит укладеного між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] ; ПРОПОЗИЦІЯ про укладення кредитного договору (ОФЕРТА) від 02.05.2023; Підтвердження кредитного договору, Довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №02.05.2023-010000216 від 02.05.2023р відносно позичальника [PERSON] ; Квитанція із системи LIQPAY. (матеріали в електронному вигляді) Проте, ці докази суд не може визнати належними, виходячи з таких підстав. Параграфом 1 глави 5 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким мають відповідати докази, які надаються для підтвердження обставин під час судового розгляду, зокрема, такі докази мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною першою ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вивчивши та ретельно дослідивши подані в якості доказів документи, суд дійшов висновку, що вони не відповідають критеріям, встановленим законом. Так, усі зазначені вище документи, надані в якості доказів, якими представник позивача обґрунтовує позовні вимоги до [PERSON] стосуються зовсім іншої особи, а саме позичальника [PERSON] , а тому надані документи не дають змоги довести наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, тобто не стосуються предмета доказування у даній цивільній справі. За таких підстав, суд вважає, що ці документи не є належними та достатніми доказами неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором №20.03.2024-100004240 від 20.03.2024 та додатковим договором №02.04.2024-100002935 від 02.04.2024, оскільки не відповідають встановленим законом критеріям. Суд зауважує, що згідно вимог цивільного процесуального законодавства, не може брати до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Будь-які інші належні та допустимі докази, якими підтверджуються обставини, викладені у позовній заяві, в матеріалах справи відсутні. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed