Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Бардадим Ольга Костянтинівна звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] знаходився у трудових відносинах з Акціонерним товариством "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат". За час роботи на даному підприємстві [PERSON] отримав хронічне професійне захворювання, яке обумовлено умовами в яких він працював. Тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технологічних процесів, відсутність денного освітлення, несприятливий мікроклімат, важка фізична праця, вимушена робоча поза сприяли розвитку професійних захворювань. 04.02.2026 року за результатами проведеного оцінювання експертною командою позивачу встановлена III група інвалідності "захворювання професійне на 1 рік" та встановлено 60% втрати працездатності, з яких: 50%-радикулопатія, 10%-ХОЗЛ на 1 рік. Даний факт підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №74/26/235/В. Внаслідок втрати професійної працездатності вважає, що в [PERSON] наявна моральна шкода, оскільки він втратив професійну працездатність; у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку із загальною слабкістю, втомою та болями. Він не може повернутись до повноцінного способу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному стані, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині Через захворювання він вимушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, постійно приймати лікарські препарати та проходити лікування. Просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 210 000,00 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України). Ухвалою суду від 03 березня 2026 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін - в письмовому провадженні. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 18 березня 2026 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. Вважають позовні вимоги [PERSON] необгрунтованими, безпідставними та такими не відповідають фактичним обставинам справи і нормам діючого законодавства. Так при працевлаштуванні на роботу до АТ "Марганецький ГЗК" [PERSON] у відповідності до чинного законодавства було проведено первинний інструктаж та ознайомлений з умовами праці і специфікою роботи на виробництві. При цьому у позивача не виникло жодних запитань чи зауважень, він самостійно прийняв рішення працювати на виробництві у відповідача. Попри це, позивач залишив поза увагою та не повідомив суд про те, що 22 грудня 2025 року між АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" та [PERSON] було укладено Договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, який посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Є.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1457, відповідно до якого 14.01.2026 року АТ Марганецький ГЗК добровільно сплатило позивачу грошові кошти в сумі 10 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка була завдана втратою здоров`я внаслідок виявлених професійних захворювань. Відповідно до умов зазначеного Договору [PERSON] оцінив моральну шкоду від втрати здоров`я внаслідок виявлених вищевказаних захворювань, отриманих під час роботи у шкідливих умовах в АТ «Марганецький ГЗК» в розмірі, яка в ньому зазначена (в загальному розмірі 12 987,01 грн.), а АТ «Марганецький ГЗК» відповідно до погоджених сторонами договірних умов, відшкодовує моральну шкоду - одноразово. Крім того, з оціненої [PERSON] моральної шкоди в розмірі 12 987,01 грн., «Марганецький ГЗК» відповідно до вимог чинного законодавства утримало та перерахувало до бюджету податок на доходи фізичних осіб (2337,66 грн.) та військовий збір (649,35 грн.). При цьому, сторони погодили, що при виконанні АТ Марганецький ГЗК усіх своїх зобов`язань за договором, - моральна шкода пов`язана з втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань позивача внаслідок роботи у шкідливих умовах в АТ Марганецький ГЗК - вважається відшкодованою йому у повному обсязі. Відповідно до п. 6 Договору, АТ Марганецький ГЗК та [PERSON] підтвердили, що договір вчинений добровільно, не під впливом помилки, обману, насильства, і спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним, а значення, умови та правові наслідки укладеного правочину сторонам однаково зрозумілі і у сторін відсутні заперечення щодо кожної з умов цього договору, - про що і зазначено в самому Договорі, який скріплений підписами обох сторін без жодних зауважень та заперечень один до одного. Волевиявлення обох сторін при укладанні договору було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Сторони також підтвердили, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей один до одного відносно умов даного договору. На виконання умов Договору, 14.01.2026 року АТ «Марганецький ГЗК» відшкодував позивачу моральну шкоду, пов`язану з втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань, шляхом перерахування грошових коштів в сумі 10 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №61717, копія якої додається. Отже, Відповідач добровільно та на підставі вищевказаного Договору від 22.12.2025 р відшкодував Позивачу моральну шкоду в повному обсязі в загальному розмірі 10 000,00 грн.. Таким чином, до звернення Позивача до суду, вищевказаний Договір від 22.12.2025 р. про добровільне відшкодування моральної шкоди, виконаний АТ "МГЗК" в повному обсязі та за результатами його виконання моральна шкода відшкодована позивачу в повному обсязі. Вважають, що, у відповідності до ч.5 ст. 23 ЦК України позивач позбавлений права повторно звертатися за відшкодуванням моральної шкоди. Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] знаходився у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", правонаступником якого на даний час є Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", що підтверджується копією трудової книжки Серії [NUMBER] , заведеної 03.04.1995 року на [PERSON] . За час роботи на даному підприємстві він отримав хронічні професійні захворювання, які обумовлено умовами в яких він працював. Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №74/26/235/В від 04.02.2026 року (номер рішення 74/26/235/Р) [PERSON] первинно встановлено ступінь втрати професійної в розмірі 60% за професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності. Дата повторного оцінювання- 01.02.2027 р. Виходячи з медичних висновків, Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] (Форма П-4), суд прийшов до висновку про те, що у зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів на підприємстві, позивач отримав професійні захворювання. Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно зі ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. За таких обставин, з огляду на вище зазначені норми Законів, під час судового розгляду доведено, що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача професійного захворювання. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15). У зв`язку з вищевикладеним, суд не бере до уваги посилання відповідача на укладений між сторонами договір від 22 грудня 2025 року про відшкодування моральної шкоди, оскільки його було укладено до встановлення у позивача стійкої втрати працездатності вперше рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи04.02.2026 року. Внаслідок втрати професійної працездатності, у позивача наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, погіршилися його здібності, переживання викликані наслідками професійного захворювання, він втратив професійну працездатність, позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений постійно приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки професійного захворювання, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпПУ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни його життєвих зав`язків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 150 000 грн. Доводи позову щодо стягнення моральної шкоди без утриманням податків та інших обов`язкових платежів суд не бере до уваги, виходячи з наступного. Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. З урахуванням викладеного необґрунтованим буде вирішення судом у даній цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів». Аналогічної правової позиції дійшов суд апеляційної інстанції у постанові від 24 вересня 2025 року у справі № 180/971/25 Провадження №22-ц/803/9028/25. Крім того, зазначені висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 1 331,20 грн. Оскільки відповідач не обґрунтовує своє клопотання про розгляд справи з викликом сторін, підстав для розгляду справи з викликом сторін у судове засідання, про що просить відповідач, суд не вбачає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial