Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] у розмірі половини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду з цим позовом та до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] звернулась в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей зазначивши, що 07 червня 2014 року сторони зареєстрували шлюб, під час якого у них народилося троє дітей. Однак, через деякий час після укладення шлюбу виявилося, що сторони мають різні характери та погляди на життя, ведення спільного господарства. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, близько трьох місяців сторони проживають окремо. Крім цього, позивачка зазначила, що відповідач самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім`ю. У зв`язку з наведеним, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України, відповідач відзив щодо позову не подав. Разом з цим, відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. В межах вимог ст. 280 ЦПК України, суд у даній справі на підставі наявних у ній документів ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Позаяк, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин і без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не надав заперечень проти такого вирішення справи. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07 червня 2014 року, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Берегівського районного управління юстиції у Закарпатській області, зроблений актовий запис за № 48. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим та суперечить їх інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд приходить до висновку, що позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони мають спільних дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 27 цієї Конвенції визначає, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років встановлений в розмірі з 1 січня 3512,00 гривень 50% = 1756,00 грн.. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (тобто на час звернення до суду 1756,00 гривень). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (тобто 3512,00 гривень). Відповідно до абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, враховуючи, що позивачці потрібно утримувати неповнолітніх дітей, яким виповнилося 11 та 6 років, а відповідач не подав заперечення щодо позовних вимог, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачки в частині стягнення аліментів задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі половини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved