Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Представник АТ «Таскомбанк» Лисай А.П. звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором №3885902251 від 19.07.2022 року в розмірі 154 798,38 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту 101 020,50 грн.; заборгованість по річним процентам 15,20 грн.; заборгованість по щомісячним процентам 53 777,88 грн. Стягнути з [PERSON] на користь АТ "Таскомбанк" понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 19.07.2022 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір №3885902251, відповідно до умов якого відповідач отримав шляхом безготівкового перерахування кошти в розмірі 101 020,50 грн., строком користування на 60 місяців, зі сплатою 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 2,49% від суми кредиту. На підставі договору про відступлення права вимоги №01/09/21 позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №3885902251 від 19.07.2022 року. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконував, в результаті чого, станом на 26.11.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 154 798,38 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 101 020,50 грн.; заборгованості по річним процентам 15,20 грн.; заборгованості по щомісячним процентам 53 777,88 грн. Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Ковбеля М.М. від 10.01.2025 року прийнято до свого провадження вказану цивільну справу та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (без виклику) (т. 1 а.с.74-75). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2025 року, у зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] , справа передана на розгляд головуючому судді Лебідь-Гавенко Г.М. (т.1 а.с. 81). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 82). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.06.2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника [PERSON] [PERSON] про зміну із порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (т. 1 а.с. 138-139). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.06.2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника [PERSON] [PERSON] про витребування доказів (т. 1 а.с. 148-149). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] [PERSON] про витребування доказів (т. 1 а.с. 197-198). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2025 року задоволено частково клопотання представника [PERSON] [PERSON] про витребування доказів. Витребувано в АТ «Таскомбанк» інформацію, що містить банківську таємницю відносно [PERSON] ( т. 1 а.с. 224-226). 13.06.2025 року представник [PERSON] [PERSON] подала відзив на позовну заяву, позовні вимоги вважає необґрунтованими. Зазначає, що відступлення права вимоги за кредитним договором до позивача відбулося з порушенням, оскільки кредитний договір №3885902251 від 19.07.2022 року був укладений пізніше, ніж договір відступлення прав вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 року, а тому кредитор не міг відступити право майбутньої вимоги. Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором №3885902251 від 19.07.2022 року від первісного кредитора ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень». Договір про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 року є договором цесії, за яким відбулась заміна первісного кредитора новим кредитором. Також, позивачем не надано заяви [PERSON] на переказ коштів в сумі 96 210,00 грн. від 08.07.2021 року на погашення заборгованості, а тому надана платіжна інструкція про перерахування коштів не є належним доказом без заяви відповідача на переказ коштів від 08.07.2021 року. Наявна в матеріалах справи виписка по особовому рахунку не охоплює період укладання договору з 19.07.2022 року, період за випискою починається з 20.07.2022 року. Позивачем не надана виписка з рахунку відповідача, що є належним доказом на підтвердження перерахування відповідачу грошових коштів, а тому позовні вимоги є недоведеними. Також позивачем не надано доказів вручення направлення досудової вимоги, з чого слідує, що наявність підстав вважати, що настав обов`язок у позичальника достроково погасити заборгованість за кредитним договором, не доведена. Надані банком умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК ЦФР» редакція 02.02.2022 року підпису відповідача не містить. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, первісний кредитор дотримався вимог ч. 2 ст. 11 Закону №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. У задоволенні позову просить відмовити (т. 1 а.с. 150-166). 09.12.2025 року представник АТ «Такскомбанк» Лисай О.П. подала до суду письмові пояснення, зазначила, що факт перерахування коштів відповідачу за кредитним договором підтверджується платіжною інструкцією від 19.07.2022 року на суму 96 210,00 грн., копією витягу з реєстру оплачених початкових процентів на суму 4 810,50 грн. При цьому, первісним кредитором ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» до позивача не передавалася заява [PERSON] на переказ коштів в сумі 96 210,00 грн. Факт передачі позивачу права вимоги підтверджується реєстром прав вимоги до договору відступлення права вимоги, випискою за розрахунком заборгованості. Крім того, відповідачем здійснювалося часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про обізнаність відповідача про існування кредитних зобов`язань та про перехід права вимоги за кредитним договором до позивача. На момент укладання правочину, паспорту кредиту та умов щодо отримання фінансових кредитів, з якими відповідач був ознайомлений, він не вважав несправедливими, свідомо підписував документи для отримання кредитних коштів, проте, через деякий час, не бажаючи повертати кошти, відповідач вирішив, що умови заяви та інших документів, порушують, обмежують його права як споживача. Позивачем на підтвердження наявності заборгованості надано розрахунок заборгованості та виписка по особовим рахункам боржника, що є належними та допустимими доказами підтвердження суми заборгованості (т. 1 а.с. 228-231). 16.12.2025 року представник [PERSON] [PERSON] подала додаткові пояснення у справі, обставини яких є аналогічними відзиву на позовну заяву (т. 2 а.с. 96-103). Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просили проводити розгляд справи без їхньої участі (т. 1 а.с. 6). [PERSON] та його представник, повідомлялись належним чином про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи відзив відповідача, пояснення представника позивача додаткові пояснення представника відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 19.07.2022 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (далі також Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір (індивідуальна частина) №3885902251 (т. 1 а.с. 38-42). В силу п. 1.1 договору, Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Кредит надається позичальнику на наступних умовах: сума кредиту 101 020,50 грн., строк, на який надається кредит 60 міс., порядок та умова надання кредиту безготівковим шляхом, або готівкою, протягом 3-х банківських днів від дня укладення договору, щомісячна процентна ставка 2,49%, річна процентна ставка 0,01% (п. 1.2 договору). Відповідно до п. 1.3 договору, Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту. Положеннями п. 1.4 кредитного договору визначено, що підписавши цей договір, позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: отримувач [PERSON] , код ЄДРПОУ [NUMBER] рахунок [NUMBER] у АТ «Таскомбанк» сума 96 210 грн., призначення: переказ грошових коштів на погашення заборгованості по кредитному договору №3865509019 від 08.07.2021 року за рахунок кредитних коштів згідно кредитного договору №3885902251 від 19.07.2022 року та заяви [PERSON] без ПДВ Позичальник, підписуючи цей договір підтверджує, що до укладення цього договору ТОВ «ФК «ЦФР» надав йому інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення цього договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту відповідно до затвердженої законодавством форми (п. 2.1 договору); позичальник згоден з тим, що кредитодавець має право відступити право вимоги за цим договором новому кредитору або залучити колекторську компанію, до врегулювання простроченої заборгованості Позичальника, та зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги, за цим договором, новому кредитору або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості повідомити позичальника у спосіб, визначений ч. 1 ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування» та з урахуванням п. 8.2 умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (п. 2.7 договору). Пунктом 3.1 договору визначено, що кредитний договір діє в межах строку, на який надається кредит та припиняється належним його виконанням. Позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від кредитного договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів в порядку передбаченому в п. 2.10 Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (публічна частина) та Закону України «Про споживче кредитування». 19.07.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено та підписано паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5902251, в якому зазначені всі істотні умови кредитного договору, а саме: сума/ліміт кредиту 101 020,50 грн., спосіб та строк надання кредиту: безготівковим шляхом протягом трьох банківських днів від дня укладення договору; строк на який надається кредит - 60 місяців; щомісячна процентна ставка 2,49%, річна процентна ставка 0,01%. Крім того, п. 6 Паспорту кредиту передбачено порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів) (т. 1 а.с. 8-9). Кредитний договір №3885902251 від 19.07.2022 року та паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5902251 від 19.07.2022 року підписані [PERSON] власноручно. Враховуючи викладене, судом встановлено, що між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] виникли відповідні цивільні правовідносини. Відповідно до платіжної інструкції №1268674598 від 19.07.2022 року ТОВ «ФК «ЦФР» здійснило переказ грошових коштів [PERSON] в сумі 96 210,00 грн., призначення платежу переказ грошових коштів на погашення заборгованості по кредитному договору №3865509019 від 08.07.2021 року за рахунок кредитних коштів згідно кредитного договору №3885902251 від 19.07.2022 року та заяви [PERSON] без ПДВ (т. 1 а.с. 22). Факт перерахунку грошових коштів по кредитному договору підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 19.07.2022 року по 26.11.2024 року, в якій зазначено всі операції з часу зарахування кредитних коштів, погашення заборгованості (т. 2 а.с. 1-83). 01.09.2021 року між АТ «Таскомбанк» (далі Новий кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі Первісний кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №01/09/21, відповідно до п. 2.1 якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а Новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (т.1 а.с. 24-31). Пунктом 2.2 договору відступлення прав вимоги визначено, що сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимоги є невід`ємною частиною цього договору. Договір діє протягом 1 календарного року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 9.2 договору). Відповідно до реєстру прав вимоги до договору про відступлення прав вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 року за 20.07.2022 року, АТ «Таскомбанк» набуло право вимоги за кредитним договором №3885902251 від 19.07.2022 року, боржником за яким є [PERSON] , загальна сума заборгованості за яким становить 101 077,70 грн. ( т. 1 а.с. 23). На виконання вимог договору про відступлення прав вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 року АТ «Таскомбанк» здійснило переказ грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в розмірі 2 197 164,25 грн. (т. 1 а.с. 49). 19.07.2022 року [PERSON] повідомлено про відступлення прав вимоги за кредитним договором №3885902251 від 19.07.2022 року на користь АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. Позичальник підтвердив свою згоду щодо відступлення права вимоги на користь АТ «Таскомбанк» та зобов`язався виконувати свої зобов`язання по кредитному договору (т. 1 а.с. 50). Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору №3885902251 від 19.07.2022 року, станом на 26.11.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 154 798,38 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 101 020,50 грн.; заборгованості по річним процентам 15,20 грн.; заборгованості по щомісячним процентам 53 777,88 грн. (т. 1 а.с. 68). За приписами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписи статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 19.07.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений кредитний договір №3885902251, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 101 020,50 грн., на рахунок відповідача перераховано 96 210,00 грн., сплачено початкові відсотки в розмірі 4 810,50 грн., строк надання кредиту становить 60 місяців. Умови надання кредиту, а саме його строк, процентна ставка та порядок повернення узгоджені сторонами в паспорті кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5902251. Позивач посилається на те, що права вимоги за вказаним кредитним договором були відступлені позивачу АТ «Таскомбанк» на підставі Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 року, шляхом підписання відповідного реєстру. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України). Відповідно до частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Судом встановлено судом, кредитний договір №3885902251 укладений між ТОВ «ФК ЦФР» та [PERSON] 19.07.2022 року. Крім того, договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, за яким ТОВ «ФК «ЦФР» відступило право вимоги АТ «Таскомбанк», був укладений 01.09.2021 року. Отже, на момент укладання договору про відступлення права вимоги, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , а відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги від 01.09.2021 року. Таким чином, суд зауважує, що кредитним договором №3885902251 від 19.07.2022 року, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] , не порушуються права та законні інтереси АТ «Таскомбанк». Крім того, АТ «Таскомбанк» не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16.10.2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини 1 статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини 1 статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Кредитний договір №3885902251 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] був укладений 19.07.2022 року, натомість договір про відступлення права вимоги №01/09/21, за яким ТОВ «ФК «ЦФР» відступило право вимоги АТ «Таскомбанк», був укладений 01.09.2021 року. Отже, на момент укладення договору про відступлення права вимоги ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати АТ «Таскомбанк» на підставі договору відступлення права вимоги від 01.09.2021 року №01/09/21. Умовами договору про відступлення права вимоги також не передбачено права передачі вимоги за кредитними договорами, що виникнуть в майбутньому. Вбачається також, що на час укладення договору відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у АТ «Таскомбанк» щодо [PERSON] на момент укладення договору відступлення права вимоги 01.09.2021 року не було, та сторони не могли передбачити, що 19.07.2022 року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем. Отже між ТОВ «ФК ЦФР»» та АТ «Таскомбанк» на час укладення договору відступлення прав вимоги 01.09.2021 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Крім того, суд звертає увагу, що в повідомлені [PERSON] про відступлення прав вимоги від 19.07.2022 року зазначено, що АТ «Таскомбанк» набуло права вимоги на підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, укладеного з ТОВ «ФК «ЦФР». Проте, до матеріалів справи договір відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, надано не було. Таким чином, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3885902251 від 19.07.2022 року, від первісного кредитора - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» до позивача по справі, тому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості із відповідача на користь позивача, на підставі чого позовні вимоги задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові, відшкодуванню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed