Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» через систему Електронний суд звернулося до Салтівського районного суду міста Харкова з позовною заявою, в якій просило стягнути суму заборгованості за кредитним договором № 4172677 від 18.05.2021 в загальному розмірі 16 569,05 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 9 000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 18.05.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4172677. 30.12.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 30-12/2021-21, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4172677. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4172677. У порушення умов вищевказаного кредитного договору про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує платежі, в результаті чого має заборгованість в загальному розмірі 16 569,05 грн., а саме: 5 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11 400 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 146,04 грн. - інфляційні збитки; 23.01 грн. - нараховані 3% річних. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 05.01.2026 вказану справу передано для розгляду до Слобідського районного суду міста Харкова. 23.01.2026 матеріали справи надійшли до Слобідського районного суду міста Харкова. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2026 справу передано для розгляду судді Чайка І.В. Ухвалою суду від 26.01.2026 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представника позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 18.05.2021 року між ТОВ Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір № 4172677. 30.12.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 30-12/2021-21, відповідно до якого до ТОВ «Веридкт Капітал» перейшли права вимоги до позичальників ТОВ «Авентус Україна», зокрема, за договором № 4172677 від 18.05.2021 року. Згідно з Реєстром боржників до Договору факторингу № 30-12/2021-21 від 18.05.2021 року, до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 16 400 грн. Відповідно до Договору №10-01/2023 від 10.01.2023 року укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4172677 від 18.05.2021 року. Згідно з Реєстром боржників № б/н від 10.01.2023 до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 16 569,05 грн. З розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 4172677 від 18.05.2021 року в загальному розмірі 16 569,05 грн., з яких: 5 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11 400 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 146,04 грн. - інфляційні збитки; 23,01 грн. - нараховані 3% річних. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. При цьому, відповідно до положень ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, які б свідчили про погашення заборгованості та/або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимоги та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 4172677 від 18.05.2021 року в розмірі 16 400 грн., з яких: 5 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11 400 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача інфляційних збитків в розмірі 146,04 грн. та нарахованих 3% річних в розмірі 23,01 грн., суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». З наданих позивачем документів вбачається, що інфляційні збитки та 3% річних нараховані на дату відступлення права вимоги - 10.01.2023 року, тобто після набрання чинності зазначеними вище змінами. Враховуючи вищевикладене, підстави для стягнення інфляційних збитків та нарахованих 3% річних, нарахованих після 24 лютого 2022 року, відсутні, а тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] інфляційних збитків в розмірі 146,04 грн. та нарахованих 3% річних в розмірі 23,01 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором № 4172677 від 18.05.2021 року в загальному розмірі 16 400 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд відмічає, що, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997за №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 за № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Боттацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями). Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2025 року укладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявка на надання юридичної допомоги № 113 від 03.11.2025 року, витяг з акту № 16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 року. При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається зі складення типової позовної заяви та друку необхідних документів. Отже, суд приходить до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи. Тож,

Outcome: partial