Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. До суду 12.09.2025 надійшла позовна заява від ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування поданого позову ТОВ «Споживчий центр» зазначено про те, що між ним та [PERSON] 05.03.2023 укладено кредитний договір (оферти) № 05.03.2023-100002194, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 12000,00 грн строком на 42 дні із фіксованою незмінною процентною ставкою відповідно п.7 ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом першого чергового періоду та протягом періоду "Економ". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до п. 8. ставка "Стандарт" стандартна фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім першого чергового періоду та періоду "Економ". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Згідно із умовами Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним та комісію. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу обумовлені Договором кредитні кошти. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим, станом на 12.09.2025 у останнього перед позичальником утворилась заборгованість у розмірі 20855,98 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 12000,00 грн., по процентам у розмірі 7055,98 грн., комісія за надання у розмірі 1800,00 грн. Як зазначає позивач, на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача і, відповідно, причиною звернення ТОВ «Споживчий центр» за захистом своїх прав до суду. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просив суд розглядати справу за його відсутності, вимоги заяви підтримав, просить розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, до суду 15.01.2026 представник заявника адвокат Зубань О.О. в інтересах [PERSON] подав відзив на позов у якому вказав, що позов є необґрунтованим та не підлягає до повного задоволення, вказавши, що позовна заява підписана неуповноваженою особою позивача, також зазначено, щодо того, що позивач не надав належний розрахунок заборгованості, та вважає, що договір є неукладеним так як не підписаний обома сторони в електронному вигляді, також вказав про відсутність доказів надання тіла кредиту відповідачу та не згоден з нарахуванням одноразової комісії. До суду 19.01.2026 представник позивача, Ларіонов К.О., подав заперечення на відзив, зазначивши, що Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позовних вимог, однак не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень або на спростування доводів позивача. Також вказав, що заперечуючи щодо отримання відповідачем кредитних коштів, сторона відповідача не подала виписки по рахунках відповідача або клопотання про витребування таких доказів, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Зазначив, що Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування, крім того оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 02.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. 15.01.2026 представник відповідача, адвокат Зубань О.О., в інтересах [PERSON] подав відзив на позов . До суду 19.01.2026 представник позивача, Ларіонов К.О., подав заперечення на відзив. У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 05.03.2023 укладено кредитний договір (оферти) № 05.03.2023-100002194. Указаний Договір укладено шляхом підписання Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якого є Заявка на укладення кредитного договору та наданням позичальником Відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) Договору. Згідно умов кредитного договору № 05.03.2023-100002194 від 05.03.2023 [PERSON] отримав від ТОВ «Споживчий центр» кредитні кошти у розмірі 12000,00 грн строком на 42 дні (до 15.04.2023). Відповідно до п.6. Кредитного договору процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит . Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Вказані умови послідовно передбачені та погоджені відповідачем у Паспорті споживчого кредиту, Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), Заявці на укладення кредитного договору, Відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) Договору. Згідно із п. 3.1. Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Відповідно до п. 4.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності.Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ-ХXXX-6664. Згідно із п. 4.3 Договору днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Пунктом 10.1. Договору визначено, що цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі відповіді від позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від позикодавця на номер телефону, вказаний при реєстрації. Позичальником [PERSON] під час укладення кредитного договору № 05.03.2023-100002194 від 05.03.2023 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи Bank ID Національного банку та підписано кожну окрему частину Договору (Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на укладення кредитного договору, Відповідь про прийняття пропозиції (акцепту) Договору, шляхом використання одноразового ідентифікатора «Н646», що був надісланий смс-повідомленням відповідачу на його мобільний номер телефону, вказаний останнім у підписано інформаційному повідомленні позичальника. Як свідчить квитанція LIQ PAY ID-операції: 2237006758 від 05.03.2025 позивач свої зобов`язання за Договором № 05.03.2023-100002194 від 05.03.2023 виконав та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 12 000,00 грн. на платіжну карту клієнта 536639*53. [PERSON] зобов`язувався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними відповідно до умов Договору, але в процесі користування кредитними коштами останній у порушення умов Договору не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Відтак, у відповідача [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість, що, як вбачається із наданого банком Довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 05.03.2023-100002194 від 05.03.2023, нарахована за період з дати укладення договору 05.03.2023 по встановлену договором дату повернення кредиту 15.04.2023, зазначено, що проценти нараховані за період з 05.03.2023 по 15.04.2023 та склала у загальному 20855,98 грн, що складається із основного боргу в розмірі 12 000,00 грн., проценти у розмірі 7055,98 грн. комісія за надання у розмірі 1800,00 грн. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 05.03.2023 шляхом підписання Заявки та Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 05.03.2023-100002194. [PERSON] у визначеному Законом України «Про електронну комерцію» порядку погоджено із позивачем та підписано одноразовим ідентифікатором «Н646» Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на укладення кредитного договору, Відповідь про прийняття пропозиції (акцепту) Договору № 05.03.2023-100002194 від 05.03.2023. Підписанням Договору сторонами визначено та погоджено розмір кредиту, строк кредитування, розмір відсоткової ставки та комісійних платежів, періоди здійснення обов`язкових платежів, а також суми платежів у них. Положення Договору відповідають законодавчо закріпленим вимогам, що ставляться до договорів споживчого кредитування в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» із внесеними змінами. За вказаним договором позичальник отримав доступ до кредитних коштів, які були перераховані ТОВ «Споживчий центр» на його картковий рахунок, що підтверджується квитанцією LIQ PAY, ID-операції: 2237006758 від 05.03.2025 за Договором № 05.03.2023-100002194 від 05.03.2023, кридитодавець свій обов`язок виконав та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 12 000,00 грн. на платіжну карту клієнта 536639*53 Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про те, що він не укладав та не підписував договору позики і не отримував кредитні кошти за ним у розмірі 12000,00 грн є безпідставними та необґрунтованими, так як спростовуються матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, виходячи з положень чинного законодавства, яким регулюється укладення електронного правочину з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, алгоритму дій, які мають бути здійснені позичальником для укладення такого правочину (зокрема того, що без надання позичальником своїх персональних даних, відомостей про банківську картку, на яку мають перераховуватися кредитні кошти, відповідних паролів авторизації неможливе укладення договору), суд дійшов висновку, що відповідачу не могло б бути перераховано ці кредитні кошти без засвідчення ним своїм електронним підписом укладеного договору позики в електронній формі. Суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, адже це спростовується наявними у матеріалах справи квитанцією про перерахування кредитних коштів на вказану відповідачем банківську картку, яка взаємоузгоджується з іншими доказами у справі. Крім того, суд зауважує, що вказуючи на те, що він не укладав договір позики, не отримував кредитні кошти, взагалі не реєструвався та не отримував електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора з метою оформлення позики, при цьому не надав суду жодних доказів того, що він звертався до поліції із заявою про вчинення стосовно нього шахрайських чи будь-яких інших протиправних дій, пов`язаних із оформленням цієї позики. Також відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували те, що він звернувся до суду із позовом про визнання недійсним чи нікчемним вказаного вище договору позики. Згідно з викладеним позивачем у позовній заяві розрахунком, заборгованість відповідача за договором позики від 05.03.2023 становить на день підготовки позову 20855,98 грн , у тому числі комісія в розмірі 1800 грн. Так, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, позивач також просив стягнути з [PERSON] комісію у сумі 1800 грн 00 коп. Умовами Кредитного договору (п.10 Заявки, п.4 Паспорту споживчого кредиту) передбачено також сплату позичальником Комісії, пов`язаної з наданням Кредиту (надалі "Комісія") 15% від суми Кредиту, що дорівнює 1800 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2,3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку свстановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (з 10.06.2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19. Водночас, згідно ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк не уповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Проспоживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування"(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частіш першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України "Про споживче кредитування". Аналогічних висновків дійшов Верховний Суду постанові від 21 жовтня 2020 року у справі N194/1387/19 (провадження N 61-7416св20). Пред`явлені позивачем вимоги щодо сплати відповідачем комісії за користування кредитом є нікчемні і не підлягають задоволенню. Отже, за наведених обставин, вимоги позивача про стягнення простроченої заборгованості по сплаті за комісією в сумі 1800 грн 00 коп не підлягають задоволенню. З урахуванням досліджених обставин справи, зокрема щодо неналежного виконання відповідачем умов договору, суд вважає вимоги позивача належним чином обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , а тому з останнього на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 05.03.2023-100002194 від 05.03.2023, яка в сукупному розмірі складає 19 085,98 грн, що складається із основного боргу в розмірі 12 000,00 грн., проценти у розмірі 7055,98 грн. У стягнення комісії у розмірі 1800,00 грн. суд відмовляє. Розподіл судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 19 085,98/20885,98*100=91,38% При поданні позовної заяви до суду ТОВ «Споживчий центр» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., отже стягненню підлягає судовий збір в сумі 2213,58 грн 04 коп, виходячи з розрахунку: 2422,40 х 91,38/100.

Outcome: partial