Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

Від представника позивача через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС 08.09.2025 до суду надійшов вказаний позов. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Любешівського районного суду Волинської області від 08.04.2025 по справі №162/650/24 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, стосовно [PERSON] і призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У наслідок злочинних дій [PERSON] , позивачу було заподіяно моральну шкоду. Отримавши тілесні ушкодження, в громадському місці у присутності безлічі сторонніх осіб, [PERSON] , зазнала і зазнає на даний час значного фізичного болю та морального пригнічення що пов`язане із заподіянням шкоди її здоров`ю. Це створює їй абсолютний дискомфорт у повсякденному житті, адже не може повноцінно займатись своїми повсякденними справами. Після побиття у позивача значно погіршився сон, вона стала дуже збудженою та нервовою. На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 51000 гривень. Ухвалою судді від 10.09.2025 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою судді від 11.03.2026 відмовлено у прийнятті до розгляду зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної та фізичної шкоди та у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач у попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечила, вказавши, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди у заявленому розмірі, зокрема висновків психолога чи судово-медичної експертизи. Причиново-наслідковий зв`язок між діями та будь-якими можливими стражданнями позивача не доведений. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши обставини справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Так, суд встановив, що вироком Любешівського районного суду Волинської області від 08.04.2025 відповідача [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, а саме у тому, що остання 28.06.2024 року близько 11 год 00 хв, перебуваючи в приміщенні торгового павільйону, належного КП «Любешівський ринок» Любешівської селищної ради, що розташований поблизу будинку за адресою [ADDRESS] , під час словесного конфлікту з [PERSON] , [INFO] , що виник на грунті тривалих особистих неприязних відносин, діючи умисно і цілеспрямовано, з метою спричинення фізичного болю, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, нанесла декілька ударів рукою по голові [PERSON] , внаслідок чого завдала їй фізичного болю і не спричинила фізичних ушкоджень. Згідно вказаного вироку [PERSON] призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Із положень, викладених у ч.6 ст.82 ЦПК України, вбачається, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Відповідно до ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Поняття «моральної шкоди» визначається постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, (надалі - Пленум ВСУ). Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як визначається п.3 Пленуму ВСУ моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14 (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу. Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно роз`яснень п.9 Постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Між тим, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України №6-28008св10 від 13.07.2011). Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. З огляду на зазначене та встановлені обставини справи, суд вважає, що у даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, його наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених нею у зв`язку з цим страждань. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Отже, з огляду на те, що вирок суду щодо [PERSON] набрав законної сили суд вважає доведеним, що дії відповідача [PERSON] були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу [PERSON] було завдано моральну шкоду; між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди, є причиново-наслідковий зв`язок. Враховуючи наведене, розмір відшкодування суд визначає виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку вона отримала, ступінь та тривалість моральних страждань і переживань позивача, а також матеріальне становище відповідача, у зв`язку із чим вважає, що заявлена у позові сума в розмірі 51000 гривень є достатнім, розумним та справедливим грошовим відшкодуванням завданої відповідачем позивачу моральної шкоди, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331,20 гривень, від сплати якого позивач звільнена на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved