Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати договір оренди землі б/н від 07.12.2021 щодо земельної ділянки кадастровий номер 6822787000:08:003:0007, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по орендній платі в розмірі 2573,34 грн. та судові витрати. Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, з урахуванням зменшення позовних вимог, що 14.03.2024, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 711, виданого 14.03.2024 приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Сурмою Г.Ф. вона набула право власності на земельну ділянку площею 1.0 га кадастровий № 6822787000:08:003:0007, яка розташована за межами населених пунктів Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. Ділянка перебуває в оренді ТОВ «СК «Промінь» згідно договору від 07.12.2021, який був підписаний попереднім власником [PERSON] . Відповідно до п. 44 Договору вона є повноправним орендодавцем. Розмір орендної плати становить 3104 грн за повний календарний рік та виплачується в грошовій формі. Обчислення розміру орендної плати здійснюється щороку з урахуванням коефіцієнта індексації та/або індексів інфляції. Відповідач не виконав зобов`язання за Договором і до цього часу не виплатив їй орендну плату за користування земельною ділянкою, тому вважає, що в зв`язку з невиплатою орендної плати з відповідача підлягає стягненню, з урахуванням індексів інфляції та коефіцієнту індексації, заборгованість у розмірі 2573,34 грн. відповідно до наведеного розрахунку за період 2022-2025 роки. 16.03.2026 представник відповідача Поліщук Д.І. надіслав до суду відзив, з урахуванням додаткових пояснень щодо зменшення позовних вимог, у якому заперечив щодо вимог позову, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що відсутні підстави для твердження позивача про систематичну несплату орендної плати, оскільки з поданих [PERSON] матеріалів вбачається, що орендна плата відповідачем у 2024 та 2025 роках фактично виплачувалась, а тому вимоги позивача мають бути не про повну несплату орендної плати, а виключно про спір щодо правового тлумачення умов договору стосовно індексації та методу обчислення. Сам факт внесення орендної плати в базовому розмірі, визначеному в п. 10 договору, спростовує твердження про наявність систематичної несплати як такої. Наведений позивачем розрахунок заборгованості не є безспірним і сам по собі не може вважатися належним доказом заборгованості. Ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» передбачає лише загальне правило, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди, але не встановлює універсальної формули розрахунку індексації для всіх договорів оренди. Таким чином, позивач мала довести, який конкретно порядок індексації погоджений сторонами в договорі, з якого періоду така індексація підлягає застосуванню, чи є вона накопичувальною, та чому саме запропонований ним спосіб розрахунку відповідає умовам договору та вимогам законодавства. Проте подана заява не містить належного нормативного й договірного обґрунтування обраного способу індексації, а тому наданий позивачем розрахунок не може вважатися безспірним. Крім того, вимога про стягнення пені є похідною від вимоги про стягнення основної суми заборгованості. Тому за відсутності належного й безспірного встановлення дійсного розміру основного зобов`язання, а також за наявності спору щодо методики його визначення, вимога про стягнення пені також не є доведеною. Сама по собі заява про зменшення позовних вимог не змінює характеру спору та не спростовує головного: в справі відсутні належні підстави для розірвання договору оренди землі, а сума заявленої до стягнення недоплати й пені залишається спірною, недоведеною та такою, що ґрунтується на односторонньому розрахунку позивача. Також представник відповідача просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу відповідно до наданого розрахунку витрат у розмірі 82000 грн. Ухвалою суду від 25.02.2026 провадження в зазначеній справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 01.04.2026 ухвалою суду підготовче провадження в справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, 01.04.2026 надіслала до суду заяву, в якій позов підтримала та просить справу розглядати за її відсутності. Представник відповідача, належно повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, на адресу суду надіслав письмову заяву, в якій у задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю, справу слухати за його відсутності та стягнути витрати на правничу допомогу з позивача. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу в судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.03.2024, реєстраційний № 711, виданого 14.03.2024 приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Сурмою Г.Ф. позивач [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,1107 га кадастровий № 6822787000:08:003:0007, яка розташована за межами населених пунктів Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, яка належала [PERSON] на підставі запису про право власності № 45478998 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстроване 01.12.2021 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 2525516968040. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 369909533 від 14.03.2024, земельна ділянка з кадастровим номером 6822787000:08:003:0007 площею 1 га належить з 14.03.2024 на праві власності [PERSON] , підстава: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 72074082 від 14.03.2024. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 465239743 від 23.02.2026, за ТОВ «СК Промінь» 07.12.2021 зареєстроване право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6822787000:08:003:0007, площею 1 га, до 07.12.2031, орендодавець [PERSON] . В силу ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до стст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є визнання права. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із договорів та інших правочинів. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. В силу статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. На вимогу однієї із сторін договір відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку. Відповідно до положень абзаців 1 та 7 частини 2 статті 25 Закону орендар зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди; своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин. Правила про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати) та приписи частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать, а навпаки доповнюють одні одних. Підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати в строки, визначені договором. Ця спеціальна норма в такому випадку є самостійною та достатньою і звертатися до загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби. У разі якщо має місце сплата орендної плати в меншому розмірі, аніж визначено умовами договору оренди землі, тобто коли орендар допустив недоплату орендної плати й таке порушення умов договору є істотним, тоді застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, а загальне правило частини другої статті 651 ЦК України. Тобто якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Вказані висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року в справі № 918/391/23, провадження № 12-19гс24, яка підлягає врахуванню відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України. Отже, встановивши відсутність факту систематичного порушення відповідачем умов договору оренди земельної ділянки щодо своєчасної сплати орендної плати, тобто істотного порушення умов договору оренди землі, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з цих підстав. Відповідно до п. 51 Договору він набирає чинності після підписання сторонами, право оренди виникає з моменту державної реєстрації. Договір зареєстровано 07.12.2021, номер запису про інше речове право: 54128676, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Відповідно до основних положень укладеного договору оренди землі від 07.12.2021: Пункт 2.: В оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,0 га, в тому числі рілля 1,0 га, кадастровий номер: 6822787000:08:003:0007; Пункт 8.: Договір діє до 31.12.2031 року; Пункт 10.: Орендна плата складає 3104,00 грн. за повний календарний рік та виплачується в грошовій формі шляхом видачі грошових коштів Орендодавцю через касу Орендаря або безготівковим зарахуванням коштів на поточн6ий рахунок Орендодавця, відкритому в банку, із наданням реквізитів для здійснення такого зарахування за зверненням Орендодавця; Пункт 11.: У разі визначення законодавством, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюватиметься щороку з урахуванням коефіцієнта індексації та/або індексів інфляції; Пункт 14.: Орендна плата вноситься в такі строки: до 31 грудня року, за який сплачується орендна плата; Пункт 15.: При виплаті (внесенні) Орендодавцю орендної плати Орендарем проводиться утримання податку на доходи фізичних осіб з суми орендної плати та інших податків/зборів, встановлених чинним законодавством України; Пункт 16.: Розмір орендної плати переглядається з періодичністю, погодженою сторонами, але не частіше ніж один раз у два роки, в разі: - зміни умов господарювання, передбачених договором; - зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; - погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; - в інших випадках, передбачених законом; Пункт 17.: У разі невнесення орендної плати в строки, визначені цим договором, справляється пеня в розмірі 0,005% несплаченої суми за кожен день прострочення; Пункт 40.: Зміна умов договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін; Пункт 51.: Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Висновки суду по суті спору. Спір між сторонами в справі виник з приводу виплати орендної плати за 2024-2025 роки за користування земельною ділянкою на підставі договору оренди землі від 07.12.2021. Аналіз пунктів 10, 11, 17 договору оренди землі дає підстави вважати, що відповідач має сплачувати на користь позивача орендну плату в сумі 3104 грн. за повний календарний рік користування земельною ділянкою до 31 грудня кожного року. Частиною 3 статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Сторони договору задекларували намір здійснювати обчислення розміру орендної плати за землю щороку з урахуванням коефіцієнта індексації та/або індексів інфляції, однак дати, з якої буде здійснюватися таке обчислення не зазначили, натомість вказали: «у разі визначення законодавством» (п. 11 Договору оренди землі). Зміни в п. 11 сторонами Договору в порядку, визначеному п. 40, не вносились, тому суд не вважає положення п. 11 Договору оренди землі достатньою підставою для стягнення з Орендаря орендної плати з урахуванням коефіцієнта індексації та/або індексів інфляції. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 23.02.2026 вбачається, що [PERSON] в серпні 2024 року отримала від ТОВ «СК Промінь» 3109,06 грн. за надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду (код 106); у листопаді 2025 року 3104 грн. ТОВ «СК Промінь» сплатило [PERSON] за 2024-2025 роки базову суму в розмірі 3104 грн., яка визначена п. 10 Договору. З урахуванням викладеного позивач не довела порушення договору відповідачем. Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Оскільки не доведено порушення договору оренди відповідачем щодо сплати орендної плати, то відсутні й підстави для стягнення пені за її несплату. За таких обставин підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Промінь» про розірвання договору оренди, стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та пені суд не вбачає, позов задоволенню не підлягає. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: в разі задоволення позову на відповідача; в разі відмови в позові на позивача; в разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник відповідача заявив вимогу про стягнення з позивача витрат на правову допомогу на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 06.03.2026, укладеного між відповідачем та адвокатом Поліщуком Д.І., попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на правничу допомогу ТОВ «СК Промінь» у справі, що розглядається, в розмірі 82000 грн (4000 грн ознайомлення, складання та узгодження правової позиції, 6000 грн складання відзиву на позов, 72000 грн участь у судових засіданнях з урахуванням часу на прибуття до суду з м. Києва). Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат з надання професійної правничої допомоги суд виходить із того, що при визначенні суми відшкодування витрат слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). В додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року в справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. В такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. В зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. На підставі викладеного, визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду цієї справи, з урахуванням характеру правовідносин, обсягу наданих адвокатом послуг відповідачу, складністю справи, реальністю наданих адвокатських послуг, розумністю їхнього розміру, непропорційності розміру витрат щодо предмета спору, а саме ціни позову в розмірі 3009,76 грн., те, що адвокат Поліщук Д.І. двічі прибував до суду в м. Красилів з м. Києва з метою участі в судових засідання в даній справі, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «СК Промінь», з 82000 грн до 18000 грн. (4000 грн ознайомлення, складання та узгодження правової позиції, 6000 грн складання відзиву на позов, 8000 грн прибуття до суду в м. Красилів з м. Києва з метою участі в судових засіданнях). Вказані вище висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові № 205/5969/15-ц від 22 травня 2024 року. Враховуючи викладене,

Outcome: approved