Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

27.03.2025 року позивач звернувся до Бобровицького районного суду Чернігівської області з позовом до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» ( далі АТ «А-Банк») про стягнення безпідставно списаних коштів в сумі 62478,22 грн та 131204.26 грн пеню відповідно до закону України « Про платіжні системи та переказ коштів по Україні , а всього 193682,48 грн.за безпідставне користування його коштами. Позов мотивовано тим, що АТ «А-Банк» звертався до Бобровицького районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 15.03.2019 року у розмірі 159 253 грн. 19 коп., яка утворилась станом на 17.10.2023 року, яка складалась із 95 851 грн. 94 коп. - заборгованість за кредитом; 63 401 грн. 24 коп. - заборгованість по відсоткам; 0,00 грн. - заборгованість за штрафами. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16.07.2024 року в справі Справа № 729/2348/23 позовні вимоги Акціонерного товариства Акцент-Банк до [PERSON] були задоволені частково та стягнуто із [PERSON] на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.03.2019 року в розмірі 95 851 грн. 94 коп., а також витрати на оплату судового збору в сумі 1 615 грн. Зазначене судове рішення було оскаржене до суду апеляційної інстанції . 22.01.2025 року постановою Чернігівського апеляційного суду рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16.07.2024 року було скасоване і ухвалене нове рішення яким відмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства Акцент-Банк. Апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність у [PERSON] заборгованості перед банком за вищезазначеним кредитним договором. Разом з тим банком проводилось автоматичне списання коштів з рахунків [PERSON] для погашення заборгованості за кредитним договором. Згоди на таке списання він не надавав. На підставі ст.1073 ЦК України та п.37.2 ст37 Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» просив стягнути з відповідача 0,1 % суми неналежного переказу за кожен день , починаючи від дня неналежного переказу. Таким чином в період з 15.03.2019 по 22.02.2022 року мало місце бездоговірне списання. Першим днем неналежного переказу є 01.06.2019 року . На момент складання позовної заяви строк користування незаконно привласненими коштами становить 2096 днів. Тому пеня за весь час прострочки становить 193682,48 грн від фактично стягнутої суми 132204грн. 28.03.2025 року ухвалою судді Бобровицького районного суду Чернігівської області цивільна справа за підсудністю була передана до Індустріального районного суду м.Дніпра та протоколом авторозподілу від 29.04.2025 року справа передана в провадження судді. Ухвалою Індустріального районного суду від 05.05.2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву , в якому проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що позивачем не обґрунтовані позовні вимоги. Так , на думку відповідача позивач не довів з чого складається сума стягнення як основна так і пеня. Позивач посилається на судові рішення в справі 729/2348/23 . Разом з тим, судовими рішеннями встановлено факт отримання та користування Стефановським кредитними коштами. Відмова в задоволенні позову в постанові Чернігівського апеляційного суду обґрунтована тим, що відсутні докази про обумовлення сторонами відсоткової ставки за користування кредитом і суд прийшов до висновку про відсутність боргових зобов`язань , що загальна сума кредитних коштів, яка була використана [PERSON] за період з 30.03.2019 року по 01.10.2023 року, становить: 417 752 грн. 85 коп., при цьому, загальна сума повернутих відповідачем банку коштів за вказаний хронологічний період складає: 420 409 грн. 25 коп. Із цього можливо зробити висновки,що ненадання в суд належних доказів про погодження сторонами відсоткової ставки не свідчать про їх відсутність, а навіть якщо врахувати позицію суду та позивача про відсутність підтвердження погодження розміру відсотків, то стягненню (поверненню) не можуть підлягати відсотки, як і тіло, чи інші частини кредиту (про що говорить в своїй постанові суд апеляційної інстанції), а лише різниця між отриманими позивачем від банку коштами та сплаченими позивачем на користь банку коштами, і судом вона була встановлена в розмірі 420 409,25 - 417 752,85 = 2 656,40 грн., що встановлено постановою Чернігівського апеляційного суду. На думку відповідача стягненню (поверненню) не можуть підлягати відсотки, як і тіло, чи інші частини кредиту (про що говорить в своїй постанові суд апеляційної інстанції), а лише різниця між отриманими позивачем від банку коштами та сплаченими позивачем на користь банку коштами, яка встановлена судом в розмірі 420 409,25 - 417 752,85 = 2 656,40 грн. Відповідач вважає необґрунтованими вимоги про стягнення пені, оскільки пеня сплачується на користь позивача у випадку перерахунку коштів позивача за неналежними реквізитами, а як було встановлено при попередньому розгляді справи списання відсотків відбувалось за рахунок кредитного ліміту картки, тобто банк списував не кошти позивача, а власні, банківські кошти. У разі, якщо суд вирішити стягнути пеню, відповідач просить зменшити її розмір у відповідності до ст. 551 ч. 3 ЦК України. Відповідач очікує понести витрати у розмірі 5 000 грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката. Дана сума передбачена п. 4.2 Договору про надання правової допомоги, а саме - додатковий гонорар за ведення кожної конкретної судової справи клієнта виплачується адвокату у вигляді «Гонорару успіху». «Гонорар успіху» становить 5% (п?ять відсотків) від ціни позову, але не менше 3000 грн. та не більше 15000 грн. Що стосується стягнення з позивача на користь відповідача гонорару успіху, то передбачена між сторонами винагорода є додатковою винагородою адвоката, платою за досягнутий адвокатом результат, та є за своєю суттю так званим "гонораром успіху", нарахування та сплата якого залежать від настання певної події. Сторони в судове засідання не з`явились, хоча про день, час, місце розгляду справи повідомлені в порядку, передбаченому 74-76 ЦПК України. Відповідачем надано відзив на позовну заяву . Сторонами надано заяви про розгляд справи у їх відсутність,тому, суд розглянув справу у відсутність сторін на підставі наданих доказів. Дослідивши заяви по суті справи та надані сторонами докази суд встановив наступні обставини. На підставі постанови Чернігівського апеляційного суду від 22.01.2025 року, яка набрала законної сили, встановлені наступні обставини. На підставі анкети-заяви від 02.09.2016 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, 15.03.2019 року [PERSON] приєднався до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку. Стефановському було відкрито рахунок № № [NUMBER] . АТ Акцент Банк на цей відкритий кредитний рахунок було видано картки: № [NUMBER] , строком дії до лютого 2023 ,№4323357028526636 , строком дії до дії до червня 2027 року, що підтверджується довідкою по картам . 15.03.2019 року на картку було встановлено кредитний ліміт у розмірі 25 000 грн., у подальшому кредитний ліміт змінювався тричі: 06.03.2020 року кредитний ліміт збільшився до 100 000 грн., 29.08.2023 року кредитний ліміт зменшився до 95 851 грн. 94 коп., 29.08.2023 року кредитний ліміт збільшився до 95 900 грн. Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що, оскільки кредит [PERSON] надавався не у фіксованій сумі, а шляхом встановлення кредитного ліміту на банківську платіжну картку, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає не сума заборгованості за тілом кредиту, а сума кредитних коштів, яка була фактично використана позичальником, але не повернута позикодавцеві, що відповідає приписам статті 1046 ЦК України. Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі виписки по картці [PERSON] користувався встановленим банком на його картку кредитним лімітом. Цим судовим рішенням встановлено, що згідно проведеного апеляційним судом розрахунку, на підставі наявної у вказаній вище виписці інформації загальна сума кредитних коштів, яка була використана [PERSON] за період з 30.03.2019 року по 01.10.2023 року, становить: 417 752 грн. 85 коп., при цьому, загальна сума повернутих відповідачем банку коштів за вказаний хронологічний період складає: 420 409 грн. 25 коп. Оскільки загальна сума повернутих відповідачем банку коштів перевищує загальну суму використаних [PERSON] кредитних коштів, апеляційний суд дійшов висновку, що у відповідача [PERSON] відсутня заборгованість перед АТ Акцент-Банк за кредитним договором №б/н від 15.03.2019 року. Вказана обставина є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Акцент-Банк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 15.03.2019 року, а тому судом апеляційної інстанції відмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства Акцент-Банк до про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 15.03.2019 року . Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд вважає встановленим , що між сторонами в цій справі існували кредитні правовідносини за кредитним договором №б/н від 15.03.2019 року і відповідно до обставин встановленим судом апеляційної інстанції , за період з 30.03.2019 року по 01.10.2023 року, становить: 417 752 грн. 85 коп., при цьому, загальна сума повернутих відповідачем банку коштів за вказаний хронологічний період складає: 420 409 грн. 25 коп. Висновок суду апеляційної інстанції про відсутність нарахованої банком заборгованості за кредитним договором фактично скасовує правову підставу для утримання відповідачем коштів, які були перераховані йому позивачем в рахунок погашення заборгованості в сумі 2 656,40 грн., а тому, в розумінні ст. 1212 ЦК України, такі кошти підлягають стягненню з відповідача як безпідставно отримані. Тому, суд вважає доведеним наявність суми переплачених [PERSON] Акціонерному товариству «Акцент-Банк» коштів за цим договором в сумі 2 656,40 грн. (420409,25- 417752,85 грн), які не були повернуті банком стороні договору після набрання рішенням законної сили. Так, відповідно до ст. 1212 ЦК України Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. За приписом статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Таким чином, обов`язок відшкодування у відповідача виникає з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави Суд вважає, що такий обов`язок у відповідача виник з набранням законної сили судовим рішенням Чернігівського апеляційного суду , тобто з 22.01.2025 року та не виконаний до теперішнього часу, а тому право позивача порушене. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 656,40 грн. безпідставно набутих коштів . Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача пені за безпідставне користування його коштами на підставі п.37.2,ст.37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» в розмірі 131204,26 грн , то суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказів коштів в Україні», на яку посилається позивач як на підставу стягнення, встановлено, що для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів. У разі правомірності переказу еквайр має завершити переказ та відшкодувати отримувачу 0,1 відсотка суми платежу за кожний день такого призупинення, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. На час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. На думку суду, підстави зазначені в цьому Законі не можуть бути застосовані до існуючих між сторонами правовідносин. Також, суд вважає, що у зазначених правовідносинах, які склались між сторонами , сплата процентів за безпідставне користування грошовими коштами не врегульовано укладеним між ними кредитним договором від 15.03.2019 року. Що стосується існуючих правовідносин між сторонами, наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законом , а саме положеннями ст.625 ЦК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як встановлено зі змісту позовної заяви, вимоги про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України позивачем не заявлялись, а , виходячи із положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, позовні вимоги про стягнення процентів за безпідставне користування грошовими коштами на підставі п.37.2,ст.37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» задоволенню не підлягають. Суд не приймає як докази наявності безпідставно несплачених коштів заборгованості в сумі 62478,22 грн довідки за лімітами , паспорт споживчого кредиту, виписки по картці , тому що факт наявної заборгованості вже був предметом розгляду суду апеляційної інстанції і судовим рішенням суду апеляційної інстанції, що набрало законної сили вже встановлені обставини щодо розміру безпідставно сплачених коштів, що є обов`язковим при розгляді іншої справи , відповідно до ст.82 ЦПК України та не потребують доказуванню. Судові витрати по справі складаються із судового збору , який становить 1936,82 грн.- 1 % від ціни позову. Судовий збір не був сплачений позивачем під час звернення з позовом, тому що він є інвалідом другої групи загального захворювання та звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону «Про судовий збір». Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 цієї статті ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розглянувши позовні вимоги, судом задоволено 2 % від заявлених позовних вимог. Разом з тим, враховуючи, що сплачений розмір судового збору, відповідно до ст.4 Закону України « Про судовий збір» не може бути меншим ніж його мінімальний розмір 1211.20 грн., з відповідача , на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211.20 грн, оскільки позивач при подачі позову звільнений від його сплати. На підставі ч. 8 ст.141 ЦПК України відповідачами в заявах по суті спору зроблена заява про стягнення витрат з позивача на правничу допомогу , у зв`язку з залученням фахівця у галузі права для підготовки відзиву в сумі 5000 грн. На підтвердження витрат та повноважень представляти інтереси АТ «А-Банк» надано лише ордер на надання правничої допомоги від 28.12.2023 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, понесені судові витрати відносяться до предмету доказування. Обгрунтовуючи понесені витрати на правничу допомогу, сторона посилається на п.4.2 Договору про надання правничої допомоги. Разом з тим, окрім ордеру на участь в справі будь-які докази , які б обґрунтовували витрати на правничу допомогу не надані. При цьому сторона не заявляла про намір подати докази таких витрат після судового розгляду , а тому втратила право на подання таких доказів після проголошення судового рішення . Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.08.2021 року у справі № 759/2921/19 зазначено, що склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Справа розглядалась без участі сторін, і стороною відповідача не надано доказів на підтвердження та обґрунтування витрат на правничу допомогу. Тому в задоволенні вимог про відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю.

Outcome: partial