Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

У лютому 2024 року представник ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за Кредитним договором № 11.11.2021-100001699 від 11.11.2021 у розмірі 5000,00 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 11.11.2021 між товариством та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 11.11.2021-100001699. Відповідно до умов вказаного договору, позичальнику надано кредит у розмірі 5000,00 грн. строком на 42 дні. Додатково між сторонами було укладено договори про продовження строку користування кредитними коштами, а саме: 1. 20.12.2021-010000602 у розмірі 5000,00 грн. в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту в розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором 11.11.2021-100001699 від 11.11.2021; 2. 01.02.2022-010000039 у розмірі 5000,00 грн. в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту в розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором 20.12.2021-010000602 від 20.12.2021. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за цим договором виконано в повному обсязі, однак [PERSON] взятих на себе зобов`язань належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 22.01.2024 утворилась заборгованість у розмірі 7600,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000,00 грн. та процентів у розмірі 2600,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр», що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. В зв`язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. 13 лютого 2024 року автоматизованим розподілом судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Усатову І.А. Ухвалою від 15 березня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 11.11.2021 укладено кредитний договір (оферти) № 11.11.2021-100001699. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 5000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів (ID платежу 1819611240 від 11.11.2021, строком на 42 дні. Кредитний договір (оферти) № 11.11.2021-100001699 від 11.11.2021 було продовжено, укладено договори про продовження строку користування кредитними коштами, а саме: 1. 20.12.2021-010000602 у розмірі 5000,00 грн. у рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту в розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором 11.11.2021-100001699 від 11.11.2021; 2. 01.02.2022-010000039 у розмірі 5000,00 грн. у рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту в розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором 20.12.2021-010000602 від 20.12.2021. Згідно п.1.1 за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 2.1 кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на поточний рахунок позичальника. Відповідно до договору від 11.11.2021 та квитанції про перерахунок коштів кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 5000,00 грн. строком на 42 дні, [PERSON] отримано кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано у повному обсязі. Згідно з положеннями частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Також судом встановлено, що кредитний договір № 11.11.2021-100001699 від 11.11.2021 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] і додаткові договори укладені сторонами шляхом обміну електронними повідомленнями, а саме прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію » електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначає, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що кредитний договір № 11.11.2021-100001699 від 11.11.2021 і додаткові договори до нього були підписані відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим останній акцептував пропозицію позивача та уклав кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора на сайті ТОВ «Споживчий центр», який отримав на свій мобільний телефон. Отже, між сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку; договір підписаний його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, який став законною підставою на вчинення передбачених цими документами дій. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків. Доказів повного визнання кредитного договору недійсним суду не надано, як і не надано доказів на спростування факту його підписання відповідачем. Так, відповідно до пропозиції укладання кредитного договору від 11.11.2021 кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах: загальна сума кредиту: 5000,00 грн., строком на 42 дні. [PERSON] не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання внаслідок чого допустив заборгованість, яка становить 7600,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000,00 грн. та за процентами у розмірі 2600,00 грн. Позивач ТОВ «Споживчий центр» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти у сумі обумовленій договором. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 11.11.2021-100001699 від 11.11.2021, укладеним між ним та ТОВ «Споживчий центр», в обумовлені договором строки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № Ц000002137 від 09.02.2024, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved