Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1442423 від 15.02.2024 у розмірі 20850,00 грн, та понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн. та на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 15.02.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено електронний договір № 1442423 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого сума кредиту складає 2000,00 грн., строк кредитування 356 днів з 15.02.2024 по 06.02.2025. Стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 2000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Всупереч умовам Договору відповідач не виконав свого зобов`язання. 24.12.2024 ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на підставі Договору факторингу № 24122024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 18650 грн, з яких: сума кредиту 2000,00 грн, сума заборгованості за процентами 15650,00 грн., штрафні санкції 1000,00 грн. Після укладення Договору факторингу та переходу права вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ані на рахунки первісного кредитора. В межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 25.12.2024 року по 06.02.2025 року (44 календарних дні) здійснено нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою у сумі 2200,00грн. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2026 року вказану цивільну справу направлено за підсудністю до Холодногірського районного суду м.Харкова. Цивільна справа №953/1702/26 надійшла до Холодногірського районного суду м.Харкова 10.03.2026 року. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2026 року головуючим суддею у справі визначено Вікторова В.В. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 11 березня 2026 року відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 11 березня 2026 року задоволено клопотання ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» про витребування доказів. Витребувано у АТ КБ ПРИВАТБАНК (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) наступні письмові докази: інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування коштів 15.02.2024 на дану платіжну карткубанком-емітентом якої є АТ КБ ПРИВАТБАНК, у сумі 2000 грн., за ініціативою ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (код ЄДРПОУ 42350798) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК». 10.04.2026 року від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла витребувана судом інформація. Сторони не надавали клопотань про розгляд справи в загальному порядку чи у спрощеному порядку з викликом сторін. Відповідач відзив на позов суду не подав, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Копію позову з додатками направлено позивачем відповідачу поштовим зв`язком, згідно з положеннями абз.2 ч.1 ст. 177 ЦПК України. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлялися відповідачу за місцем реєстрації, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулися на адресу суду. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 15.02.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений електронний договір № 1442423 про надання споживчого кредиту. Згідно з п.п.1.3, 1.4 кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 2000,00 грн; строк кредиту 357 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 21 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору. Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. Вказаний договір, додаток № 1 до нього та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем електронним підписом, одноразовим ідентифікатором 15.02.2024. Додаток № 1 та паспорт споживчого кредиту містять вказівку на суму кредиту, строк його видачі, реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту, штрафи, тощо. На виконання ухвали Холодногірського районного суду м. Харкова від 11 березня 2026 року, АТ КБ «ПриватБанк» надано інформацію про те, що платіжна картка № [NUMBER] емітована на ім`я - [PERSON] , 15.02.2024 на платіжну картку № [NUMBER] було зараховано кошти у сумі 2000,00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 06.02.2025, загальна сума заборгованості складає 20850,00 грн, з яких: сума кредиту 2000,00 грн, сума заборгованості за процентами 15650,00 грн., сума заборгованості по процентам нарахованих позивачем в межах строку кредитування 2200,00грн., штрафні санкції 1000,00грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Положення ч. 1ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність позивачем укладання між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] договору № 1442423 від 15.02.2024 про надання споживчого кредиту. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Як установлено судом, 24 грудня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 24122024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прав грошової вимоги до відповідача, що підтверджується актом прийому-передачі Реєстру боржників від 24.12.2024, реєстром боржників від 24.12.2024 (Додаток 1 до Договору), та копією платіжного доручення від 26 грудня 2024 р. №6308. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом». Таким чином позивачем доведено належними доказами те, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №1442423 від 15.02.2024. Щодо розміру заборгованості та її складових суд звертає увагу на таке. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Як убачається з розрахунків заборгованості за договором №1442423 від 15.02.2024, у відповідача наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2000,00грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 15650,00 грн., як нараховані первісним кредитором за період з 15.02.2024 по 24.12.2024, заборгованість по відсотках у розмірі 2200,00грн., нарахованих позивачем в межах строку кредитування за період з 25.12.2024 по 06.02.2025. Враховуючи наведене, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, суд приходить до висновку про задоволення вимог в цій частині. Що стосується стягнення пені (штрафних санкцій) у розмірі 1000,00 грн. суд зазначає наступне. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Загальновизнаним є факт, що Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений та продовжує діяти на час розгляду справи. Таким чином, оскільки кредитний договір № 1442423 був укладений сторонами 15.02.2024 року, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то нарахована позивачем пеня (штраф) у розмірі 1000,00 грн. не може бути стягнута з [PERSON] , оскільки відповідач нормою закону звільнений від обов`язку такої сплати. Нарахована неустойка підлягає списанню позивачем. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі за тілом кредиту у розмірі 2000,00грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 15650,00 грн., які нараховані первісним кредитором за період з 15.02.2024 по 24.12.2024, заборгованість по відсотках у розмірі 2200,00грн., які нараховані позивачем в межах строку кредитування за період з 25.12.2024 по 06.02.2025, а всього у розмірі 19850,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2534,71 грн. (19850,00 *2662,40/20850,00) Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн, то суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат. Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, укладений з адвокатом Столітнім М.М.; ордер про надання правничої (правової) допомоги; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Столітнього М.М.; заявку № 15284 від 12.01.2026 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10.12.2024; Акт № 15284 від 09.02.2026 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №10/12-2024 від 10.12.2024, відповідно до якого загальна сума витрат складає 10000 грн., рахунок на оплату №15284-09/02-2026 від 09 лютого 2026 року. З п. 4.8 Договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, вбачається, що Клієнт здійснює оплату за надані послуги згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду по справі законної сили. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, суд вважає, що наведений адвокатом обсяг послуг з їх вартістю (10000,00 грн.) є неспівмірним із складністю справи та затраченим часом на надання таких послуг. Заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру. З урахуванням вимог розумності та справедливості, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді в розмірі 3000,00 грн.

Outcome: partial