Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» через підсистему «Електронний суд» Усенко Михайло Ігорович звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №795011 від 25 травня 2023 року у загальному розмірі 63 439,93 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (надалі первісний кредитор) та [PERSON] (надалі відповідач) було укладено кредитний договір №795011, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами й виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Вказаний кредитний договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Первісний кредитор свої зобов`язання за умовами кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. У свою чергу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим своєчасно не повернув кредитні кошти та не сплатив проценти за користування кредитом. У подальшому позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на підставі укладеного договору факторингу набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №795011 від 25 травня 2023 року у розмірі 63 439,93 грн, з яких: 9 996,94 грн заборгованість за основною сумою боргу; 53 442,99 грн заборгованість за процентами. У зв`язку з цим представник позивача просить задовольнити позов, стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також судові витрати. До початку розгляду справи від представника позивача надійшло клопотання, у якому він просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить розміщене оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про його виклик (а.с.33), у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд, на підставі частини першої статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши подані позивачем докази у їх сукупності, суд виходить із такого. Судом встановлено, що 25 травня 2023 року між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено договір №795011 про надання споживчого кредиту. Вказаний кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Укладенню договору передувало ознайомлення відповідача з пропозицією про укладення кредитного договору та його умовами, розміщеними в інформаційній системі первісного кредитора, які містили істотні умови договору споживчого кредиту. Згідно з пунктом 1.2 Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до пункту 1.3 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000,00 гривень. Згідно з пунктом 1.4 Договору строк кредиту становить 360 днів (в днях), при цьому періодичність платежів зі сплати процентів становить кожні 30 днів. Відповідно до пункту 1.5 Договору тип процентної ставки є фіксованим. Згідно з підпунктом 1.5.1 Договору стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, визначеного пунктом 1.4 Договору. Відповідно до пункту 1.10 Договору кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Згідно з пунктом 2.1 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача з використанням реквізитів платіжної картки. Відповідно до пункту 2.2 Договору сума кредиту перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення Договору. Згідно з пунктом 2.4 Договору кредит вважається наданим у день перерахування Товариством суми кредиту за реквізитами, визначеними Договором. Відповідно до пункту 3.1 Договору проценти, що нараховуються за цим Договором, є платою за користування кредитом та нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту. Згідно з пунктом 4.1 підпунктом 3 Договору Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача, але з обов`язковим повідомленням Споживача про таке відступлення. Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за Договором долучено лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення», відповідно до якого 25 травня 2023 року о 09 год. 53 хв. 10 сек. було здійснено перерахування грошових коштів у сумі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок) на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , із зазначенням призначення платежу: «Зарахування 10000 грн на карту [NUMBER] ». У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, у визначений Договором строк кредитні кошти та проценти за користування кредитом у повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №795011 від 25 травня 2023 року, станом на дату звернення до суду за відповідачем обліковується заборгованість у загальному розмірі 63 439,93 грн, яка складається з: 9 996,94 грн заборгованості за основною сумою кредиту; 53 442,99 грн заборгованості за процентами за користування кредитними коштами. Оцінюючи надані докази та розрахунок заборгованості у їх сукупності та взаємному зв`язку з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти. Водночас відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений договором строк кредитні кошти та проценти за користування кредитом у повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим утворилася заборгованість та виник спір щодо її стягнення. При цьому ним не надано суду належних і допустимих доказів, які б спростовували факт отримання кредитних коштів, підтверджували виконання зобов`язань або свідчили про неправильність здійсненого розрахунку. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, відступлення права вимоги за правочином. Відповідно до частини першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав або настане в майбутньому. 21 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу №21062024, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив, а позивач набув право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до відповідача [PERSON] за договором №795011 від 25 травня 2023 року. Факт переходу до позивача права вимоги підтверджується договором факторингу №21062024, Реєстром боржників, який є невід`ємним додатком до договору факторингу, та Актом приймання-передачі документації, долученими до матеріалів справи. Згідно з умовами зазначеного договору факторингу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшли всі права первісного кредитора за кредитним договором №795011 від 25 травня 2023 року, у тому числі право вимоги повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, а також інших платежів, передбачених умовами договору. Таким чином, з моменту укладення договору факторингу №21062024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є належним кредитором у зобов`язанні та має право вимагати від відповідача належного виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, а також інтересів держави. Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 628, 629 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з частинами першою, третьою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що будь-який договір, укладений на підставі ЦК України, може мати електронну форму, а договір, укладений в електронній формі, відповідає письмовій формі правочину. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 3 цього Закону електронний договір це домовленість сторін, оформлена в електронній формі. Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію, відповіді про її прийняття. Відповідно до частин четвертоїшостої статті 11 цього Закону акцепт може бути здійснений шляхом заповнення електронної форми, вчинення дій, що свідчать про прийняття оферти, та підтверджується використанням електронного підпису. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин вважається підписаним, зокрема, у разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Такий договір за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 та від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму. Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів, розмір і порядок сплати яких визначаються договором. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Враховуючи, що відповідач, всупереч умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства, належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, порушив строки та порядок повернення кредитних коштів і сплати передбачених договором платежів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з нього на користь позивача всієї суми заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положень статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення та звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати на залучення експертів, спеціалістів, перекладачів, а також інші витрати, прямо передбачені процесуальним законом. При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду мають бути надані належні та допустимі докази, зокрема договір про надання правничої допомоги, додаткові угоди до нього, акти прийому-передачі наданих послуг, а також документи, що підтверджують оплату гонорару або обов`язок його сплати. Зазначені витрати мають бути реальними, фактично понесеними або такими, що підлягають сплаті, та підтвердженими належними доказами. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України» (заява № 19336/04, пункт 269), при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, характеру спірних правовідносин та фінансового стану сторін. 19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду ухвалено додаткову постанову у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), у якій зазначено, що розмір гонорару адвоката визначається виключно за домовленістю між адвокатом та клієнтом, і суд не має повноважень втручатися у відповідні договірні правовідносини. Водночас суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, зобов`язаний перевірити співмірність заявлених витрат із критеріями, визначеними цивільним процесуальним законодавством. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір таких витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані такі витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, поведінку сторін під час судового розгляду, у тому числі подання необґрунтованих заяв чи клопотань, а також дії сторін щодо досудового врегулювання спору. Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет» було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №0107, відповідно до якого клієнт доручив, а адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надавати правничу допомогу, у тому числі здійснювати представництво інтересів клієнта у судах загальної юрисдикції, а також готувати процесуальні документи. Факт та обсяг наданих правничих послуг підтверджується Актом №1156 наданих послуг від 08 жовтня 2025 року, відповідно до якого адвокатським об`єднанням надано, а клієнтом прийнято правничу допомогу у справі щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №795011, а саме: проведено консультацію клієнта, здійснено ознайомлення з матеріалами справи, погоджено правову позицію, складено позовну заяву та подано її до суду. Загальна вартість наданих послуг становить 8 000,00 грн. Також матеріали справи містять ордер на надання правничої допомоги серії ВС №1381377, виданий адвокату Усенку Михайлу Ігоровичу, який підтверджує його повноваження на представництво інтересів позивача у судах. Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд бере до уваги характер спірних правовідносин, розгляд справи у порядку цивільного судочинства, відсутність складних фактичних та правових питань, а також наявність усталеної судової практики у спорах про стягнення заборгованості за кредитними договорами. З урахуванням принципів реальності, необхідності та розумності судових витрат, а також принципу співмірності, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 4 000,00 грн. Крім того, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу та судового збору.

Outcome: approved