Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. [PERSON] звернулася до Хорольського районного суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно (гараж). В обґрунтуванні позову зазначає про те, що рішенням виконавчого комітету Хорольської міської Ради народних депутатів Полтавської області від 19.06.85 року за №136 було виділено земельну ділянку площею 4 000 кв. м. для будівництва гаражів в межах створеного у майбутньому гаражного кооперативу по [ADDRESS] . Відповідно до виписки з протоколу № 9 виконавчого комітету Хорольської міської ради народних депутатів Полтавської області від 19.09.1989 покійному чоловіку позивачки [PERSON] було дозволено будівництво гаража на кооперативній ділянці по провулку Вишневому. Архітектором Хорольського району 02.10.1989 було надано [PERSON] дозвіл № [NUMBER] на проведення будівництва гаража. [INFO] [PERSON] помер. 06.08.1997 позивачці дозволено переоформити недобудований чоловіком гараж, що доводиться копією виписки з рішення виконавчого комітету Хорольської міської Ради народних депутатів Полтавської області від 06.08.1997 року за №303 та копією дозволу на проведення архітектора Хорольського району №359/85 від 21.08.1997. З 1985 й до нині гаражного кооперативу не було створено, але майбутнім гаражам було присвоєно порядкові номери. У травні 1998 [PERSON] завершила будівництво гаражу. При зверненні у 2024 році до відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області з метою реєстрації права власності на гараж їй було відмовлено, оскільки виконавчим комітетом не надається дозвіл на оформлення права власності на гараж, як об`єкт нерухомого майна, збудований на підставі дозволу. У зв`язку з тим, що позивач позбавлена можливості оформити своє право власності на гараж через відсутність документів про прийняття спірного гаража в експлуатацію та відсутністю правовстановлюючих документів на нього, звернулася до суду з вимогою визнати за нею право власності на самочинно збудований гараж. Ухвалою судді від 31.12.2025 залишено позовну заяву без руху у зв`язку із не зазначенням позивачкою інформації щодо наявності чи відсутності зареєстрованих електронних кабінетів у підсистемі "Електронний суд" у сторін по справі, визначено п`ятиденний строк для усунення вказаних недоліків позовної заяви. 05.01.2026 від позивачки надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою вказаний недолік усунено. Ухвалою судді від 12.01.2026 у справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.02.2026 відкладено підготовче судове засідання по вказаній справі. Ухвалою суду від 05.02.2026 виправлено описку в ухвалі суду від 03.02.2026. Ухвалою суду від 18.02.2026 закрито підготовче провадження у справі. Позивач у відкрите судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, протягом строку, встановленого судом, подав до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області при вирішенні питання про задоволення позовних вимог покладається на розсуд суду, розгляд справи прохає провести за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд доходить висновку, що за результатами судового розгляду має бути ухвалене рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Відповідно до виписки з протоколу № 9 виконавчого комітету Хорольської міської ради народних депутатів Полтавської області від 19.09.1989 покійному чоловіку позивачки [PERSON] - [PERSON] було дозволено будівництво гаража на кооперативній ділянці по [ADDRESS] /а.с.48/. 02.10.1989 виконкомом міської ради народних депутатів за підписом архітектора Хорольського району було надано [PERSON] дозвіл на будівництво гаража на кооперативній ділянці по [ADDRESS] , дійсний до [INFO] /а.с. 49/. [INFO] [PERSON] помер, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] /а.с. 50/. 06.08.1997 позивачці [PERSON] дозволено переоформити недобудований чоловіком [PERSON] гараж, що доводиться копією виписки з рішення виконавчого комітету Хорольської міської Ради народних депутатів Полтавської області від 06.08.1997 за №303 /а.с. 44/ та копією дозволу на проведення архітектора Хорольського району №359/85 від 21.08.1997 /а.с. 43/. Довідкою КП «Лубенського міжрайонного бюро технічної інвентаризації» Хорольської міської ради Лубенського району №2558 від 20.12.2024 засвідчено, що станом на 31.12.2012 гараж [ADDRESS] не зареєстрований у «Лубенському МБТІ» (а.с.41). 14.12.2024 року підготовлено витяг з Реєстру будівельної діяльності про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер документу № ТІ01:2749-8218-2584-5104 (а.с. 16-18). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 14.12.2024, нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] відповідає таким характеристикам: гараж № [NUMBER] , загальною площею 28,1 кв.м. (а.с. зворот 10-15). Норми права, застосовані судом. Положенням частини першої статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами частин першої, другої та шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Положенням частини першої статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Відповідно до частини другої статті 328 ЦК право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами частини першої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до частини 2 статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього. Згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Отже, правові наслідки самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. При цьому суд враховує, що положення статті 376 ЦК України розміщені у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю. У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України зазначено, що самочинним вважається будівництво, якщо воно збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі. Не може вважатися наданням земельної ділянки акт вибору, або лише рішення органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або для розробки проекту забудови. У п. 6 зазначеної Постанови вказано, що таке самочинне будівництво не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та продажу. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі N 6-1328цс15, за частиною першою статті 376 ЦК самочинне будівництво України визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації такого майна. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про основи містобудування" при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів. Статтею 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" встановлено, що будівництво об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Мотивована оцінка аргументів сторін. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація права власності, отримання дозвільних документів на самочинне збудоване майно не проводилось. Крім того, суд констатує, що питання оформлення права власності на самочинне будівництво не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права, і лише в тому випадку, коли особа, що вчинила самочинне будівництво, дотрималася всіх передбачених законом вимог до його належного оформлення, в іншому випадку суд фактично перебирає на себе повноваження органів, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови, що не може мати місця. Сам факт наявності у позивачки дозволу від уповноваженого державного органу на проведення будівництва гаража не є підставою для визнання за цим позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, так як це будівництво позивачем було проведено без відповідної будівельно-технічної документації та не було прийнято у експлуатацію. Той факт, що право на будівництво гаража було реалізовано позивачкою за померлим чоловіком, не впливає на вищевказані висновки суду, і не створює для неї виключень при оформленні права власності на цей об`єкт нерухомості. Сторонами по справі не надано суду доказів, що земельна ділянка, на якій побудований гараж, була виділена позивачці у визначеному законом порядку. Останньою не надано жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку під самочинне будівництво. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які засвідчували б створення гаражного кооперативу, якому виділялася земельна ділянка зазначеним в позовній заяві рішенням виконавчого комітету Хорольської Ради народних депутатів від 19.05.1989 №136 площею 4 000 кв. м. по [ADDRESS] , як відсутнє саме рішення і відсутні будь-які документи, що засвідчують формування відповідної земельної ділянки з відповідним її цільовим призначенням. Позивачкою не надано доказів на підтвердження виникнення права користування чи права власності у неї на земельну ділянку під збудованим нею індивідуальним гаражем. Ураховуючи вищевикладене, підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а тому у позові слід відмовити. Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed