Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

23.02.2026 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 12.02.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №26204000406005, відповідно до якого Банк надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (картки). Відповідачка зобов`язалась повернути надані Банком кошти, сплатити плату за їх користування (проценти та комісію) в порядку, встановленому законом. Однак відповідачка належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 12 738,93грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 4984,51грн., заборгованості за відсотками 5881,66грн., заборгованості за комісією 1872,76грн. Відповідно до договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Цикл Фінанс» і останній має право вимагати стягнення заборгованості на свою користь. Просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00грн. Ухвалою суду від 24.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. 27.03.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов представника відповідачки [PERSON] адвоката Коротченко Д.С., в яких вона позовні вимоги не визнала повністю та зазначила, що нарахована позивачем комісія в розмірі 1872,76грн. суперечить чинному законодавству, оскільки не деталізовано конкретний зміст і перелік послуг, за які вона нараховувалася. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. В частині нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості умови договору є нікчемними та не породжують правових наслідків, а тому не підлягають задоволенню. Крім того, позивачем не надано первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення, тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Щодо витрат на правову допомогу, то заявлений позивачем розмір є завищеним, неспівмірним із складністю справи. Такі витрати мають складати не більше 1000,00грн. Просить в задоволені позову відмовити повністю та стягнути з позивача на користь відповідачки витрати з надання правничої допомоги в розмірі 4000,00грн., докази яких будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення. Представник позивача ТОВ «Цикл Фінанс» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити, Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Коротченко Д.С. в судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність з урахуванням відзиву на позов. Відповідно до ст.43,223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Суд встановив, що 12.02.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» (первісний кредитор) та відповідачкою [PERSON] (позичальник) було укладено договір №26204000406005 про встановлення кредитного ліміту (далі Кредитний договір), відповідно до якого Банк здійснює кредитне обслуговування поточного рахунку клієнта № [NUMBER] , відкритого в Банку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (далі кредитна картка), шляхом встановлення ліміту Кредитної лінії у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку (п.1.1). Відповідно до п.1.2 Кредитного договору кредитне обслуговування рахунку здійснюється на наступних умовах: - ліміт кредитної лінії на дату укладання цього Договору становить 5000,00грн., та протягом дії цього Договору може бути змінений Банком в порядку визначеному УДБО, при цьому максимальний ліміт Кредитної лінії не може перевищувати 200 000,00грн. (п.1.2.1) - строк дії Кредитного ліміту 12 місяців з дати встановлення Кредитного ліміту. Якщо не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії Кредитного ліміту жодна із сторін в установленому в УДБО порядку не заявить про припинення строку Кредитного ліміту, він продовжується на той же самий строк і на тих же умовах, що визначені в цьому Договорі. Продовження строку дії Кредитної лінії може здійснюватись необмежену кількість разів (п.1.2.2.) - процентна ставка за користування Кредитом є фіксована та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом - 48,00% річних; на прострочену заборгованість за кредитом - 56% річних, без пільгового періоду (п.1.2.3) - щомісячна комісія за користуванням лімітом Кредитної лінії 2,0% від фактичної заборгованості за кредитом станом на останній банківський день поточного місяця (п.1.2.4) Відповідно до п.1.4 Кредитного договору реальна річна процентна ставка за кредитом становить 89,88%. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору про встановлення ліміту Кредитної лінії, розмір доступного ліміту Кредитної лінії та зміну доступного ліміту Кредитної лінії Банк повідомляє Клієнта шляхом направлення SMSповідомлення або в порядку, передбаченому УДБО. Згідно з п.2.2 Кредитного договору Банк нараховує проценти за користування Кредитом у валюті Кредиту на суму фактичної заборгованості за Кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, при цьому, враховується перший і не враховується останній день користування Кредитом. Базою для нарахування процентів є фактична заборгованість за Кредитом станом на кінець кожного операційного дня Банку. Ліміт Кредитної лінії (або його частина) вважається використаним з дати відображення на Рахунку суми, яка була списана (повністю або частково) в межах Кредитної лінії. У випадку виникнення простроченої суми заборгованості за Кредитом Банк продовжує нараховувати проценти за його користування у розмірі, визначеному в п. 1.2.3. цього Договору. Відповідно до п.2.3 Кредитного договору заборгованість за цим Договором погашається Клієнтом шляхом зарахування Обов`язкового платежу на Рахунок, визначений в п.1.1 цього Договору з 1 по 25 числа місяця (далі - Платіжний період) наступного за місяцем, в якому був використаний Кредит. Розмір Обов`язкового платежу становить 2,0% від суми фактичної заборгованості за цим Договором та суми нарахованих процентів і комісій за користування Кредитом станом на останній банківський день місяця, за який сплачує обов`язковий платіж. Про розмір обов`язкового платежу Банк повідомляє Клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на Основний номер телефону Клієнта. Сума Обов`язкового платежу направляється на погашення заборгованості за цим договором у відповідній черговості, встановленій в УДБО. Згідно з п.2.4 Кредитного договору для забезпечення своєчасного погашення заборгованості за Обов`язковим платежем Клієнт зобов`язаний забезпечити надходження коштів в сумі Обов`язкового платежу на рахунок не пізніше 21:00 години (за Київським часом) кінцевої дати Платіжного періоду, що визначений в п. 2.3 цього Договору. Згідно з п.2.5 Кредитного договору кошти, зараховані на Рахунок Клієнта поза межами Платіжного періоду та за умови відсутності простроченої заборгованості за цим Договором, спрямовуються Банком на погашення заборгованості за використаним Кредитом. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами зобов`язань за цим Договором (п.4.1). Згідно з п.4.6 Кредитного договору підписанням цього Договору Клієнт підтверджує, що: - Банк у письмовій формі надав всю передбачену чинним законодавством України інформацію про умови кредитування; - Банк надав для ознайомлення в письмовій формі Паспорт продукту; - До моменту укладення цього Договору Банк ознайомив його з умовами цього Договору, Тарифами Банку та УДБО; - Банк надав в повному обсязі інформацію, що передбачена чинним законодавством України, в тому числі частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги державне регулювання ринків фінансових послуг»; - До моменту підписання цього Договору, ознайомлений з умовами УДБО та погоджується з тим, що цей Договір з боку Банку укладається шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитку печатки Банку та підпису уповноваженої особи Банку. Зміст статей 6, 627 та 207 ЦК України роз`яснено, із зразками печатки та підписів уповноваженої особи Банку Клієнт ознайомлений та надає згоду щодо такої письмової форми Договору. Вказаний кредитний договір особисто підписаний позичальником/відповідачкою [PERSON] із зазначенням її персональних даних. Згідно з випискою по особовому рахунку та розрахунком заборгованості за кредитним договором №26204000406005 від 12.02.2019, складеним уповноваженою посадовою особою АТ «Банк Кредит Дніпро», станом на 14.12.2021 заборгованість відповідачки [PERSON] за вказаним кредитним договором становить загалом 12 738,93грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту 4984,51грн., заборгованості за процентами 5881,66грн., заборгованості за комісією 1872,76грн. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу №15/12/21 (з додатками), відповідно до якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило ТОВ «Цикл Фінанс» право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №26204000406005 від 12.02.2019 на загальну суму боргу 12 738,93грн., з яких заборгованість за кредитом 4984,51грн., заборгованість за процентами 5881,66грн., заборгованість за комісією 1872,76грн. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Ухвалюючи рішення, суд також враховує висновки Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п.32-41 Висновку №11 (2008)), згідно з якими звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до усталеної позиції Європейського суду з прав людини, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається. В силу приписів ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010). При цьому, встановлення обставин, за яких правочин може бути визнаний недійсним/нікчемним, за відсутності відповідних заперечень з боку заінтересованої сторони, виходить за межі судового розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором. В цій справі суд вважає встановленим та доведеним, що АТ «Банк Кредит Дніпро» (первісний кредитор) та відповідачка [PERSON] (позичальник), діючи вільно, на власний розсуд, уклали 12.02.2019 кредитний договір №26204000406005, відповідно до якого відповідачка отримала в кредит грошові кошти шляхом встановлення та використання на її поточному рахунку кредитного ліміту первісно в розмірі 5000,00грн з подальшим його збільшенням, зобов`язавшись повернути їх та сплатити проценти та комісію за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Вказаний кредитний договір оформлений письмовим документом і особисто підписаний позичальником/відповідачкою [PERSON] . Жодних обставин, які б вказували на нікчемність (недійсність) вказаного кредитного договору внаслідок недотримання обов`язкової письмової форми, судом не встановлено. Факту звернення до Банку та укладання вказаного кредитного договору відповідачка у відзиві на позов не оспорювала. Отже, вказаний кредитний договір є чинним і обов`язковим для виконання. Судом встановлено, що Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, встановив на поточний рахунок позичальника/відповідачки кредитний ліміт, яким вона активно користувалась та частково здійснювала його погашення, сплату процентів та комісії за користування кредитними коштами. Разом з тим, свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів та комісії за користування ними належним чином, тобто у погоджений в договорі строк та в повному обсязі, не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої кредитор має право вимагати в судовому порядку. На даний час право вимагати стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за вищевказаним кредитним договором належить позивачу ТОВ «Цикл Фінанс» як новому кредитору на підставі Договору факторингу №15/12/21 (з додатками), укладеного 15.12.2021 з первісним кредитором АТ «Банк Кредит Дніпро». Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами копіями Кредитного договору №26204000406005 від 12.02.2019, паспорта споживчого кредиту від 12.02.2019, рішення щодо надання кредиту від 12.02.2019, Договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 з додатками (реєстром боржників, актом приймання-передачі реєстру боржників, актом приймання-передачі прав вимоги, платіжним дорученням), випискою з особового рахунку відповідачки, яка є первинним бухгалтерським документом, а також розрахунком заборгованості, який є повним, чітким, об`єктивним, узгоджується з умова кредитного договору та випискою з особового рахунку. Вказані докази суд вважає належними, допустимими та достатніми для ухвалення цього рішення, підстав сумніватись в їх достовірності у суду немає. Крім того, факту отримання кредитних коштів, користування ними, неналежного виконання обов`язку з їх повернення та виникнення заборгованості відповідачка [PERSON] у відзиві на позов також не оспорювала. Таким чином, неналежне виконання відповідачкою як боржником добровільно узятих на себе зобов`язань за кредитним договором є порушенням прав кредитора, які підлягають судовому захисту в обраний позивачем спосіб. Так, в межах цієї справи позивач вимагає стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором №26204000406005 від 12.02.2019 в загальному розмірі 12 738,93грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 4984,51грн., заборгованості за процентами 5881,66грн., заборгованості за комісією 1872,76грн. Вказаний розмір заборгованості визначений станом на 14.12.2021, тобто на момент укладання договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021. Жодних нарахувань процентів, комісії та штрафних санкцій після цього позивач як новий кредитор не здійснював. При цьому, як вже зазначалось, відповідачка та її представник розміру заборгованості за тілом кредиту та процентами фактично не оспорювали, альтернативного розрахунку не надали. Заперечуючи проти позову, відповідачка [PERSON] та її представник послались лише на недійсність (нікчемність) умов кредитного договору про встановлення комісії за користування кредитом. Оцінюючи ці доводи відповідачки, суд виходить з такого. 10.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. У зв`язку з цим в Закон України «Про захист прав споживачів» були внесені зміни і ст.11 визначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. Аналогічний висновок також містить постанова Верховного Суду від 10.01.2024 року у справі №727/5461/23. Крім того, у постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 та від 06.11.2023 року у справі №204/224/21 викладено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду від 08.02.2023 у справі №359/12165/14-ц). Згідно з ч.1,4,5 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Так, в п.1.2.4 Кредитного договору №26204000406005 від 12.02.2019 передбачена сплата щомісячної комісії за користування кредитним лімітом 2,0% від фактичної заборгованості за кредитом. Разом з тим, в кредитному договорі не деталізовано і позивачем не наведено переліку послуг, які пов`язані з отриманням, користуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику/відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія. При цьому, конструкція п.1.2.4 кредитного договору вказує на те, що передбачена цим пунктом щомісячна комісія сплачується саме за користування кредитними коштами, чим фактично підміняється значення «процентів за користування кредитом», право на які Банк має в силу положень ст.1054 ЦК України. Встановлення комісії за користування кредитом є прихованим інструментом підвищення реальної вартості позики, що фактично доповнює процентну ставку. Враховуючи вищевикладене, положення п.1.2.4 кредитного договору №26204000406005 від 12.02.2019 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за користування кредитним лімітом є нікчемними в силу ч.1,2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за комісією в розмірі 1872,76грн. і в цій частині позовних вимог слід відмовити. Крім того, як встановлено судом з наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з особовому рахунку, відповідачкою за період користування кредитними коштами було сплачено на погашення комісії 879,67грн. Оскільки положення п.1.2.4 кредитного договору №26204000406005 від 12.02.2019 про обов`язок відповідачки як позичальника сплачувати щомісячну комісію за користування кредитним лімітом є нікчемними, суд вважає необхідним застосувати наслідки нікчемності правочину та здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, зарахувавши сплачену відповідачкою комісію в розмірі 879,67грн. на погашення заборгованості за кредитом та процентами, розмір яких згідно з наданим розрахунком становить відповідно 4984,51грн та 5881,66грн, а загалом 10866,17грн (4984,51грн + 5881,66грн.). У зв`язку з цим залишок неповернутих відповідачкою коштів за вказаним кредитним договором становить 9986,50грн. (10866,17грн - 879,67грн), який і підлягає стягненню з неї на користь позивача. На підставі вищевикладеного, позов ТОВ «Цикл Фінанс» слід задовольнити частково. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 9986,50грн., що становить 78,39% від первісно заявлених вимог на суму 12 738,93грн. (9986,50грн х 100% / 12 738,93грн.), судовий збір в сумі 2087,06грн. (2662,40грн х 78,39% /100%). Крім того, відповідно до ст.137,141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 9986,50грн. або 78,39% понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 2743,65грн (3500,00грн х 78,39% /100%). Здійснення витрат на правничу допомогу в розмірі 3500,00грн підтверджується наданими позивачем договором про надання правової допомоги №43453613/1 від 25.08.2025, додатковою угодою №26204000406005 від 25.08.2025, детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, актом №26204000406005 від 26.01.2026 про підтвердження факту надання правничої допомоги (виконаних робіт, наданих послуг), які суд вважає належними та допустимими доказами. Доводи відповідачки та її представника про неспівмірність заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу 3500,00грн. складності справи, наданому адвокатом об`єму послуг та витраченому часу, суд вважає безпідставними та відхиляє.

Outcome: partial