Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення 200000 страхового відшкодування пов`язаного із моральною шкодою. В обґрунтування позову зазначається, що 15.07.2025 близько 23 год. 15 хв. в Одеській обл., на автодорозі М-15 сполученням «Одеса Рені», з боку м. Одеса в напрямку м. Рені відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автопоїздом у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача «VOLVO FH 4X2T" р.н. [NUMBER] , із спеціалізованим напівпричепом-самоскидом «BODEX KIS 33» р.н. [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП [PERSON] загинув. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №20250716090000204 від 08.08.2025 р. [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, які призвели до смерті особи. За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди СУ ГУНП в Одеській області 16.07.2025 р. внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025162250000595. Таким чином, між отриманими потерпілим, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тілесними ушкодженнями та настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Постановою від 29 вересня 2025 року кримінальне провадження №12025162250000595 закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Станом на 15 липня 2025 року цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПАТ «НАСК "Оранта", а тому відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія повинна відшкодувати потерпілій моральну шкоду у розмірі 200000 грн.. Проте, відповідач відмовився здійснити страхову виплату на користь потерпілої особи, посилаючись на п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача звернувся до суду із поясненнями, в яких зазначив, що ПАТ «НАСК «Оранта» не визнає позов та вважає, що відсутні підстави для його задоволення. Так, в поясненнях зазначено, що відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку. Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження №12025162250000595 від 29 вересня 2025 року в рамках розслідування кримінальної справи спеціальної експертизи, зокрема, згідно Висновку експерт №СЕ-19/116-25/18697-ІТ від 18 вересня 2025 року судової інженерно-транспортної експертизи за спеціальність 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», в діях водія [PERSON] не було встановлено будь-яких невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходилися б у причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди і настанням суспільно небезпечних наслідків даної дорожньо-транспортної пригоди. У даній дорожній ситуації в діях водія автопоїзда у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача Volvo FH 4X2T, реєстраційний номер [NUMBER] , зі спеціалізованим напівпричепом самоскидом «BODEX KIS 33», реєстраційний номер [NUMBER] , вбачається невідповідність вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху України, однак ця невідповідність, з технічної точки зору, не знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди; а невідповідність, п.12.3 Правил дорожнього руху України не вбачається, і його дії, з технічної точки зору, не знаходиться в причинному зв`язку з виникненням цієї пригоди. Таким чином, смерть потерпілого настала не внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм забезпеченого транспортного засобу, а тому відсутні підстави для регламентних виплат у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи, тобто відсутні підстави для задоволення позову. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності. Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] .. Судом встановлено, що 15.07.2025 близько 23 год. 15 хв. в Одеській обл., на автодорозі М-15 сполученням «Одеса Рені», з боку м. Одеса в напрямку м. Рені відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автопоїздом у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача «VOLVO FH 4X2T» р.н. [NUMBER] , із спеціалізованим напівпричепом-самоскидом «BODEX KIS 33» р.н. [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП [PERSON] загинув. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №20250716090000204 від 08.08.2025 р. [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, не сумісні з життям. Смерть [PERSON] перебуває у прямому причинному зв`язку з виявленою у нього поєднаною травмою голови, тулубу, кінцівок та вищеописаними травмами. 16 липня 2025 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди СУ ГУНП в Одеській області зареєстровано кримінальне провадження № 12025162250000595 за ч.2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого СУ ГУНП в Одеській області від 29 вересня 2025 року кримінальне провадження №12025162250000595 закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 03 вересня 2025 року [PERSON] через представника звернулась до ПАТ «НАСК «Оранта» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування. 01 грудня 2025 року на адресу страхової компанії направлено копію постанови про закриття кримінального провадження, проте листом б/д відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, із посиланням на п. 27.1 ст. 26 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону до 01 січня 2025 року). Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу автопоїзду у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача «VOLVO FH 4X2T» р.н. [NUMBER] , із спеціалізованим напівпричепом-самоскидом «BODEX KIS 33» р.н. [NUMBER] , була застрахована в ПАТ "НАСК "Оранта" відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 227925648 від 20 березня 2025 року, чинного на дату ДТП. [PERSON] є матір`ю потерпілого [PERSON] , інші родичі відсутні. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі №755/18006/15-ц, що має враховуватись судом згідно з вимогами ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, у випадках, коли делікатні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у делікатному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець забезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки, що враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, містяться у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №445/370/19. Так, судом встановлено, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №20250716090000204 від 08.08.2025 р. [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді: а)поєднана травма голови, тулубу, кінцівок: закрита черепно-мозкова травма: синець, три садна, забита рана лобової ділянки голови справа, синець, садно верхнього повіка правого ока, садно нижнього повіка правого ока, садно лобової ділянки голови зліва, крововилив в м`які тканини скроневої ділянки голови зліва, крововилив під тверду та м`які мозкові оболонки; б)закрита травма грудей, живота: садно поперекової ділянки зліва, в проекції крила лівої клубової кістки, садно спини у середній третині, двосторонній гемоторакс (по 500 мл), гемоперитонеум (500 мл), крововилив в заочеревинний простір, крововилив в навколоаортальну клітковину, множинні розриви реберної поверхні лівої легені, забій легень, множинні розриви печінки, крововилив в навколониркову клітковину справа, перелом грудини, переломи 1-11-го правих ребер, переломи 1-11-го лівих ребер, розрив клубово-крижового зчленування справа, переломи верхніх крил правої та лівої лобкових кісток, перелом клубової кістки зліва, крововилив в м`які тканини поперекової ділянки; в)травма кінцівок: садна 3, 5-го пальців правої кисті, синець зовнішньої поверхні правого плеча, у середній третині, садно зовнішньої поверхні правого плеча у нижній третині, садно задньої поверхні ділянки правого ліктьового суглобу, множинні садна, забита рана задньо-зовнішньої поверхні правого стегна, у нижній третині, садно задньої поверхні лівого плеча у нижній третині, садно задньої поверхні ділянки ліктьового суглобу, забита рана передньо-внутрішньої поверхні лівого колінного суглобу, садно задньої поверхні лівого колінного суглобу, відкритий перелом правої стегнової кістки. Характер, локалізація, морфологічні особливості вищеописаних ушкоджень вказують на те, що вони заподіяні діями тупих предметів. Масивність, множинність, поєднаність, локалізація ушкоджень, свідчать про те, що вони могли утворитися в умовах автомобільної травми, зокрема, при наїзді рухомого транспортного засобу на постраждалого, а також його контактом з дорожнім покриттям. Смерть [PERSON] перебуває у прямому причинному зв`язку з виявленою у нього поєднаною травмою голови, тулубу, кінцівок та вищеописаними травмами. За таких даних, смерть потерпілого настала саме внаслідок ДТП та знаходиться в прямому причинному зв`язку із фактом наїзду транспортного засобу на [PERSON] .. Відповідно до статті 18 Закону України Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинної з 01.01.2025 року) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. Згідно зі ст. 20 Закону у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи здійснюється страхова (регламентна) виплата у зв`язку з, зокрема, смертю потерпілої фізичної особи. Розмір страхової (регламентної) виплати у разі заподіяння шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи зменшується на документально підтверджену суму отриманого потерпілою фізичною особою (особою, яка має право на отримання відшкодування) від відповідальної за заподіяння шкоди особи, чи від іншої особи відшкодування (компенсації), здійсненого у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. У такому разі компенсація витрат особи, яка здійснила таке відшкодування (компенсацію), здійснюється на умовах та в порядку, визначених статтею 34 цього Закону. Загальний розмір усіх здійснених страхових (регламентних) виплат у разі заподіяння шкоди життю та здоров`ю однієї потерпілої фізичної особи не може перевищувати розмір страхової суми за таку шкоду, встановлений цим Законом. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 25 Закону страхова (регламентна) виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи здійснюється, якщо смерть потерпілої фізичної особи настала протягом одного року з дня дорожньо-транспортної пригоди та є прямим її наслідком. Страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, і виплачується таким особам у рівних частинах. При цьому загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до полісу страхування № 227925648 від 20 березня 2025 року, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілих осіб, на одну потерпілу особу, складала 500000 грн.. Враховуючи, що мінімальний законодавчо встановлений розмір місячної заробітної плати на 2025 рік становить 8000 грн. (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік»), отримувачем такої виплати є лише мати потерпілого та інших виплат вона не отримувала, стягненню з відповідача підлягає розмір моральної шкоди у сумі 200000 грн. (8000 грн. * 25). У зв`язку з цим вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди, спричиненої смертю потерпілого, підлягають задоволенню і на користь позивача підлягає стягненню відшкодування у розмірі 200000 грн.. З приводу доводів відповідача про відсутність вини застрахованої особи, у зв`язку з чим страховик позбавлений можливості здійснити виплати страхового відшкодування, суд зазначає таке. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною і передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи (постанова Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі №751/8121/17). Також суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в поставі від 26 квітня 2022 року у справі №184/1461/20-ц, в якій зазначено, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, страховиком особи, яка завдала шкоди. Щодо вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 30028, 00 гривень, суд зазначає таке. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представник відповідача в поясненнях заперечував щодо визначеного позивачем розміру витрат на правову допомогу, просив їх зменшити, вважаючи що розмір є не співмірним із ціною позову. Такі витрати на правову допомогу адвоката, понесені позивачами при розгляді справи, підтверджуються матеріалами справи, а саме договором укладеним позивачем із АО «Центр допомоги при ДТП «Автопоміч» про надання професійної правничої (правової) допомоги від 28 серпня 2025 року, детальним розрахунком робіт (наданих послуг), виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 19 грудня 2025 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, ордером. Проте враховуючи, що спір є нескладним, розмір відшкодування встановлений відповідно до Закону, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правову допомогу зазначений в детальному розрахунку робіт є завищеним, а тому підлягає зменшенню до 10000 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує судовий збір з відповідача у розмірі встановленому законом, а саме 1 % від суми позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який у 2025 році складав 2422,40 грн. (позов поданий через підсистему Електронний суд).

Outcome: approved