Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: У січні 2026 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні характери та погляди на життя. Позивач зазначає, що між ними втрачено почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, ведення спільного господарства припинено, а подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить його інтересам. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вказали, що наміри розірвати шлюб є стійкими, примирення неможливе. Стислий виклад заперечень відповідача: Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала. Заперечення мотивовані тим, що сторони перебувають у шлюбі понад 27 років, мають спільних дітей (повнолітню доньку та неповнолітнього сина). Відповідачка вказує, що тривалий час сім`я існувала в любові та злагоді, а фінансове забезпечення родини значною мірою покладалося на неї та її батьків. На її думку, поточні непорозуміння є тимчасовими і викликані складним морально-психологічним станом позивача на тлі війни в Україні та мобілізації. Відповідачка наполягала на збереженні сім`ї, особливо враховуючи інтереси неповнолітнього сина, та просила надати строк для примирення. Процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 02 лютого 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 27 лютого 2026 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 27 березня 2026 року) за клопотанням відповідачки сторонам надано строк на примирення тривалістю один місяць (до 30.03.2026 року). Ухвалою від 30.03.2026 року суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про надання додаткового строку на примирення, оскільки попередньо наданий строк результатів не дав. У судовому засіданні 30.03.2026 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на розірванні шлюбу, вказавши, що спроб примирення не було і родина фактично розпалася. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила надати додатковий час на примирення, посилаючись на те, що відповідачка бажає зберегти сім`ю. Суд, вислухавши думку сторін, відхилив клопотання представника відповідача про надання додаткового строку на примирення, оскільки після закінчення призначеного судом попереднього строку примирення подружжя не відбулося, а позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу. Згідно зі ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає наступне. Фактичні обставини, встановлені судом. 31 липня 1999 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, зареєстрований у відділі запису актів цивільного стану мун. Бельць, Республіка Молдова, актовий запис № 377, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають від шлюбу спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Судом встановлено, що наданий сторонам строк на примирення позитивного результату не дав, сторони не примирилися, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, згідно з якою чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Мотивована оцінка аргументів позивача та доводів відповідача: Оцінюючи доводи позивача щодо неможливості збереження сім`ї та доводи відповідача, викладені у відзиві, суд виходить з наступного. Щодо аргументу відповідача про тимчасовий характер кризи та вплив війни/мобілізації на психологічний стан позивача: Суд відхиляє цей аргумент як підставу для відмови у позові. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу (СК) України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Хоча суд розуміє складність об`єктивних обставин в країні, шлюб є виключно добровільним союзом. Категоричне небажання позивача перебувати у шлюбних відносинах, підтверджене ним особисто в судовому засіданні після спливу строку на примирення, свідчить про остаточний розпад сім`ї. Суд не вправі змушувати особу зберігати шлюб проти її волі, посилаючись на зовнішні фактори. Щодо аргументу відповідача про інтереси неповнолітньої дитини: Наявність неповнолітньої дитини є підставою для судового порядку розірвання шлюбу та надання строку на примирення, що і було зроблено судом. Проте збереження формального шлюбу між батьками, які втратили взаєморозуміння та почуття поваги, не відповідає дійсним інтересам дитини, оскільки дитина має виховуватися в атмосфері спокою, а не в умовах штучно збереженого конфліктного союзу. Крім того, розірвання шлюбу не припиняє батьківських обов`язків позивача щодо утримання та виховання сина. Щодо аргументу відповідача про її фінансовий внесок в утримання сім`ї: Майнові відносини та питання утримання (аліментів) не є предметом даного спору і можуть бути вирішені в окремому провадженні. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Незважаючи на вжиті судом заходи та наданий строк на примирення, наміри позивача розірвати шлюб є стійкими. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Наполягання позивача на розірванні шлюбу виключає можливість його збереження. Розподіл судових витрат: Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1331,20 грн. На підставі ч. 3 ст. 105, ст. 110, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved