Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0654/82/91842440 від 20.03.2019 у сумі 67763,06 грн. та вирішити питання судових витрат. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ТОВ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, на підставі якого було надано грошові кошти на умовах, зазначених у ньому. Відповідач свої обов`язки за договором не виконав у результаті чого виникла заборгованість у сумі 67763,06 грн., з яких: 33958,43 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням; 23848,26 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 6009,83 грн. заборгованість за пенею та/або штрафами; 2994,78 грн. інфляційні збитки; 951,76 грн. нараховані 3% річних. 20.09.2019 між ТОВ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал», було укладено договір факторингу № 114\\2-19-F, відповідно до умов якого було передано право вимоги за зазначеним вище кредитним договором. 19.10.2022 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР, було укладено договір факторингу № 19-10/2022, відповідно до умов якого було передано право вимоги за кредитним договором № 014/0654/82/91842440 від 20.03.2019. Ухвалою від 15.12.2025 зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено судове засідання. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Позивач у судове засідання не з`явився, клопотав про розгляд справи за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності учасників, які не з`явились у судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі і з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. Між ТОВ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0654/82/91842440 від 20.03.2019, на підставі якого було надано грошові кошти на умовах, зазначених у ньому. Відповідач свої обов`язки за договором не виконав у результаті чого виникла заборгованість у сумі 67763,06 грн., з яких: 33958,43 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням; 23848,26 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 6009,83 грн. заборгованість за пенею та/або штрафами; 2994,78 грн. інфляційні збитки; 951,76 грн. нараховані 3% річних. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Положеннями ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до умов ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, заявлена позивачем до стягнення із наданням документів на підтвердження розміру такої заборгованості. Щодо передачі права вимоги судом відзначається таке. 20.09.2019 між ТОВ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал», було укладено договір факторингу № 114\\2-19-F, відповідно до умов якого було передано право вимоги за зазначеним вище кредитним договором. 19.10.2022 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР, було укладено договір факторингу № 19-10/2022, відповідно до умов якого було передано право вимоги за кредитним договором № 014/0654/82/91842440 від 20.03.2019. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є правонаступником ТОВ «Райффайзен Банк» у праві вимоги за зазначеним вище кредитним договором. Враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, встановивши, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, право вимоги якої перейшло до позивача, - суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та доведеними, а тому такі вимоги підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат у частині витрат, понесених по сплаті судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено повністю, - суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, понесені останнім по сплаті судового збору за подачу до суду позовної заяви у розмірі 2422,40 грн. Питання розподілу судових витрат у частині витрати на професійну правничу допомогу слід вирішити відповідно до положень цивільного процесуального законодавства, зокрема, положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи, що позов задоволено повністю та позивачем документально підтверджено понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн., а клопотання від відповідача про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги із зазначенням обґрунтування на спростування співмірності таких витрат не надходило, - суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати.

Outcome: approved