Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до відповідача - [PERSON] , відповідно до якої просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 18 вересня 1997 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 362. Позивач зазначає, що сторони подружніх стосунків не підтримують впродовж останніх тринадцяти років, впродовж цього періоду вони проживають окремо. На даний час шлюб існує лише формально, а тому його доцільно розірвати. Сім`я сторін справи розпалася остаточно, відновити та зберегти її неможливо. Від цього шлюбу у сторін не має неповнолітніх дітей, але є повнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що Відповідачка не з`являється на запрошення Позивача до органів РАЦС для добровільного розірвання шлюбу, а тому позивач не має можливості розірвати шлюб у органах РАЦС в позасудовому порядку. Позивач просить суд не застосовувати строку для примирення сторін, оскільки перебування у шлюбі суперечить його інтересам, відносини між сторонами налагодити не можливо. У зв`язку із зазначеним просить суд розірвати шлюб. Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 19 січня 2026 року вказану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 16 березня 2026 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Крім того відповідачу запропоновано надати пояснення по суті справи та усі наявні докази. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Від представника Позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі Позивача та представника Позивача, розгляд справи просив проводити за їх відсутністю. Наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Визнає позов, наслідки визнання позову Відповідачу відомі та зрозумілі. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а Відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову Відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України (далі СК України), відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 18 вересня 1997 року укладено шлюб, який зареєстрований Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 362, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16 травня 2025 року повторно. Після одруження дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». Сторони неповнолітніх дітей не мають. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить задовольнити, оскільки примирення між сторонами не можливе, сторони подружніх відносин не підтримують, сім`я фактично не існує та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 142 ЦПК України. З огляду на викладене, на підставі статей 104, 105, 110 СК України,

Outcome: approved