Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Позивач звернувся системою «Електронний суд» до суду із даним позовом, в якому вказав, що 27.04.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем укладено кредитний договір № 180945 на суму 25 883,00 грн. У подальшому, 16.04.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та позивачем укладено договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором. Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 26 290,19 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 25 883,00 грн., заборгованості за відсотками - 6,19 грн., заборгованості за комісією - 401,00 грн. Ухвалою суду від 12.02.2026р. провадження по справі було відкрито та її розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 12.02.2026. було задоволено клопотання позивача та витребувано докази з Акціонерного товариства «А-Банк» про належність відповідачу платіжної карти та зарахування на неї кредитних коштів. Позивач у позовній заяві просив розглядати справу в спрощеному порядку, а також зазначив, що просить розглядати справу у його відсутності та проти заочного рішення не заперечує. Відповідач відзиву на позов або клопотань до суду не подав. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки або неподання відзиви суду не відомі. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та судова повістка надсилалася відповідачу. З поштового відділення повернувся конверт, у якому міститься копія ухвали про відкриття провадження, а також судова повістка, з відміткою про причин повернення: «адресат відсутній». Таким чином, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З врахуванням вказаного, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 27 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредитплюс» та позичальником [PERSON] було укладено у електронному вигляді кредитний договір №180945, який позичальник підписав за допомогою одноразового ідентифікатора. За п.2.2.1 даного договору, сторони погодили кредит на суму 25883,00 грн шляхом надання 21985,67 грн для погашення заборгованості перед позичальником за договором про споживчий кредит №169875 від 01.02.2025, укладений з кредитодавцем; у розмірі 14,88 грн на картку позичальника № [NUMBER] , та у розмірі 3882,45 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією відповідно до п.2.5 індивідуальної частини. Пунктом 2.3 визначено проценти 0,10% річних за фіксованою ставкою протягом строку кредитування, визначеного у пункті 2.6. За пунктом 2.5 передбачена комісія за надання кредиту 3882,45 грн. Пунктом 2.4 встановлено знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредитом 1 грн та стандартний тариф цієї комісії 200 грн. За пунктом 2.6. загальний строк кредитування складає 275 днів з 27.04.2025 по 27.01.2026. Відповідно до пункту 2.7.1 денна процентна ставка складає 0,0548% на день. Додатком до договору є графік платежів за кредитним договором, де встановлено шість платежів на погашення кредиту протягом строку кредитування. Вартість процентів визначено у 10,81 грн за весь строк кредитування. Розмір комісії за надання кредиту встановлено 3882,45грн, а також розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 9,00 грн по 1 грн на місяць. Як вбачається з відповіді АТ «А-Банк», отриманої судом у порядку витребування доказів, [PERSON] належить карта № [NUMBER] , на яку 27.04.2025 було зараховано 14,88 грн. За договором факторингу №16042025, від 16.04.2025 ТОВ «ФК «Кредітплюс» відступило до ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками. За пунктом 4.1 договору, право вимоги переходить до фактора за відповідними реєстрами прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог до вказаного договору факторингу, за номером 132 значиться боржник [PERSON] за договором №180945 щодо кредиту 27490,19 грн. Згідно із розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «ФК Кредіплюс», у [PERSON] за договором від 27.04.2025р. наявний борг за кредитом за період з 27.04.2025 по 05.08.2025 в сумі 27490,19 грн. При цьому нараховано 25883,00 грн боргу за тілом кредиту, 6,19 грн заборгованість за відсотками, 1200 грн пені, 401,00 грн заборгованості за комісією. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наданих позивачем документів вбачається, що кредитний договір між сторонами укладався в електронній формі. Відповідь АТ «А-банк» свідчить про належність вказаної у договорі банківської картки відповідачу та про зарахування на неї кредитних коштів. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення 27.04.2025 року між ТОВ «ФК «Кредітплюс» та відповідачем договору про споживчий кредит №180945 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «ФК «Кредитплюс» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши кредит в сумі 25883,00 грн відповідачу [PERSON] . За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідачем, згідно до наданих позивачем розрахунків, грошові кошти у повному обсязі повернуто не було. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Позивач надав документацію, яка наявна у нього як фактора, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника станом на дату відступлення права вимоги. Таким чином, до ТОВ «Юніт Капітал» перейшли всі права ТОВ «ФК «Кредіплюс» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №180945. Отже, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» являється новим кредитором у зобов`язанні, позичальником в якому є відповідач [PERSON] . Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Для перевірки відповідності розрахунку заборгованості, слід визначити чи усі положення кредитного договору відповідають нормам законодавства. Що стосується нарахування відповідачу комісії за пунктом 2.5 договору у розмірі 3882,45 грн за надання кредиту, суд зазначає наступне. За правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії , платежі тощо за дії, які не є послугою. У даному випадку, у якості винагороди за надання кредиту, сторони погодили проценти у пункті 0.10 договору, що відповідає положенням ч. 1 ст. 536 та ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Законом встановлено можливість погодження комісії кредитодавця, за послуги, пов`язані з наданням кредиту, а не за саме надання кредиту. Винагородою за надання кредиту законодавством України являються проценти. У кредитному договорі №1809545 не зазначено, за які, пов`язані із наданням кредиту послуги, встановлено комісія у п.2.5. Тому, зазначена у договорі комісія за надання кредиту у п.2.5 не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, як послуга, належним чином не обґрунтована та не доведена, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії задоволенню не підлягають. За цих обставин положення пункту 2.2.1 про зарахування у тіло кредиту при видачі кредиту комісії за надання кредиту 3882,45 грн є нікчемними. За таких обставин, суд наводить власний розрахунок заборгованості. До стягнення підлягають погоджені у графіку платежів загальний розмір відсотків 10,81 грн за весь строк кредитування, реальне тіло кредиту 21985,67 грн та 14,88 грн, а також комісію за обслуговування заборгованості 9 грн за період кредитування, що дорівнюватиме 22020,36 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконала свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню у сумі 22020,36 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК). На підтвердження надання правничої допомоги, представником позивача надано Договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, ордер адвоката Соломко О.В., додаткова угода №25771367430 до договору про надання правничої допомоги (де вказаний боржник [PERSON] ), акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги, з вартістю послуг щодо боржника [PERSON] у 7000 грн, та витратами часу 6 годин. Відповідно до положень частини 3 ст. 141 ЦПК України: при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд враховує, що ціною позову в даному випадку є кредит у розмірі 25883,00 грн. Отже, з цього слідує висновок про те, що дана справа не відноситься до категорії складних справ і складання позовів та клопотань у своїй більшості є подібними, оскільки не потребують проведення додаткових розрахунків. У звіті про надання правової допомоги зазначено, що робота з цією позовною заявою потребувала 6 годин часу, що вочевидь не є пропорційним обставинам справи. У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial