Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

Адвокат Лівицький Олександр Миколайович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив: (а) визнати неправомірними дії АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» з нарахування плати по особовому рахунку за постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] з 01.10.2013 року; (б) зобовязати АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» припинити нарахування плати за надання послуг з постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] з 01.10.2013 року і в подальшому не нараховувати. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] має право власності на приватну квартиру [ADDRESS] , яка перебуває на обслуговуванні АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ». Відповідно до акту № 2 від 02.03.2012 року при обстеженні квартири [ADDRESS] встановлено «наявний видимий розрив на межі центрального опалення, гарячого водопостачання; стояки ізольовані, заглиблені стіни; у приміщенні встановлено автономне опалення, акт опломбування газового лічильника 16.08.2010 року. Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2025 року у справі 214/8356/21 відмовлено в задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу централізованого опалення, вказане рішення набрало законної сили 04.03.2025 року. На сьогоднішній день АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» нараховує суму заборгованості по оплаті за централізоване опалення за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим звертаються до суду за захистом прав споживачів. Ухвалою суду від 15.01.2026 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Сторона позивача надали письмову заяву про розгляд справи без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог. Представниця відповідача скористалася правом подання відзиву, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позову з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву. У відзиві зазначено, що Відповідач відповідно до Закону України «Про теплопостачання» є постачальником житлових послуг з надання теплової енергії за адресою місця проживання відповідача. Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання вчинити певні дії, Позивач посилається на те, що у період нарахування відповідачем заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, він фактично не був споживачем таких послуг. Позивач зазначає, що здійснив відключення від центрального теплопостачання і встановив у квартирі автономне опалення та у нього відсутній обов`язок сплачувати нараховані суми боргу за послуги. Звертають увагу суду, що за адресою Позивача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Особовий рахунок в квартирі відкривається за адресою, а не за особою, і є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства.Чинним законодавством не визначено механізму списання боргів за отримані житлово-комунальні послуги. Чинне законодавство не передбачає жодного механізму для одностороннього списання або виключення боргу за житлово-комунальні послуги за ініціативою боржника або на підставі суб`єктивних факторів (тимчасова відсутність, перебування за кордоном, складне матеріальне становище тощо). Будь-яке звільнення від боргу можливе виключно в судовому порядку, за наявності підстав, передбачених законом (наприклад, смерть боржника без спадкоємців, визнання боргу безнадійним у порядку банкрутства тощо). Факт відображення заборгованості в особовому рахунку не є порушенням прав позивача, оскільки не є актом примусового стягнення. Особовий рахунок це засіб фіксації інформації про нарахування та сплату за послуги». Крім того, відображення боргу в обліковій системі не обмежує відповідача у праві звернутися до суду щодо спірного нарахування або подати заяву про застосування строку позовної давності. Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий за адресою Позивача, є документом внутрішньо господарського обліку господарських операцій Позивача і припинити нарахування з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль». Тому лише у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за послуги теплопостачання належному споживачу, останній має право оскаржити в судовому порядку такі його дії (подібні висновки викладені Верховним Судом України у Постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13 та Верховним Судом у Постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 209/4456/16-ц та Постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 207/2990/18). За таких обставин Відповідач вважає, що права та інтереси Позивача жодним чином не порушені, Позивач дійшов необґрунтованого висновку щодо вірного способу захисту своїх прав та вимог викладених у позовній заяві, зокрема про зобов`язання Відповідача припинити нарахування плати за надання послуг з постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] з 01 жовтня 2013 року і в подальшому не нараховувати. Крім того, акцентувала увагу суду, що АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» як виконавцем послуг 01 жовтня 2021 року на своєму офіційному сайті розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Протягом 30 днів з дня опублікування Типового індивідуального договору, на адресу Позивача від Відповідача та інших мешканців/співвласників будинку за адресою: [ADDRESS] не надходило жодних документів які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин. Таким чином, з 01 листопада 2021 року між Позивачем та співвласниками будинку [ADDRESS] , як споживачами послуги з постачання теплової енергії, фактично укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. У свою чергу, [PERSON] у розуміння ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII є індивідуальним споживачем, тому обтяжений обов`язком сплачувати за комунальні послуги. Відповідно до п. 5 Типового договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Звернула увагу суду на те, що з матеріалів справи вбачається невідповідність у датах: право власності на спірне майно було зареєстровано за позивачем на підставі договору купівлі-продажу лише у 2007 році, водночас погодження датоване 2006 роком, тобто видане до набуття позивачем права власності. За таких обставин незрозуміло, на якій правовій підставі зазначене погодження могло бути надане особі, яка на той момент не мала прав на відповідне майно. За таких обставин надане погодження не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки не підтверджує отримання Відповідачем відповідного дозволу саме як власником спірної квартири. Сторони в судове засідання не зявилися, кожен окремо, на електронну адресу суду подали заяви про розгляд справи без їх участі. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] має право власності на приватну квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу квартири від 11.10.2007 року, форма фласності приватна, частка власності 1/1, право власності на квартиру зареєстровано в КП ДОР «КБТІ» 06.11.2007 року (а.с. 20). [PERSON] з 24.02.1998 року мав зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.18), з 14.11.2023 року має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.19) Відповідно до акту № 2 від 02.03.2012 року при обстеженні квартири [ADDRESS] встановлено «наявний видимий розрив на межі центрального опалення, гарячого водопостачання; стояки ізольовані, заглиблені стіни; у приміщенні встановлено автономне опалення, акт опломбування газового лічильника 16.08.2010 року (а.с. 22). Актом про відключення квартири від мереж ЦО (ГВП) від 29.07.2011 року встановлено відключення від мереж ЦО і ГВП квартири за адресою [ADDRESS] (а.с. 23). На замовленя [PERSON] було укладено договір підряду з ТОВ «Естрея» від 23.05.2011 року та у 2011 році проведено розрахунок тепловикористання на опалення та гаряче водопостачання в приміщенні квартири [ADDRESS] (а.с.25-25 зворотній). До матеріалів справи надано робочий проект ООО «ЕСТРЕЯ» щодо реконструкції системи газообладнання в квартирі [ADDRESS] (а.с.26-39). Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (стаття 3 ЦК України), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із статтею 13ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків, на момент виникнення спірних правовідносин, регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженимиПостановою КабінетуМіністрівУкраїнивід 21.07.2005 № 630 (далі - Правила), та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженимнаказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 24, 25 Правил на момент спірних правовідносин, споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, на момент спірних правовідносин, здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно доЗакону України«Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил). Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку на момент спірних правовідносин, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання. Пунктами 2.5, 2.6, 2.7 Порядку визначено, що відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення. Судом встановлено, що 11.01.2006 року Управлінням житлово-комунального господарства міськради (даліУЖКГ) за № 116/8 було погоджено відключення квартири за адресою: [ADDRESS] від системи теплопостачання за умови розроблення проекту, розробленого проектною організацією та технічних умов в АТ «Криворіжгаз». Так, Комісія про розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води була створена відповідно до Рішення виконкому Криворізької міської ради від 08.02.2006 р. № 90 і надавала дозволи на відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в період з лютого 2006 р. по 2019 роки (а.с. 41). Питання відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води до створення і початку роботи даної Комісії, вирішувалися шляхом надання таких дозволів Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради у вигляді листів-погоджень. Відповідач жодним належним і допустимим доказом не довів, що лист-погодження № 116/8 від 11.01.2006 в подальшому був скасований чи в судовому порядку був визнаний недійсним, а отже у суду відсутні підстави не враховувати даний доказ, який був наданий позивачем. При відключенні від мереж централізованого опалення без дозвільних документів, вчинених до отримання проектних, технічних документів, такі дії споживача вважаються самовільними, протиправними, які тягнуть відповідальність за самовільне переобладнання приміщень та не надають підстав для припинення обов`язків власників квартир зі сплати за послуги з теплопостачання. Але, позивачем по справі дії вчинялися згідно наданого Дозволу та отриманої технічної документації. Законність, правомірність надання, повнота визначення обсягу вчинення необхідних дій в виданому Дозволі про можливість відключення від централізованого опалення покладається на уповноважений орган (який видає Дозвіл) та дії позивача здійснені у відповідності наданого уповноваженим органом Дозволу не можуть вважатися самовільними. Таким чином, суд дійшов висновку, що процедура відключення квартири позивача від мережі централізованого опалення, яка була врегульована Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання № 4 від 22 листопада 2005 року, порушена не була, оскільки така процедура розпочалася до отримання погодження Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міськради на відключення від системи теплопостачання в квартирі позивача, тобто до погодження на відключення квартири відповідачів від системи теплопостачання, коли виконкомом Криворізької міської ради було ухвалено рішення від 08 лютого 2006 № 90 «Про створення комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води», яким створено комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно Комісія не могла видати відповідачеві дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, оскільки вона була створена пізніше та відповідно після завершення робіт по відключенню від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води видати затверджений акт відключення квартири відповідача від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Отже процедура відключення квартири позивача від мережі централізованого опалення розпочалася 11.01.2006 року, тобто з дня отримання позивачем погодження Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міськради на відключення від системи теплопостачання в квартирі і завершилась складенням акту про відключення квартири відповідача від мереж ЦО (ГВП). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 456/3896/16-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Незважаючи на припинення користування [PERSON] послугами АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» з часу складання акту про відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення з 02.03.2012 року, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» нараховує з 10 жовтня 2013 року по липень 2025 року заборгованість за комунальні послуги, яка станом на липень 2025 року складає 97 401.31 гривня (а.с.42-44). Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2025 року у справі 214/8356/21 відмовлено в задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу централізованого опалення за період з 01.10.2013 року по 30.08.2021 року на загальну суму 84 451.45 гривень, вказане рішення набрало законної сили 04.03.2025 року (а.с.45-48). Відповідно до частини другоїстатті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Таким чином за період з 01.10.2013 року по 30.08.2021 року відмовлено АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» у стягненні заборгованості за послугу централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , вказане рішення набрало законної сили, а отже нарахування заборгованості не є законним і обґрунтованим. Рішенням Верховного Суду України у справі № 6-2951 цс 15 від 20.04.2016 року зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично надавалися постачальником визначеним рішенням, споживачі (абоненти) користувалися (отримували). Однак жодного рішення про надання послуг позивачу не надано до суду. На той час чинне в України законодавство пов`язує виникнення обов`язку з оплати послуг з централізованого опалення виключно з умовою їх фактичного споживання. Так згідно ч. 2 п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМ України від 08.10.1992 р. № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. У свою чергу виходячи з системного аналізу ст.ст. 901, 903 ЦК України слідує, що послуги оплачуються за умов їх надання, а не наданою послуга вважається виключно за умови її споживання. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактичноотриману теплову енергію. Незважаючи на зазначені факти та норми права відповідач продовжує нарахування за не існуючу послугу. Проте, жодний нормативно-правовий акт України не містить норм, які б зобов`язували власників, сплачувати за не спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі вартості послуги, яка могла б була бути спожита при користуванні послугою. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Згідно із підпунктом 9 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженихПостановою КМУкраїни № 630 від 21.07.2005 споживач звільняється від плати за послуги у разі їх не надання. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина першастатті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина першастатті 129 Конституції України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Суд приходить до висновку, що позивач не здійснював самовільного відключення від системи централізованого опалення, в його квартирі відключені стояки централізованої системи теплопостачання, і воно законне, а отже він не має фізичної можливості отримувати послуги відповідача і, як наслідок, не зобов`язаний сплачувати за послуги, які він не отримував та за теплопостачання якого відповідач йому не надавав. Вказаний висновок повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які викладені в Постановах Верховного Суду від 14.02.2020 року у справі № 401/799/18, від 27.02.2020 року у справі № 456/3896/16-ц, від 31.03.2021 року у справі № 401/853/20. В той же час встановлення факту відключення квартири позивача від системи централізованого опалення свідчить про неможливість позивача отримувати послуги відповідача за зазначеною адресою з моменту фіксації факту її відключення, а саме з 02 березня 2012 року. Враховуючи те, що відключення від системи централізованого опалення відбулося не через самовільне відключення, а у відповідності з наданим Дозволом, який був виданий відповідно до законодавства, що діяло на момент його видачі відповідно до приписів, зазначених в ньому, то відповідно є неправомірними дії позивача по нарахуванню плати за постачання теплової енергії (централізованого опалення) до квартири позивача за адресою: [ADDRESS] з 01.10.2013 року. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, підлягають до задоволення. У відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» позивач був звільнений від сплати судового збору за подачу позовної заяви, а відтак, з огляду на задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 1331.20 гривень

Outcome: approved