Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

22.07.2025 позивач через свого представника, адвоката Кутукова С.О., звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з неї грошові кошти у відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з червня 2003 року по квітень 2025 року в розмірі 57 097,23 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. У обґрунтування позовних вимог позивач указує на те, що сторони є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності ні частину квартири визнано за відповідачем у порядку спадкування як спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON] . Іншим співвласником квартири є позивач на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.05.1993. Сплату комунальних послуг позивач здійснює самостійно. Відповідач у свою чергу утриманням своєї частини не займається, крім того позивач зазначає, що утриманням житла не займалася й [PERSON] , у зв`язку з чим [PERSON] просить стягнути з [PERSON] половину сплачених позивачем комунальних послуг за період з червня 2003 року по квітень 2025 року. Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П. ухвалою 06.08.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив судове засідання для її розгляду по суті. Деснянський районний суд м. Чернігова заочним рішенням від 16.12.2025 частково задовольнив позов та стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] 55 299,12 грн у відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з червня 2003 року по квітень 2025 року, 9 700,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та 1 174,86 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. У подальшому, Деснянський районний суд м. Чернігова ухвалою від 06.02.2026 згадане заочне рішення скасував, за заявою представника відповідача, та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 10.03.2026. 17.02.2026 представник відповідача через засоби поштового зв`язку подав відзив, у якому позов не визнав. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивач не надав доказів проживання та користування [PERSON] комунальними послугами за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на висновки Верховного Суду у справах № 725/3790/16-ц від 20.06.2018, № 638/5001/17 від 15.04.2021 стверджує, що на співвласника житлового будинку/приміщення, який фактично не проживає в ньому та не користується житлово-комунальними послугами (вартість яких визначається в обов`язок не може бути покладено залежності від обсягів споживання), не можна покладати відшкодування витрат на оплату комунальних послуг, що споживалися іншим співвласником чи третіми особами та не є необхідними для утримання спільного майна в належному стані, збереження його споживчих властивостей. Також уважає, що позовні вимоги за період із червня 2003 року по 19 липня 2022 року не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строків позовної давності. 10.03.2026 розгляд справи відкладений до 09.04.2026, за клопотання представника відповідача. У судовому засіданні 09.04.2026 представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в ньому. Сторони до суду не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи оповіщалися в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомили. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.05.1993 (а.с. 19). За правилом частини п`ятої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як було встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.01.2025, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 14.05.2025, у цивільній справі № 750/4483/24, [INFO] померла [PERSON] , яка на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] . Зазначеним особам у рівних частинах належала дана квартира на праві спільної сумісної власності. У заповіті від 30.04.2002 [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося вона заповідала [PERSON] . За час свого життя [PERSON] 18.06.2003 склала заповіт, відповідно до якого усе своє майно та усе те що буде їй належати, заповіла [PERSON] . До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право власності на 1/2 частину згаданої квартири. Спадщину [PERSON] прийняла. [INFO] померла [PERSON] , яка на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] 05.01.2023 склала заповіт, відповідно до якого усе своє майно та усе те що буде їй належати, заповіла [PERSON] . До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яку в свою чергу успадкувала за заповітом після смерті [PERSON] , яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.05.1993. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. постановою № 215/02-31 від 08.03.2024 відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину цієї квартири. Деснянський районний суд м. Чернігова зазначеним вище рішенням визнав за [PERSON] право власності на 1/2 частину кватири за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування як спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 10-18). Як зазначає позивач, за період із 23.06.2003 до 16.03.2023 ані [PERSON] , ані [PERSON] утриманням квартири за адресою: [ADDRESS] , не займалися та житлово-комунальні послуги не сплачували. Усі комунальні послуги позивач сплачував самостійно. Факт того, що [PERSON] у спірний період не проживала за вказаною вище адресою, визнається позивачем, а тому, у силу положень статті 82 ЦПК України, не доказувався відповідачем. Із наданих позивачем розрахунків убачається наступне. Відповідно до листа-розрахунку по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , наданого Комунальним підприємством «Деснянське» Чернігівської міської ради, за період із січня 2005 року по квітень 2025 року була сплачена квартплата в розмірі 31 519,68 грн, а розмір наданої позивачеві субсидії становив 3 596,25 грн, тобто загальний розмір квартплати за вказаний період становить 35 115,93 грн (а.с. 22-24). Згідно з розрахунком Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , за період з липня 2003 року по липень 2023 року сплачено 66 299,18 грн (а.с. 26-28). За інформацією, наданою Комунальним підприємством «Теплокомуненерго» Чернігівської міської ради, за послуги опалення, які надавалися за адресою: [ADDRESS] , у період із жовтня 2023 року по травень 2025 року сплачено 12 173,68 грн. Абонентська плата за такі послуги за вказаний період сплачена у розмірі 605,69 грн (а.с. 29, 30). Отже, за період із липня 2003 року по травень 2025 року в загальному розмірі сплачено 114 194,48 грн за утримання квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач, у свою чергу, стверджуючи, що саме він оплачував житлово-комунальні послуги в спірний період, просить стягнути з відповідача грошові кошти у відшкодування витрат на їхню оплату за період із липня 2003 року по квітень 2025 у сумі 57 097,23 грн, тобто 1/2 частку (розмір частки відповідача у праві власності на квартиру). Згідно з частинами другою, третьою, четвертою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно із положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. За приписом статті 322 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Таким чином, той зі споживачів комунальних послуг, хто виконав солідарний обов`язок щодо їхньої оплати, має право вимагати від іншого споживача їхнього відшкодування. Зазначене також кореспондується з висновками Верховного Суду в постановах від 13.03.2019 у справі № 521/3743/17-ц та від 19.08.2020 у справі № 703/2200/15-ц, відповідно до яких у випадку, коли хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Згідно з положеннями статей 1216 - 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Таким чином, до [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , перейшли не лише права, а й обов`язки спадкодавця, у тому числі і обов`язки по утриманню успадкованої квартири, які, як стверджує [PERSON] , [PERSON] за життя не виконувала, унаслідок чого тягар утримання в спірний період як своєї частки квартири, так і іншої її половини, він ніс самостійно. Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями статей 77 - 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом про стягнення на свою користь грошових коштів у відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на утримання всієї квартири [ADDRESS] за період із червня 2003 року по квітень 2025 року, саме позивач повинен довести належними та допустимими доказами, зокрема квитанціями, той факт, що такі витрати поніс у спірний період виключно він, а не [PERSON] та [PERSON] , які за життя були співвласниками цього майна. На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] надав копії: листа-розрахунку по ОР № 6972 за адресою: [ADDRESS] , наданого КП «Деснянське» Чернігівської міської ради, за період із січня 2005 року по квітень 2025 року; розрахунку ТОВ фірми «ТехНова» за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , за період з липня 2003 року по липень 2023 року; розрахунку КП «Теплокомуненерго» Чернігівської міської ради за послуги опалення, які надавалися за адресою: [ADDRESS] , у період із жовтня 2023 року по травень 2025 року, та абонентської плати за вказаний період. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи (стаття 12 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (постанова Верховного Суду у справі № 201/6130/19 від 13.07.2022). Такий підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини. Так, у параграфі 55 рішення Європейського суду з прав людини від 15.02.2012 у справі «Гриненко проти України» зазначається, що при оцінці доказів Європейський суд зазвичай застосовує стандарт доведення «поза всяким розумним сумнівом». Однак доведення повинно будуватися на сукупності досить надійних, чітких і послідовних припущень або аналогічних неспростовних презумпцій фактів. Надані [PERSON] розрахунки житлово-комунальних організацій підтверджують виключно оплату за надані ними послуги за адресою: [ADDRESS] , за спірний період, проте з їхнього змісту неможливо встановити особу, яка її здійснювала, оскільки зазначення в цих розрахунках прізвища, ім`я та по батькові позивача в якості квартиронаймача не дає достатніх підстав уважати, що ці послуги оплатив він самостійно як за свою частку в праві власності, так і за частку померлих співвласників. Разом із тим, після смерті [INFO] попереднього власника квартири, [PERSON] , позивач поза розумним сумнівом самостійно оплачував житлово-комунальні послуги з утримання майна, частку якого згодом успадкувала [PERSON] після смерті [PERSON] . Із огляду на те, що [PERSON] успадкувала як права, так і обов`язки спадкодавиці [PERSON] , вона має відшкодувати [PERSON] як іншому співвласнику його витрати на утримання їхнього спільного майна за період із квітня 2023 року по квітень 2025 року. Доводи відповідача про те, що вона стала власником квартири [ADDRESS] з дати державної реєстрації її права власності (06.06.2025), про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав № 430614161 від 10.06.2025, судом відхиляються, оскільки хоча право власності на нерухомість виникає лише після реєстрації, [PERSON] уважаєтеся власником спадкового майна з часу відкриття спадщини (згідно зі статтею 1268 ЦК України), якщо прийняла спадщину (подала заяву або проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини), та несе тягар утримання майна і відповідає за нього ще до завершення процедури переоформлення. Комунальні платежі, включаючи опалення та квартплату, є поточними зобов`язаннями щодо обслуговування об`єкта нерухомості, підтримання його в належному стані. Спадкоємець, який фактично прийняв спадщину, зобов`язаний уживати заходів для збереження майна. Зокрема, забезпечення температурного режиму в зимовий період (через оплату послуг опалення) є критично важливим для запобігання псуванню конструкцій будівлі (запобігання промерзанню, плісняві, руйнуванню внутрішнього оздоблення). Постанова Верховного Суду від 20.06.2018 № 725/3790/16-ц, на яку посилається відповідач у відзиві, не відповідає обставинам даної справи, оскільки в цій постанові йдеться мова про кількість спожитих послуг та їх оплату за показниками лічильників за послуги з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також послугами електричної енергії. Тоді як предметом позову у справі, що розглядається, є житлово-комунальні послуги, які не обліковуються лічильниками, та є необхідними для утримання в належному стані житлового приміщення. Наведена ж відповідачем в якості прикладу для відмови в позові постанова Верховного Суду від 15.04.2021 № 638/5001/17 узагалі підтверджує попередні висновки суду про задоволення позову, оскільки за її змістом послугами, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі квартири, є послуги з теплопостачання та утримання будинку і прибудинкової території, а тому наявні підстави для стягнення частини вартості цих послуг. Відповідно до листа-розрахунку по ОР № 6972 за адресою: [ADDRESS] , наданого Комунальним підприємством «Деснянське» Чернігівської міської ради, за період із квітня 2023 року по квітень 2025 року була нарахована та сплачена квартплата в розмірі 8 913,32 грн (а.с. 22-24). Згідно з розрахунком Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , за період із квітня 2023 року по квітень 2025 року нараховано та сплачено 173,56 грн (а.с. 26-28). За інформацією, наданою Комунальним підприємством «Теплокомуненерго» Чернігівської міської ради, за послуги опалення, які надавалися за адресою: [ADDRESS] , у період із квітня 2023 року по квітень 2025 року нараховано 12 590,13 грн та сплачено 12 173,68 грн. Абонентська плата за такі послуги за вказаний період нарахована в сумі 647,32 грн та сплачена в сумі 605,69 грн (а.с. 29, 30). Отже, за період із квітня 2023 року по квітень 2025 року позивачем у загальному розмірі сплачено 21 866,15 грн (8 913,32 грн + 173,56 грн + 12 173,68 грн + 605,59 грн) за утримання квартири за адресою: [ADDRESS] , половину з яких належить відшкодувати за рахунок відповідача в сумі 10 933,08 грн. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин першої третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію Договору про надання правничої (правової) допомоги та послуг адвоката від 31.05.2025, укладеного між [PERSON] та адвокатом Кутуковим С.О., копію ордера на надання правничої допомоги [PERSON] № 1133549 підставі договору від 31.05.2025, а також квитанцію про прийняту плату в розмірі 10 000,00 за надані послуги від 19.07.2025. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано: копію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 12.01.2026, копію ордера на надання правничої допомоги Бандурі Л.Ю. № 1154971 на підставі договору від 12.01.2026, а також квитанцію до прибуткового касового ордера від 13.01.2026 на суму 8 000,00 грн та акт-розрахунок судових витрат від 13.01.2026. Ураховуючи відсутність заперечень сторін щодо розміру витрат на правничу допомогу, а також права суду втручатись у договірні відносини між адвокатом та клієнтом без їхньої ініціативи, вони підлягають стягненню у визначених сторонами та адвокатами розмірах, але пропорційно до розміру задоволених вимог: 19% (1 900,00 грн) на користь позивача та 81 % (6 480,00 грн) на користь відповідача. Також, на підставі статті141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 230,13 грн. За правилом частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Оскільки на позивача покладено більшу суму судових витрат, суд уважає доцільним стягнути з позивача на користь відповідача різницю у визначених вище розмірах судових витрат у розмірі 4 349,87 грн (6 480,00 грн - 1 900,00 грн 230,13 грн).

Outcome: partial