Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

Представник позивача звернувся в Франківський районний суд м. Львова з позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 07510-02/2024, укладеним між [PERSON] та ТзОВ «Стар Файненс Груп» 07.02.2024 року, у розмірі 15750 грн., яка складається з 7000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 8750 грн. заборгованості по відсоткам. Мотивував позовні вимоги тим, що [PERSON] 07.02.2024 року звернувся до ТзОВ «Стар Файненс Груп» і уклав кредитний договір № 07510-02/2024, отримавши грошові кошти на споживчі потреби. Вказав, що [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в загальному розмірі 15750 грн. Зазначив, що 29.07.2024 року між ТзОВ «Стар Файненс Груп» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27052025, відповідно до якого, а також згідно з реєстром боржників, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 07510-02/2024 від 07.02.2024 року. Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2025 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області, які надійшли 17.02.2026 року. Ухвалою від 19.02.2026 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В силу ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Судом встановлено, що 07.02.2024 року [PERSON] уклав із ТзОВ «Стар Файненс Груп» кредитний договір № 07510-02/2024 шляхом підписання такого, додатку № 1 до нього та паспорту споживчого кредиту електронними підписом у виді одноразового ідентифікатора W1557, внаслідок чого отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 7000 грн. строком на 100 днів зі сплатою 2,5 % на день за фіксованою відсотковою ставкою. Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 07510-02/2024 від 07.02.2024 року. 29.07.2024 року між ТзОВ «Стар Файненс Груп» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27052025, відповідно до умов якого первісний кредитор ТзОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» свої права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. З реєстру боржників до договору факторингу № 27052025 від 29.07.2024 року вбачається, що ТзОВ «Стар Файненс Груп» відступило на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 07510-02/2024 від 07.02.2024 року в розмірі 15750 грн., яка складається з 7000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 8750 грн. заборгованості по відсоткам. Із розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТзОВ «Стар Файненс Груп», вбачається, що станом на 29.07.2024 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором № 07510-02/2024 від 07.02.2024 року у розмірі 15750 грн., яка складається з 7000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 8750 грн. заборгованості по відсоткам. Водночас, суд не може в повній мірі погодитись із наведеною позивачем сумою заборгованості відповідача за кредитним договором № 07510-02/2024 від 07.02.2024 року з огляду на наступне. Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Зі змісту ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. У відповідності до ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Статтею 1 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено терміни, зокрема 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, та яким внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. В силу вимог п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. У п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ визначено необхідність надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, починаючи з 25.12.2023 року (наступний день після набрання Законом № 3498-ІХ чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не може перевищувати 1 %. При цьому, надавачі фінансових послуг, яким зокрема є первісний кредитор та позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність вищевказаних змін. У той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Однак, первісний кредитор, незважаючи на те, що кредитний договір № 07510-02/2024 від 07.02.2024 року, який укладено після прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, не привів свою діяльність, а також умови укладених ним договорів відповідно до вимог чинного законодавства в частині нарахування щоденної процентної ставки і продовжив після 22.04.2024 року нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 2,5 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством. З огляду на вказане, зазначені вище дії позивача безумовно порушували права відповідача порівняно з іншими споживачами фінансових послуг, а положення кредитного договору в частині нарахування з 23.04.2024 року щоденної відсоткової ставки у розмірі 2,5 % на день значно перевищують встановлений максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором у розмірі 1 % та були несправедливими, а тому при вирішенні даного спору такі підлягатимуть зміні з врахуванням положень законодавства. Суд погоджується із умовами кредитного договору щодо нарахування відповідачу за період з 07.02.2024 року по 22.04.2024 року відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на день, які становлять 13300 грн. (76 днів * 175 грн.). Однак, починаючи з 23.04.2024 року протягом наступних 120 днів щоденний розмір відсотків за кредитом не міг бути більшим за 1,5 %, а у подальшому не міг бути більшим за 1 % за відсутності домовленості сторін про менший розмір відсотків. Таким чином, за період 23.04.2024 року по 16.05.2024 року (24 дні) первісний кредитор, виходячи з розміру кредиту 7000 грн., мав право для нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 105 грн. на день (1,5%), а тому розмір заборгованості відповідача по сплаті відсотків за вказаний вище термін, право на стягнення яких має позивач, складає 2520 грн. (24 дні * 105 грн.). Відтак, у випадку відсутності зі сторони відповідача сплати грошових коштів в якості погашення заборгованості за відсотками, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 07510-02/2024 від 07.02.2024 року перед ТзОВ «Стар Файненс Груп», а в подальшому перед ТзОВ «ФК «ЄАПБ», повинна була становити 22820 грн. та складатись з 7000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 15820 грн. заборгованості по відсоткам. Водночас, із розрахунку заборгованості судом встановлено, що [PERSON] сплачено 8750 грн. в якості погашення заборгованості за відсотками, внаслідок чого такі слід врахувати під час проведення перерахунку заборгованості. Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 07510-02/2024 від 07.02.2024 року в сумі 14070 грн., яка складається з 7000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 7070 грн. заборгованості за відсотками (15820 грн. 8750 грн.). Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial