Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

До суду звернулося ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 31 668,59 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 31 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено договір № 4932538 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов зазначеного договору, первісний кредитор зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 11 600 грн. на умовах строковості, платності та зворотності, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути отримані кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання, передбачені договором. Сторонами було погоджено, що строк кредитування становить 360 днів, а саме з 31.08.2024 року по 26.08.2025 року, із періодичністю сплати процентів кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 1 % на день від залишку заборгованості. Як зазначає позивач, кредитні кошти були надані відповідачу у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківську картку, реквізити якої були вказані самим відповідачем під час укладення договору. Зарахування коштів здійснювалося через платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», що підтверджується відповідними доказами, зокрема інформацією про успішне перерахування 11 600 грн. на картковий рахунок відповідача. Позивач також зазначає, що укладення кредитного договору відбулося в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства із використанням вебсайту або мобільного застосунку «Credit7». При цьому відповідач пройшов процедуру реєстрації в системі, надав необхідні персональні дані, підтвердив ознайомлення з правилами кредитування, публічною пропозицією та іншими документами, а також надав згоду на обробку персональних даних. Після цього відповідач акцептував пропозицію укладення договору шляхом введення одноразового ідентифікатора (SMS-коду), який є електронним підписом, чим підтвердив свою згоду з умовами договору та підписав його. В матеріалах справи зазначено, що договір підписано відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора «23631». Позивач вказує, що така форма укладення договору відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про електронну комерцію», а сам договір має юридичну силу письмового правочину. В подальшому, як зазначено у позовній заяві, відповідач частково виконував свої зобов`язання за договором та у період з 31.08.2024 року по 31.07.2025 року здійснив платежі на загальну суму 14 083,87 грн., з яких 3 652,08 грн. було зараховано в рахунок погашення тіла кредиту, а 10 431,79 грн. в рахунок сплати процентів.Разом з тим, належним чином свої зобов`язання відповідач не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 31 липня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 31/07/2025, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Позивач зазначає, що про відступлення права вимоги відповідач мав бути повідомлений у встановленому договором порядку, зокрема шляхом направлення повідомлення в особистий кабінет та/або засобами електронного зв`язку. На підставі укладеного договору факторингу до позивача перейшли всі права первісного кредитора, у тому числі право вимагати від відповідача повернення заборгованості за тілом кредиту, сплати процентів та інших платежів. Згідно з наданим розрахунком, станом на дату звернення до суду загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 31 668,59 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 947,92 грн., нарахованих процентів первісним кредитором у сумі 16 450,29 грн., процентів, нарахованих позивачем у межах строку кредитування у розмірі 2 066,48 грн., а також штрафних санкцій у сумі 5 203,90 грн. Позивач вказує, що після відступлення права вимоги відповідач жодних платежів на користь нового кредитора не здійснив, у зв`язку з чим заборгованість залишилась непогашеною. Крім того, позивач зазначає, що з метою підтвердження факту зарахування кредитних коштів на банківську картку відповідача ним вживалися заходи щодо отримання відповідних доказів, зокрема направлявся адвокатський запит до банку-емітента картки, однак у наданні інформації було відмовлено у зв`язку з банківською таємницею. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з клопотанням про витребування відповідних доказів у порядку ст. 84 ЦПК України. Також позивач зазначає, що ним було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., які просить стягнути з відповідача. Позивач зазначає, що відповідача було повідомлено про відступлення права вимоги у порядку та спосіб, передбачені законодавством та умовами договору, шляхом направлення повідомлення через особистий кабінет та/або засобами електронного зв`язку. Позивач вважає, що до нього перейшло право вимоги у тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент відступлення, та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у заявленому розмірі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2026 відкрито провадження у даній цивільній справі та ухвалено здійснювати судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в заяві від просить суд розглядати справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує Відповідно до ч. 3ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає частково в іншій сатині позову відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 31.08.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено договір № 4932538 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 600 грн. строком на 360 днів зі сплатою процентів у розмірі 1 % на день від залишку заборгованості. Факт укладення договору в електронній формі підтверджується матеріалами справи та відповідає вимогам чинного законодавства України (ч. 1 ст. 1055, ч. 2 ст. 639 ЦК України; ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідач пройшов процедуру реєстрації, надав необхідні персональні дані, акцептував умови договору та підписав його одноразовим ідентифікатором, що свідчить про вільне волевиявлення та погодження з умовами договору. Факт надання кредитних коштів підтверджується інформацією платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» про успішне перерахування грошових коштів на банківську картку відповідача. Суд встановив, що відповідач частково виконував свої зобов`язання, здійснивши платежі на загальну суму 14 083,87 грн., з яких: 3 652,08 грн. у рахунок погашення тіла кредиту; 10 431,79 грн. у рахунок сплати процентів. Таким чином, часткова оплата відповідачем врахована при визначенні залишку заборгованості. 31.07.2025 року між первісним кредитором та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 31/07/2025, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Згідно зі ст. 512, 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу. Відповідно до умов договору проценти за користування кредитом є платою за правомірне користування грошовими коштами та нараховуються в межах строку кредитування. Первісним кредитором нараховано проценти у сумі 16 450,29 грн. Після укладення договору факторингу позивачем нараховано проценти за 26 календарних днів залишку тіла кредиту (7 947,92 грн.): 1 % від 7 947,92 грн. = 79,48 грн./день 79,48 грн. ? 26 днів = 2 066,48 грн. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України вказує, що щомісячна виплата процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Отже, суд відноситься критично щодо розрахованих позивачем відсотків ще за 26 календарних днів в межах строку договору- 2066,48, оскільки дані відсотки не відображені у витязі з реєстру боржників від 25.07.2024. Враховуючи вищевикладене, у відповідача виник обов`язок по поверненню кредитних коштів сума кредиту 7947,92 грн, сума процентів за користування кредитом 16450,29 грн, всього 24398,21 грн., які відповідають наданому розрахунку на час укладення договору факторингу. 25.07.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» і ТОВ «Авентус Україна» уклали договір факторингу № 25.07/24-Ф, за умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги. Строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання ( кредиту), плату за кредитом ( плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. При переході прав вимоги заборгованості в момент підписання акту прийому-передачі Реєстру боржників позивач став кредитором. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Статтею 516 ЦК України передбачено, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд зазначає, що підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 25.07/24-Ф від 25.07.2024 року, підтверджує факт переходу від ТОВ "Авентус Україна" до ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору факторингу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження №12-61гс21) зроблено висновок, що "відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом". Таким чином позивачем доведено належними доказами те, що ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №4932538 від 31.08.2024. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором №4932538 від 31.08.2024 підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором від №4932538 від 31.08.2024, в розмірі: 24398,21 грн. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану (з 24.02.2022 року) та у 30-денний строк після його припинення позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання. Отже, заявлені штрафні санкції у сумі 5 203,90 грн., що нараховані за період дії воєнного стану, не підлягають стягненню. Таким чином, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач отримав кредитні кошти, але свої зобов`язання по їх поверненню та сплати відсотків належним чином не виконувала, а отже зобов`язана повернути позивачу борг в загальному розмірі 24398 гривень 21 копійка, у зв`язку з чим позов слід задовольнити у вказаній частині. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, на підтвердження яких позивачем були надані: договір про надання професійної правової допомоги від 10.12.2024, Акт №10/02-2024 від 10.12.2024 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024, рахунок на оплату, суд зазначає наступне. За змістом статті 134 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом із тим, суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved