Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 листопада 2022 року. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини між подружжям не склалися через різні погляди на життя, подружжя спільне господарство не веде. Вказує на те, що шлюб носить формальний характер. На підставі наведеного, просить розірвати шлюб. Ухвалою судді від 22.12.2025 відкрито провадження у справі, встановлено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 05.01.2026 перейдено від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику, повідомлення сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, що стверджується матеріалами справи. Клопотання про розгляд справи за його відсутності не заявляв. 31.12.2025 водав відзив на позовну заяву, згідно з яким просив надати час на примирення, терміном шість місяців. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 листопада 2022 року, який зареєстрований Нововолинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №400. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З матеріалів судової справи встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, втратили почуття взаємної любові, поваги, шлюб існує лише формально. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому шлюб слід розірвати. За змістом частини другої ст.ст. 114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини першої, третьої статті 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, а також зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, або звільнити від їх сплати. У своєму клопотанні, поданому із позовною заявою, позивач просила звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на обставини відсутності у неї доходів та засобів для існування. На підтвердження зазначених обставин додала відомості про доходи з січня 2021 року по січень 2025 року. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Стаття 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір із позовної заяви немайнового характеру справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана, що станом на день звернення позивача до суду складає 1211,20 грн. Враховуючи вимоги ст.ст.136, 141ЦПК України, оскільки позов задоволено, позивача звільнено від сплати судового збору, таким чином, з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у сумі від 1211,20 грн.

Outcome: approved