Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-08 00:00:00

13.03.2023 р. ПрАТ «СК «ВУСО» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення відшкодування шкоди, завданної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.09.2024 між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір страхування наземного транспортного засобу №23579183, предметом якого є страхування транспортного засобу марка «Мазда», д.н.з. [NUMBER] . 10.10.2024 за участю застрахованого автомобіля «Мазда», д.н.з. [NUMBER] , сталася ДТП з вини водія автомобіля «Даф85», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Оскільки ПрАТ «СК «ВУСО» за цією подією виплачено страхове відшкодування в межах ліміту страхового полісу. Таким чином, посилаючись на положення ст.ст. 12, 22,29 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на свою користь в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 41359,14,00 грн., а також витрат по сплаті судового збору. Ухвалою від 18.06.2025 цивільну справу №752/7222/25 передано за прідсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою від 21.07.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла його письмова заява, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідач, що належним чином повідомлявся про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 19.09.2024 між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір страхування наземного транспортного засобу за №23579183, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб «Мазда», д.н.з. [NUMBER] . 10.10.2024 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Мазда», д.н.з. [NUMBER] , та транспортним засобом «Даф», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 14.11.2024 у справі №761/39863/24 встановлено вину [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, а саме встановлено факт порушення [PERSON] ПДР України, що призвело до ДТП та спричинило пошкодження транспортних засобів. Вказана постанова суду набрала законної сили. Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчиненні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб марки «Мазда», номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , а також обставини даного ДТП та факт залишення відповідачем місця ДТП, не потребують доказування. 11.10.2024 до ПрАТ «СК «ВУСО» звернувся [PERSON] , який є власником транспортного засобу марки «Мазда», номерний знак [NUMBER] , з повідомленням про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування. Як вбачається з акту огляду транспортного засобу та ремонтної калькуляції, ПрАТ «СК «ВУСО» проведено розрахунок страхового відшкодування та затверджено страховий акт №2401024-1 від 30.10.2024 про виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 182449,74 грн. Відповідно до рахунку №СКмС-0022567 від 23.10.2024, акту виконаних робіт №СКмСА-011107 від 19.12.2024, виданого ТОВ «Віді-Скай», страхового акту №2401024-1 від 30.10.2024, вартість ремонту та запчастин автомобіля «Мазда», д.н.з. [NUMBER] , склав 182449,74 грн. Платіжним інструкцією №64713 від 30.10.2024 ПрАТ «СК «ВУСО» перерахувало ТОВ «Віді-Скай» страхове відшкодування згідно акту №2401024-1 від 30.10.2024 у розмірі 182449,74 грн. Згідно з Поліса ЕР №219751523 цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Даф» д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант». Відповідно до довідки ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатила ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 158400,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами другою, п`ятою ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України). Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Судом встановлено, що ТДВ СК «Альфа-Гарант», яке є страховиком цивільно-правової відповідальності транспортного засобу «Даф» д.н.з. [NUMBER] згідно полісу ЕР №21975123, виплатило позивачу страхове відшкодування лише в розмірі 158400,00 грн. із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу до складових запчастин, що підлягали заміні. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що ДТП в якій було пошкоджено застрахований ПрАТ «СК «ВУСО» транспортний засіб сталася з вини водія [PERSON] , ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування в повному обсязі, страхова компанія ТДВ СК «Альфа-Гарант», з якою у винуватця ДТП був укладений договір цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів за шкоду заподіяну майну третіх осіб, частково відшкодувала понесені позивачем витрати на здійснення страхової виплати, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 41359,14 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн., а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 44387,14 грн. (41359,14грн. + 3028,00 грн.).

Outcome: approved