Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з останньої заборгованість у сумі 36 456,70 грн за кредитним договором № TDB.2021.0022.1304 від 21.01.2021 (далі кредитний договір), а також судовий збір у сумі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у сумі 11 200,00 грн, зумовлені судовим розглядом вказаних позовних вимог. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у неї виникла заборгованість перед первісним кредитором акціонерним товариством «МЕГАБАНК». За результатами укладення ряду договорів про відступлення прав вимоги, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, правових наслідків відступлення права вимоги та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України «Про споживче кредитування» щодо порядку укладення договорів та відступлення права вимоги. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Ухвалою від 26.11.2025 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 21.01.2021 між акціонерним товариством «МЕГАБАНК» (далі первісний кредитор, банк) та відповідачем було укладено Заяву-Договір № TDB.2021.0022.1304 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank (далі кредитний договір), який є змішаним договором відповідно до ст. 628 ЦК України та поєднує в собі елементи кредитного договору та договору банківського рахунку. Відповідно до п. 1 розділу «Запевнення та умови» кредитного договору, підписанням Заяви-Договору відповідач беззастережно підтвердила прийняття в повному обсязі Публічної пропозиції АТ «МЕГАБАНК» на приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank (далі ДКБОФО), що з моменту його акцептування є невід`ємною складовою кредитного договору. Обидва дані документи у сукупності визначають правове регулювання та регламентують взаємовідносини банку та позичальника в рамках кредитних правовідносин. Відповідно до п. 2 та п. 4 розділу «Запевнення та умови» кредитного договору банк на підставі отриманої від відповідача заяви відкрив їй поточний рахунок у гривні, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, та видав платіжну картку міжнародної платіжної системи. На зазначений рахунок банк надав відповідачу кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії, визначеного кредитним договором. Згідно з п. 6 розділу «Запевнення та умови» кредитного договору він набирає чинності з моменту підписання Заяви-Договору та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього Договору жодна із Сторін не заявить про його розірвання, цей Договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій Договору є необмежною. Матеріали справи не містять доказів направлення будь-якою із сторін повідомлення про розірвання договору до спливу його строку. Відтак, після 21.01.2024 кредитний договір продовжив свою дію на тих самих умовах відповідно до погодженого сторонами порядку пролонгації. Після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і надав відповідачу можливість користуватись кредитними коштами у межах доступного ліміту кредитної лінії, що підтверджується випискою по рахунку відповідача. Відповідач здійснювала витратні операції з використанням кредитних коштів. Однак свої зобов`язання з повернення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитною лінією відповідач не виконала. Згідно з виписками по рахунках позичальника станом на 03.09.2024 у відповідача сформувалась заборгованість перед банком, що складається з: заборгованості за кредитом (в тому числі простроченої) у сумі 9 974,56 грн та заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі простроченої) у сумі 26 482,14 грн, загалом 36 456,70 грн. Заборгованість підтверджується двома виписками по рахунках позичальника: випискою, сформованою у програмному комплексі АТ «МЕГАБАНК» за період з 21.01.2021 по 02.12.2022, та випискою, сформованою у програмному комплексі Національного банку України (Єдина інформаційно-облікова система НБУ) за період з 03.12.2022 по 03.09.2024. Наявність двох виписок зумовлена тим, що щодо АТ «МЕГАБАНК» розпочато процедуру ліквідації відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.07.2022 № 506, і з 03.12.2022 облік заборгованості здійснюється у програмному комплексі Національного банку України. Після 03.09.2024 жодних додаткових нарахувань, в тому числі комісій, процентів, штрафів, не проводилось. Щодо відступлення права вимоги. 03.09.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між АТ «МЕГАБАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» було укладено Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» є фінансовою установою та має діючу ліцензію для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, зокрема з надання послуг з факторингу, від 14.03.2024. Оплата за зазначеним договором здійснена в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією № 66895 від 31.07.2024. 27.12.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» та позивачем було укладено Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» є фінансовою установою та має діючу ліцензію для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, зокрема з надання послуг з факторингу та надання коштів у кредит, від 14.03.2024. Оплата за зазначеним договором здійснена в повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями № 1074 від 27.12.2024, № 1091 від 31.01.2025 та № 1822 від 22.09.2025. Відповідно до Додатку № 1 «Друкований Реєстр Боржників» до Договору № 1/12 від 27.12.2024 до товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № TDB.2021.0022.1304 від 21.01.2021. Ні товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», ні товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» не здійснювали додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою зобов`язань за укладеним нею кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (§ 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається лише фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу. Як встановлено судом, обидва цесіонарії у ланцюжку відступлення прав вимоги є фінансовими установами з відповідними ліцензіями, що відповідає вимогам зазначеної норми. Суд, перевіривши розрахунок заборгованості, зазначає наступне. Заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) у сумі 9 974,56 грн підтверджується виписками по рахунку № [NUMBER] за період з 21.01.2021 по 02.12.2022, з яких вбачається послідовне утворення простроченої кредитної заборгованості по договору овердрафту. Заборгованість за відсотками у сумі 26 482,14 грн підтверджується виписками по рахунках № [NUMBER] (період з 21.01.2021 по 02.12.2022, нараховано 12 505,16 грн) та № [NUMBER] (період з 03.12.2022 по 02.09.2024, нараховано 13 976,98 грн), що в сумі становить 26 482,14 грн. Розрахунок позивача перевірено судом та визнано арифметично вірним. Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн. У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє, судовий збір стягується із відповідача. Що стосується заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 11 200,00 грн, суд зазначає таке. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що дана цивільна справа є малозначною, всі обставини по цій справі були встановлені в судовому порядку. Нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Гонорар адвоката має бути розумним з урахуванням витраченого адвокатом часу. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, зокрема Договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025, Акт приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги № 12137947 від 14.08.2025, враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 200,00 грн відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи. Вказана сума на думку суду є об`єктивно обґрунтованою, доказів протилежного сторонами до справи не надано. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved