Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 14 940,00 грн заборгованості за кредитним договором № 11.01.2024-100000716 від 11.01.2024року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 07.04.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 11.01.2024-100000716. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 6000,00 грн строком на 42 днів. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. У свою чергу [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 10302,06 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн, по процентам в розмірі 3402,06 грн, комісії в розмірі 900,00 грн. Унаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідачазаборгованість за кредитним договором № 11.01.2024-100000716 від 11.01.2024 у сумі 10302,06 грн. Ухвалою судді від 02.02.2026 позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків. 12.02.2026 до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 16.02.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, судове засідання для розгляду справи призначено на 30.03.2026 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр», проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився без повідомлення причин. Конверт з судовою повісткою про виклик до суду, направлений відповідачу на адресу зазначену у позовній заяві та у відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру, повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній». Згідно з вимогами п.3 ч.8 ст.128 ЦПК Українизазначені документи вважаються врученими відповідачу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18). Отже, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Враховуючи, що про причини неявки в судове засідання відповідач суд не повідомив, відзив не подав і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, суд проводить розгляд справи згідно ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. 11.01.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавець) та [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір (оферта) №11.01.2024-100000716, невід`ємною частиною якого є заявка до кредитного договору. Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Згідно з умовами п.4.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-75XX-XXXX-2325. Відповідно до умов кредитного договору, кредит надається в сумі 6 000,00 грн на строк 42 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 21.02.2024; фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35% за 1 (один) день користування Кредитом,яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Умовами договору, п. 7.6 та 9.1, передбачена відповідальність за порушення умов договору.У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії (ій) (якщо комісія (ії) встановлена(і) договором) до позичальника може бути застосована неустойка. Розмір комісії, передбачений у п. 9 Заявки до кредитного договору №11.01.2024-100000716, та становить 15% від суми кредиту та дорівнює 900 грн. 00 коп. Розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. У заявці зазначені реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів за даним договорам: 5168-75XX-XXXX-2325. Того ж дня, відповідачем було погоджено та підписано Паспорт споживчого кредиту. Позичальник підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 11.01.2024-100000716від 11.01.2024, з якими він попередньо уважно ознайомився. Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) №11.01.2024-100000716 від 11.01.2024, заявка від 11.01.2024, паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) за Договором № 11.01.2024-100000716від 11.01.2024 про споживчий кредит, підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором. На підтвердження виконання договору позивачем надано квитанцію АТ КБ «Приват Банк» номер транзакції в системі iPay.ua 2413776015 від 11.01.2024 року. З даної квитанції встановлено, що на номер картки [NUMBER] *25 11.01.2024 перераховано кошти у сумі 6000,00 грн, призначення платежу: видача за договором кредиту №11.01.2024-100000716. Зазначені реквізити банківської карти співпадають із банківськими реквізитами карти відповідачки, вказаними останньою у договорі (заявці) №11.01.2024-100000716 від 11.01.2024. Відповідач не надав своєчасно кредитодавцю ТОВ «Споживчий центр» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, що відображається у розрахунку заборгованості за договором, а тому свої зобов`язання не виконав. Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 11.01.2024-100000716від 11.01.2024 року, заборгованість складає 10 302,06 грн з яких: 6000,00 грн основний борг; 3402,06 грн проценти; 900,00 грн комісія за надання кредиту. Проценти по кредиту нараховані за період з 11.01.2024 по 21.02.2024року. У зв`язку із невиконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань, позивач звернувся до суду. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд встановив, що між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Так, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до абз. 2 ч. 3, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Застосовуючи до правовідносин зазначені норми права, суд робить такий висновок. Судом встановлено, що [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» уклали в електронній формі Договір про надання кредиту № 11.01.2024-100000716від 11.01.2024року. З поданих позивачем документів встановлено, що при укладенні договору кредитор з`ясував особу позичальника, його персональні дані, ідентифікаційний номер, платіжний засіб, на який перераховано кошти. Підстав вважати, що персональні дані відповідача були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені надано не було. Відповідач будучи вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписав кредитні документи. Отже, сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом. Укладений Договору про надання кредиту № 11.01.2024-100000716від 11.01.2024року відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови кредитування сторонами погоджені, що свідчить про добровільне волевиявлення сторін. На виконання умов договору кредитор здійснив переказ суми позики відповідачу. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає. Відповідно до розрахунків позивача, заборгованість відповідача за Договором про надання фінансового кредиту № 11.01.2024-100000716 від 11.01.2024 становить 10 302,06 грн з яких: 6000,00 грн основний борг; 3402,06 грн проценти; 900,00 грн комісія за надання кредиту. Проценти за користування кредитом нараховані позивачем у розмірі та у межах строку кредитування, визначених умовами кредитного договору №11.01.2024-100000716 від 11.01.2024. З огляду на це, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6000,00 грн, процентами в розмірі 3402,06грн, оскільки в добровільному порядку відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує. Щодо стягнення заборгованості за комісією пов`язаною з наданням кредиту у розмірі 900,00 грн, суд дійшов висновку, що така задоволенню не підлягає. За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи наведені правові висновки, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні комісії, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. При цьому позивач не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за обслуговування кредиту, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №11.01.2024-100000716від 11.01.2024 в сумі 9402,06 грн, яка складається із: 6000,00 грн основний борг; 3402,06 грн заборгованість за процентами. Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, судові витрати (сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до суми заявлених вимог. Позов заявлений на суму 10302,06 грн, суд задовольнив позов на суму 9402,06 грн, що складає 91,26%. Судовий збір, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до суми заявлених вимог, складає 2429,71 грн (2662,40х0,9126=2429,70).

Outcome: partial