Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] , через свого представника адвоката Бороденко В.М., звернулася до суду із вказаним позовом та просить стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь [PERSON] одноразову матеріальну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітків 131 373, 88 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 386 927 грн 88 коп., та судові витрати. Вимоги обгрунтовує тим, що 17 січня 2025 року [PERSON] була звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком ( ст. 38 Кодексу законів про працю України). Згідно з наказом, який вона отримала на руки після звільнення роботодавцем (відповідачем по справі) були прийнято рішення виплатити їй одноразову матеріальну допомогу відповідно до п. 2.2.9 Колективного договору у розмірі 2 середньомісячних заробітків, як працівнику, який вперше звільняється з роботи у зв`язку з виходом на пенсію за віком при стажі роботи у галузі від 5 до 10 років. Також зазначено, що виплата матеріальної допомоги відбудеться після окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця». В колективному договорі міститься зауваження щодо визначення середньомісячного заробітку для виплати матеріальної допомоги, передбаченої п. 2.2.9. Так, він визначається шляхом множення середньогодинного заробітку, визначеного згідно з чинним законодавством, на середньомісячну норму тривалості робочого часу на поточний рік. Згідно розрахунку, наданого відповідачем, середньомісячним заробітком [PERSON] є 65 686, 94 грн. [PERSON] тривалий час не отримавши виплату звернулася за правовою допомогою. Так, після направлення адвокатського запиту, у відповіді Відповідач зазначив, що вищезазначені виплати призупинено. Фактично про те, що рішення про виплату, передбачену 2.2.9 Колективного договору, так і не буде прийнято, Позивачка дізналася після отримання відповіді на адвокатський запит від 08.12.2025. Згідно до п. 2.2.9 Колективного договору, - при звільнені працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію виплачувати одноразову матеріальну допомогу залежно від стажу роботи в галузі в розмірі двох середньомісячних заробітків при стажі роботи від 5 до 10 років. Позивачка працювала в галузі з 06.06.2018 по 17.01.2025 року, тобто більше 6 років, тому має право на виплату у вищезазначених розмірах. Згідно довідки про Розрахунку середньомісячного заробітку, наданому Акціонерним товариством "Укрзалізниця" заробітна плата позивача за листопад 2024 року становила 673670,45 грн. та грудень 2024 року становила 61304,04 грн. Позивач звільнений із займаної посади на пенсію 17 січня 2025 року, так як передбачені законодавством виплати не виплачені йому досі, згідно. 117 КЗпП має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за шість місяців - 183 дні, тобто 386 927 грн 88 коп. 28.02.2026 від представника відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив мотивує тим, що У наказі АТ «Укрзалізниця» №104/ос від 15.01.2025 про припинення трудового договору передбачена виплата [PERSON] одноразової матеріальної допомоги відповідно до п. 2.2.9 Колективного договору у розмірі 2 середньомісячних заробітків після окремого рішення правління. Так, виплата матеріальної допомоги, передбаченої п. 2.2.9 Колективного договору наразі призупинена у зв`язку з негативними наслідками та обмеженнями воєнного стану. У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжено і який триває на даний час. Отже, Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 передбачає можливість обмеження такого права (на працю та її своєчасну оплату) в умовах введеного воєнного стану. АТ «Укрзалізниця» є товариством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави». Зважаючи на економічну ситуацію в державі, з метою стабілізації фінансово-економічного становища товариства, збереження трудового колективу та своєчасної виплати заробітної плати виникла необхідність запровадження окремих обмежувальних заходів, які були погоджені з галузевою профспілкою. У зв`язку з цим правлінням АТ «Укрзалізниця» за погодженням голови Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників, 14.03.2022 прийнято рішення «Про деякі питання оплати праці працівників акціонерного товариства «Українська залізниця» (протокол №Ц-54/31 Ком.т.), згідно якого: «1.1. На період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 керівникам регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління АТ «Укрзалізниця» забезпечити реалізацію наступних заходів: … 1.1.4. Інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики.» Матеріальна допомога відповідно до п. 2.2.9 Колективного договору не входить до фонду оплати праці та є додатковою виплатою, яка передбачена колективним договором. Отже, згідно вказаного рішення правління така виплата призупинена на період дії воєнного стану. Згідно листа № ЦЦУП-10/195 від 25.03.2022, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами), відповідно до вимог Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ та на виконання рішення правління від 14.03.2022 №Ц-45/31 Ком.т. керівникам структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця» та керівникам регіональних філій, філій направлено до виконання перелік кодів видів оплат, за якими проводитиметься нарахування на період дії правового режиму воєнного стану. Звертаємо увагу суду на те, що виплата Позивачці такої матеріальної допомоги була лише призупинена до окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця», а не відмовлено у її виплаті, що вбачається з наказу АТ «Укрзалізниця» №104/ос від 15.01.2025. Станом на дату звільнення Позивача, одноразова матеріальна допомога залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше у зв`язку з виходом на пенсію Позивачці не належала, оскільки належність таких виплат прямо пов`язана із прийняттям правлінням АТ «Укрзалізниця» окремого рішення щодо проведення таких виплат. У Відповідача відсутня вина у тому, що виплата такого виду допомоги не була проведена у день звільнення Позивачки, оскільки це зумовлено виключно збройною агресією російської федерації проти України. АТ «Укрзалізниця» є товариством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави». Позивач звільнена з роботи 17.01.2025. У періоді з 18.01.2025 по 18.07.2024 (шість місяців) було 130 робочих днів, а не 183 дні як зазначає Позивач у позовній заяві. Станом на дату звільнення Позивача з роботи (17.01.2025) ч. 2 ст. 235 КЗпП України обмежувала строк звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, трьома місяцями з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні [PERSON] отримала 17.01.2025. Отже, вона мала право на звернення до суду з позовом про стягнення належних їй при звільненні сум до 17.04.2025. 09.03.2026 від представника позивача надійшла Відповідь на відзив, згідно якої вважає позовні вимоги обґрунтованими, просить їх задовольнити. 20.03.2026 представник відповідача надала заперечення на відповідь на відзив, згідно яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених в письмовому відзиві. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 07.01.2026 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 16.02.2026 по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 06.03.2026 вирішено цивільну справу проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Фактичні обставини, встановлені судом. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно наказу № 104/ос від 15.01.2025 року «Про припинення трудового договору (контракту)» [PERSON] провідного аналітика комп`ютерних систем відділу автоматизації систем управління ресурсами підприємства Департаменту з питань інформаційних технологій звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком згідно ст. 38 КЗпП України. Постановлено виплатити одноразову матеріальну допомогу відповідно до п.2.2.9. Колективного договору у розмірі 2 середньомісячних заробітків (двох середньомісячних заробітків, як працівнику, який вперше звільняється з роботи у зв`язку з виходом на пенсію при стажі роботи у галузі від 5 до 10 років). Виплату матеріальної допомоги провести після окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця». Між керівництвом Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці укладено Колективний договір на 2002-2006 роки, дію Колективного договору пролонговано на 2006-2025 роки. Згідно до п. 2.2.9 Колективного договору, - при звільнені працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію виплачувати одноразову матеріальну допомогу залежно від стажу роботи в галузі в розмірі двох середньомісячних заробітків при стажі роботи від 5 до 10 років. Суд звертає увагу, що всі пільги та гарантії, передбачені у Колективному договорі, також розповсюджуються і на тих працівників, які звільнені у зв`язку з виходом на пенсію. Згідно довідки № 241 від 25.02.2026 року середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 3145 грн. 72 коп., середньомісячна заробітна плата 67632 грн. 96 коп. Ст.43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ст.14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Ч.1 ст.9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Згідно ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст.13 КЗпП України та ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. Ст.13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно зі ст.18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до ст.9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Згідно зі ст.2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19). Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч.2 ст. 233 КЗпП). Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2136-IX на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). В обґрунтування правомірності своїх заперечень, відповідач посилається на Витяг із протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 р., а саме: згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Закон України від 15.03.2022 року № 2136-IX Верховною Радою України прийнято 15.03.2022 року, а набрав чинності 24.03.2022 року, у той час як рішення АТ «Українська залізниця», яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14.03.2022 року. Проте, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (ст.58 Конституції України), тому положення вказаного закону не можуть застосовуватися судом при розгляді цієї справи. Крім того, постановою Верховного Суду від 05.02.2025 року у справі № 211/7338/23 залишено в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125099054). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу при звільненні одноразову матеріальну допомогу відповідно до п.2.2.9. Колективного договору у розмірі 2 середньомісячних заробітків (двох середньомісячних заробітків, як працівнику, який вперше звільняється з роботи у зв`язку з виходом на пенсію при стажі роботи у галузі від 5 до 10 років), що зазначені в наказі відповідача від 15.01.2025. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача, на адвокатський запит, отримала відповідь, до якого було додано розрахунок середньомісячного заробітку [PERSON] . Згідно вказаного розрахунку середньомісячний заробіток складає 65 686,94 грн. Згідно довідки № 241 від 25.02.2026 року середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 3145 грн. 72 коп., середньомісячна заробітна плата 67632 грн. 96 коп. З урахуванням вимог ст.233 КЗпП України суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду з цим позовом, оскільки останній одержав повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні після 08.12.2025 року. А також на наявність розбіжностей між сумами середньомісячного заробітку [PERSON] . Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути невиплачені при звільненні одноразову матеріальну допомогу в сумі 131 373 грн. 88 коп. Позивач звільнений із займаної посади 17.01.2025 року та за вимогами позовної заяви просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців, тобто 183 дні виходячи з середньоденної заробітної плати 2114,36 грн. Число робочих днів у періоді з 18.01.2025 року до 18.07.2025 року, які мають бути оплачені за середнім заробітком 130 днів (з урахуванням ч.6 ст.6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового часу», яким зупинена дія ст.73 КЗпП України щодо визначення святкових і неробочих днів). Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (згідно довідки № 241 від 25.02.2026 середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 3145 грн. 72 коп.) за період з 18.01.2025 року до 18.07.2025 року, яка становить 408 943 грн. 60 коп. (3145 грн. 72 коп. х 130 робочий день). Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Виходячи із принципів справедливості та співмірності, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 131 000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити. Суд вважає, що стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (408 943 грн. 60 коп.) є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Отже, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 131 000 грн. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). З відповідача пропорційно задоволених вимог слід стягнути на користь позивача 2098 грн. 99 коп.

Outcome: partial