Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі - позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у розмірі 147550 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір №4186773 від 27.09.2021, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 15000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором. В порушення умов договору, позичальник не виконав зобов`язання щодо повернення коштів, а тому має заборгованість у розмірі 110850 грн., з яких: 15000,00грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 95850 грн. сума заборгованості за відсотками. Також, між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір №101781040 від 28.09.2021, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 5000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором. В порушення умов договору, позичальник не виконав зобов`язання щодо повернення коштів, а тому має заборгованість у розмірі 36700 грн., з яких: 5000,00грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 31700 грн. сума заборгованості за відсотками. У подальшому, через укладання договорів факторингу, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» перейшло права вимоги до відповідача за вищезазначеними кредитними договорами у загальному розмірі 147550 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку не здійснює погашення заборгованості як на користь попередніх кредиторів, так і на користь нового кредитора, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.10.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати дану справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №4186773 від 27.09.2021, за умовами якого, відповідач отримав кредит в розмірі 15000 грн., строком на 15 днів, тобто до 12.10.2021, який зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ним. Комісія за надання кредиту 2850 грн., яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово. Стандартна (базова) процентна ставка за кредитом становить 5,00 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, дата народження, РНОКПП, серія та номер паспорта, адреса реєстрації, номер мобільного телефону. Відповідно до п. 6.1 договору, сторони дійшли згоди, що кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачена пролонгація на стандартних (базових) умовах, а саме: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Мілоан» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 15000 грн. відповідно до умов укладеного договору №4186773 від 27.09.2021, що підтверджується квитанцією платіжної системи LIQPAY про переказ коштів на платіжну картку № [NUMBER] (а.с.12). Отже, судом встановлено, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. 28.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 28-12-2021-72, у відповідності до умов якого, до останнього перейшли права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4186773 від 27.09.2021. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4186773 від 27.09.2021. Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-01/2023 від 10.01.2023 позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором №4186773 від 27.09.2021 в сумі 110850 грн., з яких: 15000,00грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 95850 грн. сума заборгованості за відсотками. Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором №4186773 від 27.09.2021 належним чином не виконав, та у зв`язку із цим утворилась заборгованість перед ТОВ «Коллект Центр». Однак суд, не погоджується з розрахунком суми відсотків, наданим позивачем, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Судом встановлено, що пунктом 1.3 Договору встановлено, зокрема, строк кредитування 15 днів. Тобто, у даному випадку, нарахування передбачених договором процентів можливе лише до 12.10.2021 року. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачена пролонгація на стандартнихз (базових) умовах, а саме: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування та строку пролонгації, що не може бути більше 60 днів, тобто після 11.12.2021 року, а тому з 12.12.2021 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним кредитним договором №4186773 від 27.09.2021 у розмірі 56250 грн. за розрахунком: 15000 грн. х 5 % (базова процентна ставка) : 100% = 750 грн. х 75 днів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №4186773 від 27.09.2021 в розмірі 71250 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 15000 грн., заборгованості за відсотками 56250 грн. Крім того, між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №101781040 від 28.09.2021, за умовами якого, відповідач отримав кредит в розмірі 5000 грн., строком на 15 днів, тобто до 13.10.2021 року, який зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ним. Комісія за надання кредиту 950 грн., яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово. Стандартна (базова) процентна ставка за кредитом становить 5,00 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, дата народження, РНОКПП, серія та номер паспорта, адреса реєстрації, номер мобільного телефону. Відповідно до п. 6.1 договору, сторони дійшли згоди, що кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачена пролонгація на стандартних (базових) умовах, а саме: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Мілоан» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 5000 грн. відповідно до умов укладеного договору №101781040 від 28.09.2021, що підтверджується квитанцією платіжної системи LIQPAY про переказ коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Отже, судом встановлено, що первісний кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. 29.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 29-12/2021-45, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №101781040 від 28.09.2021. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №101781040 від 28.09.2021. Відповідно до реєстру боржників до договору №101781040 від 28.09.2021 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 36700 грн., з яких: 5000,00грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 31700 грн. сума заборгованості за відсотками. Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором №101781040 від 28.09.2021 належним чином не виконав, та у зв`язку із цим утворилась заборгованість перед ТОВ «Коллект Центр». Однак суд, не погоджується з розрахунком суми відсотків, наданим позивачем, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Судом встановлено, що пунктом 1.3 Договору №101781040 від 28.09.2021 встановлено, зокрема, строк кредитування 15 днів. Тобто, у даному випадку, нарахування передбачених договором процентів можливе лише до 13.10.2021 року. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачена пролонгація на стандартнихз (базових) умовах, а саме: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування та строку пролонгації, що не може бути більше 60 днів, тобто після 25.11.2021 року, а тому з 26.11.2021 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним кредитним договором №101781040 від 28.09.2021 у розмірі 18750 грн. за розрахунком: 5000 грн. х 5 % (базова процентна ставка) : 100% = 250 грн. х 75 днів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №101781040 від 28.09.2021 в розмірі 23750 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5000 грн., заборгованості за відсотками 18750 грн. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,4 грн. Питання про розподіл витрат по сплаті судового збору суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 147550 грн., з яких задоволено вимоги на суму 95000 грн., тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 1559,60 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 25000,00 грн., то суд дійшов наступного висновку. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно договору № 01-07/2024 від 01.07.2024 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», в особі директора Ткаченко М.М., з однієї сторони, та Адвокатське об`єднання АО «Лігал Ассістанс», з іншої сторони, уклали договір про надання правової допомоги. Із змісту п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України вбачається, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, а також їх документального обґрунтування. Згідно заявки на надання юридичної допомоги сторони за договором № 01-07/2024 від 01.07.2024 року про надання правової допомоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АО «Лігал Ассістанс» погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , вартість яких становить 25000,00 грн.. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, та чи була їх сума обґрунтованою. Вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у сумі 25 000 грн 00 коп. є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими та необхідними в контексті обставин цієї справи. За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд встановив, що предмет спору в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом в галузі права. Визначена вартість наданих юридичних послуг не в повній мірі відповідає вимогам ЦПК України, і наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не тільки доведений, документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності цих витрат. Беручи до уваги заявлену позивачем вартість наданих юридичних послуг, оцінених в 25 000 грн, зі складністю справи, ціною позову в розмірі 147550 грн, обсягом матеріалів у справі, кількістю і якістю підготовлених процесуальних документів, а також з огляду на часткове задоволення позову на суму 95000 грн., суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial