Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 26.06.2025-100002699 від 27.06.2025 року в розмірі 24702 грн, а також судового збору в розмірі 2422,4 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.06.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 26.06.2025-100002699. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 10000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 27.06.2025 року, строком на 98 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 02.10.2025 року, пролонгація строку кредитування (строку виплати кредиту, строку договору) не передбачена, процентна ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.99% за день користування кредитом, яка застосовується протягом першого чергового періоду користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.99% за день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Економ». Денна процентна ставка: 0.99%, неустойка: 150 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Позичальником [PERSON] під час укладення кредитного договору № 26.06.2025-100002699 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Відповідно до Договору від 27.06.2025 року та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 10000 грн, [PERSON] 27.06.2025 року отримала кредитні кошти в розмірі 10000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Однак, [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим на час пред`явлення позову в неї утворилася заборгованість у розмірі 24702 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 10000 грн, процентів у розмірі 9702 грн, неустойки в розмірі 5000 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». В зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 28.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 19.11.2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Хворост Д.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт отримання відповідачем грошових коштів у кредит від ТОВ «Споживчий центр». Зокрема, згідно з умовами п.4.1. договору про споживчий кредит №26.06.2025-100002699 від 26.06.2025 року грошові кошти надаються шляхом їх переказу на картковий рахунок. ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та позивач не є банківськими установами та не здійснюють відкриття і ведення поточних (розрахункових, кореспондентських) рахунків відповідача, його розрахунково-касове обслуговування. Ураховуючи наведене, відомості про щоденні нарахування та погашення, складені ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», не можуть відображати рух коштів по банківському рахунку відповідача та інформацію про операції по вказаному рахунку, в тому числі інформацію про зарахування суми кредиту на банківський (картковий) рахунок відповідача, а відтак - не є первинними документами і не можуть підтверджувати наявність заборгованості та її розмір. Інформація про переказ грошових коштів через сервіс LiqPay на банківську картку з частково прихованим номером [NUMBER] не підтверджує беззаперечно факту отримання коштів саме відповідачем та не може вважатися належним і допустимим доказом виконання кредитодавцем зобов`язання щодо надання кредиту в розумінні статті 526 ЦК України. Інші надані позивачем докази, а саме договір про споживчий кредит №26.06.2025-100002699 з додатками, паспорт споживчого кредиту, довідка про ідентифікацію, анкета-заява на кредит, на переконання представника відповідача, підтверджують лише факт укладення між сторонами договору про споживчий кредит та узгодження його умов, проте не можуть бути визнані належними та допустимими доказами на підтвердження факту отримання відповідачем суми кредиту. Окремо адвокат звернулася увагу на те, що оскільки договір укладено під час дії воєнного стану в Україні, то відповідачка звільнена від обов`язку сплачувати неустойку з огляду на положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. У відзиві на позовну заяву представник відповідача також просила стягнути з ТОВ «Споживчий центр» на користь [PERSON] понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 8500 грн. 01.12.2025 року від представника ТОВ «Споживчий центр» Павленка Д.О. надійшла до суду відповідь на відзив, у якій останній просив задовольнити позовні вимоги, зазначивши, що Кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено в електронній формі, що законодавчо прирівнюється до письмової форми, шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 26.06.2025 року; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 26.06.2025-100002699 від 27.06.2025 року; 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №26.06.2025-100002699 від 27.06.2025 року. Щодо підписання договору та ідентифікації зазначив, що документи, які складають Кредитний договір, кредитодавцем підписувались електронним підписом, а відповідачем - за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у смс-повідомленн і на номер, вказаний останньою, як фінансовий. При цьому відповідач не заперечує, що вказаний ним у кредитному договорі засіб зв`язку, (номер телефону) належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Таким чином, відповідачем [PERSON] та позивачем ТОВ «Споживчий центр» було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору та підписано його відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними та допустимими доказами і не спростовано відповідачем. Під час укладення кредитного договору відповідачем було проведено ідентифікацію через систему BankID. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем, та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента-ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті cпецифікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку. Представник позивача зазначив, що відповідач, заперечуючи про належність проведення ідентифікації, не підтвердив це відповідними засобами доказування. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Листом ТОВ «УПР», з якого вбачається, що між підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 2024-01-04, відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 27.06.2025 року о 13:37:58 год. на суму 10000 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 785692436, призначення платежу: видача за договором кредиту № 26.06.2025-100002699. Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет-еквайрингу iPay. У зв`язку з наведеним, довідка ТОВ «УПР» про перерахування коштів, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором. Заперечуючи про доводів відповідача, викладених її представником у відзиві на позов, представник позивача звернув увагу на те, що у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного утримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась. Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором №26.06.2025-100002699 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Доводи відзиву про ненадання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу вважав безпідставними з огляду на те, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку щодо надання коштів протягом дії договору відповідач не заявляла. Щодо процентів за кредитним договором представник позивача вказав, що загальні витрати за споживчим є співмірними, враховуючи строк кредитування. До того ж жодних інших нарахувань, у тому числі у порядку, передбаченому статті 625 ЦК України, не здійснювалось. Оцінюючи доводи відповідача, представник позивача вважав, що відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору. 24.12.2025 року від представника позивача - адвоката Хворост Д.М. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких остання вказала, що доводи позивача про здійснення 27.06.2025 року успішного переказу коштів у сумі 10000 грн на платіжну картку клієнта № [NUMBER] повністю спростовуються офіційною інформацією АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (Monobank). Так, стороною відповідача отримано Довідку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про наявність рахунків від 14.11.2025 року, згідно якої станом на 14.11.2025 року за Договором про надання банківських послуг «Monobank» на ім`я [PERSON] було відкрито виключно наступні карткові рахунки: 1. Картка № [NUMBER] (відкрита 19.10.2021, не активна). 2. Картка № [NUMBER] (відкрита 22.02.2025, активна). 3. Картка № [NUMBER] (відкрита 12.09.2023, активна). 4. Картка № [NUMBER] (відкрита 13.07.2022, активна). Жодних інших карток, зокрема картки за номером [NUMBER] , на яку посилається Позивач як на доказ видачі кредиту, у Відповідача ніколи не існувало. Довідка від 22.10.2025 року №91-2210 ТОВ «УПР» є лише інформаційним повідомленням про те, що позивач ініціював переказ на картку № [NUMBER] . Разом із цим, документально підтверджено довідкою банку, що картка № [NUMBER] не належить [PERSON] , тому довідка ТОВ «УПР» лише підтверджує факт перерахування коштів невідомій особі, а не виконання зобов`язань перед відповідачем. 25.12.2025 року адвокат Хворост Д.М. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надіслала до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8500 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 29.12.2025 року витребувано в Акціонерного товариства Комерційний банк «УНІВЕРСАЛ БАНК» (Monobank) інформацію: чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - чи емітувалася на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжна картка № [NUMBER] ; чи пов`язані між собою платіжні картки № [NUMBER] та № 537541ХХХХХХ1759, № 444111ХХХХХХ6028, №444111ХХХХХХ4878, №444111ХХХХХХ9840 чи існує між ними технічний зв`язок; чи була успішною транзакція здійснена 27.06.2025 року на банківську картку № [NUMBER] в сумі 10000 грн з призначенням платежу «видача за договором кредиту № 26.06.2025-100002699». Якщо так, то: чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ; чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № [NUMBER] . 15.01.2026 року до суду засобами електронної пошти надійшло повідомлення №256 від Операційного директора Примаченко Т. АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про те, що банком проведено детальну перевірку та встановлено, що банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] належить [PERSON] . На ім`я [PERSON] банком не емітувалася картка № [NUMBER] . Платіж від 27.06.2025 року в сумі 10000 грн було зараховано на рахунок, емітований до картки № [NUMBER] від «IPAY_SGROSHI_A2C». Інформація щодо призначення платежу відсутня. Верифікація власника банківської картки № [NUMBER] проведена банком під час укладення кредитного договору. В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно прохальної частини позову розгляд справи просив проводити без участі представника ТОВ «Споживчий центр». Представник відповідача [PERSON] - адвокат Іжик А.В. в судовому засіданні заперечував проти позову з підстав, зазначених у відзиві на позов та в запереченнях на відповідь на відзив. Також додатково зазначив про те, що докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду в порядку статті 141 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено такі фактичні обставини. 27.06.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №26.06.2025-100002699 (кредитної лінії). Документи, які складають Кредитний договір, кредитодавцем підписано електронним підписом, а відповідачем - за допомогою одноразового ідентифікатора А239, Е239, який надсилався у смс-повідомленні на номер, вказаний [PERSON] , як фінансовий 0661211726. Відповідно до умов кредитного договору №26.06.2025-100002699 від 27.06.2025 року позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту - 27.06.2025; сума Кредиту: 10000 грн; строк, на який надається кредит - 98 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 02.10.2025; продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку виплати кредиту/ строку договору не передбачена; процентна ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.99% за день користування кредитом, яка застосовується протягом першого чергового періоду користування кредитом, зазначеного у графіку платежів; процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.99% за день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Економ». Протягом строку дії договору тарифи за фінансовою послугою залишаються незмінними. Комісії договором не встановлені. Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг. Денна процентна ставка: 0.99%. Реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику за договором: 4441-11XX-XXXX-0389. Під час проведення автентифікації (введення пароля до інтернет банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача [PERSON] шляхом отримання відповідних даних, перелік яких визначено в електронній анкеті специфікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку України. Представником позивача долучено до позовної заяви скриншот інформації, отриманої з центрального вузла Системи BankID Національного банку України щодо ідентифікації особи відповідача. Згідно із вказаним документом, встановлено прізвище, ім`я, по батькові відповідача, місце проживання, реквізити документа, що посвідчує особу та реєстраційний номер платника податків (РНОКПП). Згідно із п.2.3.2 Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), яку відповідач [PERSON] підписала одноразовим ідентифікатором Е239, позичальник, який має намір укласти кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на веб-сайті. Після підтвердження умов кредитування шляхом акцепту, надіслано особі, яка звернулася за отриманням кредиту за допомогою засобів мобільного зв`язку одноразовий ідентифікатор, який і було використано для підписання кредитного договору. Відповідач [PERSON] підписала одноразовим ідентифікатором Е239 Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти). Згідно пункту 3.1. Договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію(ї) (якщо комісія (ії) встановлена(і) договором). Пунктом 3.2. Договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до пункту 4.1 Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-0389. Пунктом 4.3 кредитного договору встановлено, що днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця. Згідно із п.4.4 кредитного договору проценти нараховуються з дня надання позичальнику кредиту (включаючи безпосередньо день надання кредиту) включно до дати його фактичного повернення. Проценти за користування нараховуються та обліковуються кредитодавцем щоденно. Згідно із п.5.2 Договору кредитодавець зобов`язується нараховувати проценти, комісію(ї) (якщо комісія (ії) встановлена(і) договором) в розмірі, вказаному в цьому договорі. З листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. №91-2210 від 22.10.2025 року, наданого позивачем, вбачається, що ТОВ «УПР» повідомило ТОВ «Споживчий центр» про те, що відповідно до договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, було успішно перераховано 27.06.2025 року о 13:37:58 год. кошти в розмірі 10000 грн на платіжну картку клієнта [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 785692436, призначення платежу: Видача за договором кредиту №26.06.2025-100002699. Відповідно до п.п.4,5 паспорту споживчого кредиту, загальні витрати за кредитом та проценти за користування кредитними коштами становлять 9702 грн. Під час укладення кредитного договору, відповідач погодилася із умовами кредитування, підтвердила, що вказані умови їй зрозумілі, погоджені нею та вона зобов`язується їх дотримуватися. Згідно наданої позивачем Довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 26.06.2025-100002699 від 27.06.2025 року заборгованість [PERSON] становить 24702 грн, з яких: 10000 грн - основний борг; 9702 грн проценти, нараховані за період з 27.06.2025 року по 02.10.2025 року; 5000 грн неустойка. Із наданої до суду представником відповідача довідки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 14.11.2025 року про наявність рахунку слідує, що за Договором про надання банківських послуг «Monobank» на ім`я [PERSON] було відкрито наступні карткові рахунки: 1. Картка № [NUMBER] (відкрита 19.10.2021, не активна). 2. Картка № [NUMBER] (відкрита 22.02.2025, активна). 3. Картка № [NUMBER] (відкрита 12.09.2023, активна). 4. Картка № [NUMBER] (відкрита 13.07.2022, активна). Відповідно до повідомлення від 15.01.2026 року №256 від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] належить [PERSON] . На ім`я [PERSON] банком не емітувалася картка № [NUMBER] . Платіж від 27.06.2025 року в сумі 10000 грн було зараховано на рахунок, емітований до картки № [NUMBER] від «IPAY_SGROSHI_A2C». Інформація щодо призначення платежу відсутня. Верифікація власника банківської картки № [NUMBER] проведена банком під час укладення кредитного договору. Між сторонами виник спір щодо неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4,5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Частиною четвертою статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (у редакції, що діяла на час укладення кредитного договору) електронна ідентифікація - процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи. Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних». Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку). У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12 зазначеного Закону передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Водночас електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). При цьому, зі системного аналізу зазначених вище положень закону вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», фінансова компанія має право надавати фінансову платіжну послугу з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів на підставі ліцензії на діяльність фінансової компанії лише за умови, що така фінансова послуга поєднується з іншими видами фінансових послуг, передбаченими пунктами 1-5 частини першої цієї статті. ТОВ «Споживчий центр» (ЄДРПОУ: 37356833) є зареєстрованою у належному порядку фінансовою установою, що відповідно до наявної ліцензії надає фінансові послуги з іншого кредитування (КВЕД 2010, клас 64.92), що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Цей клас включає фінансову діяльність із надання позик небанківськими фінансовими установами, зокрема надання позики, споживчих кредитів, в т. ч. і на умовах фінансового кредиту. Так як відповідачем був укладений кредитний договір № 26.06.2025-100002699 від 27.06.2025 року із ТОВ «Споживчий центр» та 27.06.2025 року, відповідачу були перераховані кредитні кошти сумі 10000,00 грн на зазначену нею банківську картку № [NUMBER] , реквізити якої надані позичальником кредитодавцю. Здійснення переказу коштів не охоплюється ліцензією, на підставі якої здійснює свою діяльність ТОВ «Споживчий центр», а отже, для видачі кредитів в безготівковій формі, кредитор має залучати надавача платіжних послуг. Зі змісту листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 22.10.2025 року за вих. №91-2210, вбачається, що відповідно до договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» було успішно перераховано 27.06.2025 року о 13:37:58 год. кошти в розмірі 10000 грн на платіжну картку клієнта [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 785692436, призначення платежу: Видача за договором кредиту №26.06.2025-100002699. Як убачається із повідомлення від 15.01.2026 року №256 АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» платіж від 27.06.2025 року в сумі 10000 грн було зараховано на рахунок, емітований до картки № [NUMBER] від «IPAY_SGROSHI_A2C». Інформація щодо призначення платежу відсутня. Верифікація власника банківської картки № [NUMBER] проведена банком під час укладення кредитного договору. Водночас, банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] належить [PERSON] . На ім`я [PERSON] банком не емітувалася картка № [NUMBER] . Заперечуючи проти позову, представник відповідача не спростував факту укладення спірного кредитного договору, доказів незаконного заволодіння та використання персональних даних відповідача [PERSON] , що є необхідними для укладення договору, а також підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором іншою особою без її згоди та волевиявлення суду не надав. Без ідентифікації позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства-кредитора для прийняття пропозиції укласти кредитний договір та його акцептування в електронній формі шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що надсилається позичальнику через зазначені ним засоби комунікації, укладення електронного договору було б неможливим. Подібних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.06.2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20.06.2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04.12.2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066св23), від 01.07.2024 року у справі № 638/161/22 (провадження № 61-4022 св 24) та інших. Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 року по справі №671/1832/20 дійшов висновку, що кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора. Ідентифікація була здійснена належним чином, а електронний договір має юридичну силу. Отримання коштів третьою особою не свідчить про неукладення договору, а стосується його виконання. Суд бере до уваги, що у спірних правовідносинах, що є предметом розгляду даної цивільної справи, підписання відповідачем кредитного договору мало місце електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що закріплено у п.2.2.3 Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), заявці до кредитного договору №26.06.2025-100002699 від 27.06.2025 року та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору №26.06.2025-100002699 (кредитної лінії.) Отже, відповідач [PERSON] не виконала зобов`язань за кредитним договором та як вбачається із розрахунку ТОВ «Споживчий центр» заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 26.06.2025-100002699 від 27.06.2025 року становить 24702 грн, з яких: 10000 грн - основний борг; 9702 грн проценти, нараховані за період з 27.06.2025 року по 02.10.2025 року; 5000 грн неустойка. За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять належні докази виконання кредитором свого обов`язку щодо надання кредитних коштів за спірним договором, позов ТОВ «Споживчий центр» підлягає частковому задоволенню та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 19702 грн, що складається із 10000 грн - основний борг; 9702 грн відсотків за користування кредитними коштами. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за неустойкою в розмірі 5000 грн, суд зазначає наступне. Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які були чинні, як на день укладення кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] , тобто станом на 27.06.2025 року, так і на час ухвалення судового рішення, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду від 18.10.2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23). З огляду на те, що кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] було укладено 27.06.2025 року, відповідач належним чином кредитні зобов`язання не виконує, з огляду на положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у стягненні заборгованості за неустойкою з відповідача на користь позивача слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір в розмірі 1933,1 грн, оскільки позовні вимоги задоволено на 79,8 %, а з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1717 грн.

Outcome: partial