Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 21 липня 2025 року представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №Ф070160П від 13.03.2007 року розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду станом на 23.02.2022 року у розмірі 193 689,38 грн. та судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.03.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Ф070160П. Відповідно до умов кредитного договору, кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 35 000,00 доларів США. Відповідно до кредитного договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором. Відповідно до рішення Третейського суду від 08.10.2014 року, справа №1074/14 на користь АТ «Укрсоцбанк» було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором №Ф070160П від 13.03.2007 року, в розмірі 368 400,48 грн. На підставі виконавчого листа №755/217/15 від 26.03.2015 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, було відкрито виконавче провадження №47706544. В подальшому, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.11.2017 року, ВП №47706544 було завершено. Рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було припинено АТ Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа Банк», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у АТ «Альфа Банк» з 15.10.2019 року. 12.08.2022 року Позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. В результаті невиконання відповідачем рішення суду та умов кредитного договору, у [PERSON] виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст.626 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, яка станом на 23.02.2022 року становить 193 689,38 грн., з яких: 36 219,41 грн. сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість; 157 469,97 грн. сума заборгованості за інфляційними втратами на кредитну заборгованість. Відповідач відзиву на позов не подав, був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. Про причини не вчинення такої процесуальної дії як подання відзиву на позовну заяву суд не повідомив. Клопотання про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву до суду не надходило. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання у справі, яке неодноразово відкладалось у зв`язку із неявкою відповідача та відсутністю доказів належного повідомлення останнього про судовий розгляд справи відносно нього. Вчергове судове засідання у справі призначено на 24.03.2026 року. 20.08.2025 року представник позивача через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Просив долучити докази до матеріалів справи. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем її проживання, відому суду електронну адресу, направлення СМС-повісток, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Як передбачено ч .ч. 2-3, 13 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. За наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Як передбачено п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У судове засідання, призначене на 09.02.2026 року та 24.03.2026 року відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач будучи повідомленим належним чином про розгляд справи відносно нього, відзиву на позов не подав про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 20.05.2005 року у цивільній справі №2-1310/05 визнано за [PERSON] право власності на складські приміщення та кафе «Фортуна», розташовані в [ADDRESS] . 13 березня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії №Ф070160П, відповідно до якого відповідачу надано кошти у розмірі 35 000,00 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. 15 березня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір №02-23-Ф070160П-385, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №Ф070160П від 13.03.2007 року нерухоме майно, а саме: - Складські приміщення та кафе «Фортуна»; - Земельна ділянка загальною площею 0,1177 га. 02.07.2009 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №Ф070160П від 13.03.2007 року. 02.07.2009 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до іпотечного договору №02-23-Ф070160П-385. 20.12.2012 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін №2 до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №Ф070160П від 13.03.2007 року. 20.12.2012 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено додатковий договір №2 до іпотечного договору №02-23-Ф070160П-385. Рішенням Третейського суду при Асоціації українських банків від 08.10.2014 року у справі №1074/14 стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 368 400,48 грн. та третейський збір у сумі 4 084,00 грн. 23 січня 2015 року Дніпровський районний суд м. Києва розглянув цивільну справу №755/217/15-ц за заявою АТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду та 23.01.2015 року видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 368 400,48 грн. та третейський збір у сумі 4 084,00 грн. 21.11.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Колпаковим Віталієм Олександровичем винесено постанову про повернення виконавчого документа №755/217/15-ц стягувачу. 11.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. відкрито виконавче провадження №58063662 на підставі виконавчого листа 755/217/15-ц виданого 26.03.2015 Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 368 400,48 грн. та третейський збір у сумі 4 084,00 грн. Рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було припинено АТ Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа Банк», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виступає АТ «Альфа Банк» з 15.10.2019 року. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. В результаті невиконання відповідачем рішення суду та умов кредитного договору, у [PERSON] виникла заборгованість розрахована на підставі ч.2 ст.626 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, яка станом на 23.02.2022 року становить 193 689,38 грн., з яких: 36 219,41 грн. сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість; 157 469,97 грн. сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість. V. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Оцінивши надані стороною позивача докази, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок щодо припинення кредитних правовідносин та сплати відсотків після припинення таких відносин викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року по справі № 912/1120/16 (реєстраціний номер рішення 89083008). Як встановлено судом рішенням Третейського суду при Асоціації українських банків від 08.10.2014 у справі №1074/14 з відповідача на користь позивача за невиконання умов кредитного договору № Ф070160П від 13.03.2007 стягнуто заборгованість в розмірі 368 400,48 грн. та стягнуто третейський збір у розмірі 4 084,00 грн.. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. З ухваленням рішення Третейського суду при Асоціації українських банків від 08.10.2014 у справі №1074/14 про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь АТ «Укрсоцбанк» правовідносини між сторонами не припинилися та тривають до моменту фактичного виконання рішення суду. Судом встановлено, що рішення суду відповідач не виконав та АТ «Укрсоцбанк» грошові кошти за рішенням суду не повернув, у свою чергу АТ «Укрсоцбанк» було припинено шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», яке 12.08.2022 року змінило найменування банку на «Сенс Банк», отже у позивача наявне право на стягнення з відповідача відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду. Враховуючи, що в цій справі деліктні правовідносини трансформувалися в зобов`язальні пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, яке відповідачем не виконано, позивач правомірно та з підстав визначених законом просить суд стягнути з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат виходячи із загальної заборгованості у розмірі 368 400,48 грн. (239 670,11 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 107 411,52 грн. - заборгованість за відсотками; 21 318,85 грн. - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків). За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України та ч. 6 ст. 81 ЦПК України докази мають відповідати ознакам достовірності, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наданий позивачем розрахунок на суму заборгованості 368 400,48 грн. за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 року 3% річних у розмірі 36 219,41 грн. та інфляційних втрат у розмірі 157 469,97 грн. стороною відповідача не спростований. Перевіривши розрахунок, суд встановив його правильність та відповідність ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно меморіального ордеру №951894 від 20 червня 2025 року позивачем сплачено 2 422, 40 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судового збору. На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: approved