Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-08 00:00:00

20.02.2026 р. до Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява від позивача до відповідача, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 20 % від усіх видів його заробітного доходу, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що спільна дитина сторін є повнолітньою та продовжує навчання, у зв`язку з чим не має змоги на даний час працевлаштуватися, щоб матеріально забезпечувати себе самостійно. Позивач також зазначає, що вона проживає разом із сином. Крім того, позивач вважає, що сплата відповідачем аліментів у розмірі 20 % з усіх видів його заробітку або доходу забезпечить рівність сторін у виконанні обов`язку з утримання сина. У зв`язку з цим позивач звертається до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на користь неї на утримання їх спільного повнолітнього сина, який продовжує навчання і потребує фінансової підтримки обох із батьків. Ухвалою судді від 25.02.2026 р. позовна заява прийнята до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, актовий запис № 213, місце реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна, видане 29.01.2008 р., де в графі «батько» зазначений [PERSON] , а в графі «мати» зазначена [PERSON] (а.с.3). Позивач та спільний син сторін, [PERSON] , проживають разом, що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади № 2026/002736265 від 20.02.2026 р. та Витягом з реєстру територіальної громади № 2026/002736432 від 20.02.2026 р. (а.с.5). Відповідно до довідки № 784 від 19.01.2024 р. КЗ «Чернігівський фаховий коледж ім. Л.М. Ревуцького» Чернігівської обласної ради, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , являється здобувачем освіти ІІІ курсу ОПП Інструментальне виконавсто (естрадні інструменти) КЗ Чернігівського фахового музичного коледжу ім. Л.М. Ревуцького. Термін навчання з 01.09.2023 р. по 30.06.2027 р. денна (змішана) форма навчання. І рівень акредитації (а.с.6). Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За змістом ст. ст. 191, 200 СК України, аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки по справі встановлено, що син, [PERSON] , [INFO] , навчається на денною (змішаною) формою здобуття освіти в результаті чого не має можливості працевлаштуватися на роботу та утримувати себе самостійно, а тому потребує матеріальної допомоги обоз із батьків на період свого навчання. Позивач заявляє аліменти у розмірі 20 %, що відповідає 1/5 частині доходу. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги відсутність заперечень відповідача з приводу розміру аліментів, обставини даної справи і вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/5 частини (20 %) всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дати подання позову та до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-рьох років. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення матеріальних потреб повнолітньої дитини, яка навчається, та не порушить прав сторін. Щодо розподілу судових витрат, то суд вирішив це наступним чином. Згідно з ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за позовом про стягнення аліментів. Згідно із пп. 2 п. 1 ст. 2 ЗУ «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із Державним бюджетом на 2026 р. (Закон 4695-IX, ст. 7) з 01.01.2026 р. показник прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 3 328,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а позивач звільнена від сплати судового збору, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 1 331,20 грн, як того вимагає ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved