Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

25 травня 2025 року адвокат Пинзар І.В., який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ФГ «Вітол-Агро» про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, повернення земельної ділянки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватний нотаріус Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С., з урахуванням заяви про зміну предмета позову. В обґрунтування позову представник позивачів вказує, що [INFO] померла [PERSON] . [PERSON] , на випадок своєї смерті склала заповіт, посвідчений 30 січня 2002 року секретарем виконавчого комітету Соколівської сільської ради Звонецькою К.М. за реєстраційним № 31, відповідно до якого житловий будинок і усе її майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своїй дочці [PERSON] . На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею була зареєстрована та проживала також її дочка [PERSON] . Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , однак не встигла оформити свої спадкові права, оскільки померла до спливу шестимісячного строку після смерті спадкодавиці, а саме 19 лютого 2021 року. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та син [PERSON] , які прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , і протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявили про відмову від спадщини. Отже, [PERSON] та [PERSON] мають право на кожен в майні померлої [PERSON] . Відповідно до рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 10.04.2023 року по справі № 134/1591/22, що набрало законної сили 18.07.2023 року між тими самими сторонами, але щодо іншого предмету позову, усі вищезазначені обставини були встановлені та є преюдиціальними фактами, зокрема: «… [PERSON] , яка померла [INFO] , була спадкоємицею за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та за життя прийняла спадщину в силу приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, однак померла до спливу шести місяців після смерті спадкодавиці та не оформила спадкових прав на спадкове майно… …Позивачі [PERSON] , [PERSON] є відповідно чоловіком та сином померлої [PERSON] , тобто її спадкоємцями першої черги за законом, які також прийняли спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини... …Отже, з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] позивачі [прим. - [PERSON] та [PERSON] ] як спадкоємці за законом першої черги, які прийняли спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, набули право володіння та право користування спадковим майном і набудуть право ним розпорядитися після оформлення спадщини.». До складу спадкового майна після смерті [PERSON] серед іншого увійшла земельна ділянка для ведення сільськогосподарського виробництва площею 2,0000 га з кадастровим номером 0521986200:03:001:0706. Разом з тим, позивачам стало відомо, що право власності на земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва площею 2,0000 га з кадастровим номером 0521986200:03:001:0706 було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Крижопільського (наразі Тульчинського) районного нотаріального округу Вінницької області Питель Мотроною Степанівною 29 липня 2021 року за реєстраційним № 1330. Однак, [PERSON] не мав права на спадкування після смерті [PERSON] , оскільки законом передбачено, що лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Оскільки [PERSON] склала заповіт на користь своєї дочки [PERSON] , відтак спадкування в першу чергу мало б відбуватися за заповітом. Разом з тим, як вбачається з інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що орендарем за договором оренди б/н від 09.08.2023 року, номер запису про інше речове право 51366083 від 11.08.2023 є Фермерське господарство «Вітол-Агро» (код ЄДРПОУ: 40277072). Позивачі, як належні власники земельної ділянки не укладали з відповідачем договору оренди щодо неї. Ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення таких земельних ділянок. Враховуючи викладене, представник позивачів просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Крижопільського (Тульчинського) районного нотаріального округу Вінницької області Питель Мотроною Степанівною 29 липня 2021 року, зареєстроване в реєстрі за № 1330, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,0000 га з кадастровим номером 0521986200:03:001:0706. Усунути перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га, кадастровий номер 0521986200:03:001:0706, розташовану на території Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, шляхом повернення її від Фермерського господарства «Вітол-Агро». 29 травня 2026 року ухвалою судді задоволено заяву представника позивачів - адвоката Пинзара І.В. про забезпечення позову та постановлено: накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 0521986200:03:001:0706, площею 2,0000 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; заборонити [PERSON] вчиняти відносно земельної ділянки з кадастровим номером 0521986200:03:001:0706 реєстраційні дії щодо її перетворення, поділу, об`єднання з іншими земельними ділянками. 30 травня 2026 року ухвалою судді прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 26 червня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить повністю відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позовні вимоги необґрунтовані, виходячи з наступного. Позивачем не достатньо обґрунтовано факт прийняття спадщини [PERSON] в розумінні ЦК України, так як сам по собі факт реєстрації місця проживання за однією адресою не завжди є беззаперечним доказом постійного проживання разом та спільного ведення господарства. Позивачем не надано докази того, що [PERSON] здійснювала фактичні дії щодо управління, користування чи розпорядження майном, або інші дії, які би свідчили про її намір прийняти спадщину, окрім лише факту реєстрації. Дії відповідача [PERSON] та нотаріуса ґрунтувалися на відсутності інформації про належне прийняття спадщини за заповітом. Важливо з`ясувати, чи був заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі, чи була така інформація доступна нотаріусу на момент відкриття спадкової справи та видачі свідоцтва. Позивачі мають довести, що вони належно та безумовно прийняли спадщину за заповітом. Він прийняв спадщину добросовісно, звернувся до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, оскільки вважав себе належним спадкоємцем за законом, не маючи інформації про дійсність та належне прийняття спадщини за заповітом. Тому необхідно з`ясувати чи не було власної бездіяльності з боку позивачів у належному оформленні спадщини, зокрема чи звертались останні чи [PERSON] до нотаріуса у встановлені строки для оформлення спадщини. ФГ «Вітол-Агро» діяло добросовісно, ґрунтуючись на даних публічного реєстру при укладанні договору оренди земельної ділянки. Позивачі не є власниками зазначеної земельної ділянки і їхнє право власності на нею не оформлене. Щодо рішення Крижопільського районного суду від 10.04.2023 року зазначив, що ним і встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] та її спадкоємцями, а саме (позивачами), однак це рішення стосується іншого предмету позову. Ухвалою суду від 04 серпня 2025 року було витребувано в приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. спадкову справу, яка заведена до майна померлої [INFO] [PERSON] та до майна померлої [INFO] [PERSON] , інформацію щодо реєстрації в спадковому реєстрі заповіту складеного [PERSON] ; в Крижопільській селищній раді копію заповіту, складеного [PERSON] , 30 січня 2002 року, посвідченого секретарем Соколівської сільської ради, копію рішення виконавчого комітету Соколівської сільської ради (або іншого уповноваженого документу), яким секретаря Соколівської сільської ради було уповноважено на вчинення нотаріальних дій, зокрема посвідчення заповітів, на дату 30 січня 2002 року, витяг з реєстру посвідчених заповітів, що вівся Соколівською сільською радою за 30 січня 2002 року, що стосується заповіту [PERSON] ; із архіву Крижопільського районного суду Вінницької області цивільну справу № 134/1591/22. 04 серпня 2025 року ухвалою суду було зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 134/1029/25. 19 серпня 2025 року на адресу суду від Крижопільської селищної ради надійшли витребувані документи. 19 серпня 2025 року від приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. надійшли витребувані спадкові справи. 24 вересня 2025 року постановою Вінницького апеляційного суду ухвалу суду від 04 серпня 2025 року про зупинення провадження у справі скасовано та направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 03 жовтня 2025 року ухвалою суду поновлено провадження у справі. 22 жовтня 2025 року ухвалою суду підготовче судове засідання було відкладено. 04 листопада 2025 року ухвалою суду було витребувано від архівного відділу Тульчинської районної військової адміністрації копію рішення виконавчого комітету Соколівської сільської ради, яким секретаря Соколівської сільської ради було уповноважено на вчинення нотаріальних дій, зокрема посвідчення заповітів, на дату 30 січня 2002 року. 04 листопада 2025 року ухвалою суду було прийнято заяву позивачів про зміну предмету позову. 19 листопада 2025 року від Тульчинської районної військової адміністрації надійшла відповідь на ухвалу суду від 04 листопада 2025 року про надання інформації. 10 грудня 2025 року від представника відповідача адвоката Парпальос В.В. надійшло клопотання про долучення як доказ договір оренди землі від 09 серпня 2023 року, який укладений між [PERSON] та ФГ «Вітол-Агро» відносно земельної ділянки з кадастровим номером 0521986200:03:001:0706. 22 грудня 2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 19 січня 2026 року ухвалою суду судовий розгляд по справі був відкладений за клопотанням учасників справи. 03 лютого 2026 року протокольною ухвалою суду було вікладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача адвоката Парпальос В.В. 27 лютого 2026 року ухвалою суду було відмовлено представнику відповідача адвокату Парпальос В.В. у клопотанні про витребувані доказів. 12 березня 2026 року ухвалою суду було вікладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача адвоката Парпальос В.В. 14 листопада 2025 року та 19 січня 2026 від третьої особи - приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. - надійшли листи, у яких вона просить розглянути справу без її участі. В судовому засіданні представник позивачів адвокат Пинзар І.В. підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов із врахуванням обставин, які викладені в позові. Разом з тим просить врахувати рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 квітня 2023 року, яким встановлені певні обставини справи, а саме прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та позивачами після смерті [PERSON] . Вказує, що відповідач [PERSON] не мав права на оформлення спадщини за законом після смерті [PERSON] , оскільки за життя вона склала заповіт на користь своєї дочки [PERSON] . Відповідач, звернувшись до нотаріуса, повідомив неправдиві відомості щодо кола спадкоємців, вказавши, що окрім нього, інших спадкоємців немає. Однак, [PERSON] , будучи спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак померла до спливу шести місяців після смерті спадкодавиці та не встигла оформити свої спадкові права. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та син [PERSON] , які постійно проживали разом з нею на день її смерті. [PERSON] не відмовлявся від спадщини, заяву до нотаріуса про відмову від спадщини він подав після спливу 6-ти місячного терміну. Разом з тим, підставою для повернення земельної ділянки від ФГ «Вітол-Агро» є те, що договір оренди від 09.08.2023 року як орендодавець підписав відповідач [PERSON] , який не мав прав на спірну земельну ділянку, оскільки вона належить на праві спадкування позивачам. Представник відповідача [PERSON] адвокат Парпальос В.В. просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, мотивуючи тим, що позивачами не доведений факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки не надано доказів саме факту спільного проживання з спадкодавицею [PERSON] . Як вбачається позивач [PERSON] відмовився від спадщини, подавши відповідну заяву до нотаріуса, що свідчить про те, що його спадкові права не порушені. Позивачі не зазначили відповідно до якого заповіту [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки наявні декілька заповітів. Разом з тим заповіт є нікчемним, оскільки посвідчений секретарем сільської ради, яка не мала повноважень на такі дії, як посвідчення заповіту, їй такі повноваження не надавались ніяким рішенням, як того вимагає закон. [PERSON] не було відомо про наявність заповіту, тому останній діяв добросовісно. Крім того, договір оренди земельної ділянки укладений відповідно до вимог законну, на момент укладання будь-яких заборон не було. Позивачі не є власниками майна, та не можуть вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом її витребування, тому дана вимога є передчасною. Разом з тим, не досліджено добросовісність третьої особи. Відповідач Фермерське господарство «Вітол-Агро» в судове засідання представника не направило, клопотань про розгляд справи у його відсутність до суду не надав, відзиву на позовну заяву не подав. Про час та місце судового розгляду відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки суду не було повідомлено. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - приватний нотаріус Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. в судове засідання не з`явилася. В матеріалах справи наявна її заява, у якій вона просить розглянути справу без її участі. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Згідно з вимогами ст. ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно ч. 4 ст. 1236 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Левків Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області померла [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої серед іншого увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,0000 га з кадастровим номером 0521986200:03:001:0706, розташована на території Крижопільської селищної ради (колишньої Соколівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області), яка належала їй на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 06 грудня 2019 року за № 2-23937/15-19-СГ та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17 грудня 2019 року за № 1992002105219. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 30 січня 2002 року секретарем виконавчого комітету Соколівської сільської ради Звонецькою К.М., зареєстрований в реєстрі за № 29, згідно якого усе належне їй на день смерті майно заповіла своїй дочці [PERSON] . На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входили: дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онук [PERSON] , невістка [PERSON] , правнука [PERSON] , правнук [PERSON] 09 квітня 2021 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. заведено спадкову справу № 78/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] . При цьому, у своїй заяві [PERSON] вказав, що окрім нього інших спадкоємців немає. 29 липня 2021 року приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. на ім`я [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1330, а саме: на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,0000 га, кадастровий номер 0521986200:03:001:0706, розташовану на території бувшої Соколівської сільської ради Тульчинського (бувшого Крижопільського) району Вінницької області, що належала померлій на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 06 грудня 2019 року за № 2-23937/15-19-СГ та зареєстрована була в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17 грудня 2019 року за № 1992002105219. Того ж дня право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером номер 0521986200:03:001:0706 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1330 від 29.07.2021 року. Вказані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , повторно виданого 06 січня 2022 року, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 10 жовтня 1977 року, копіями довідок, виданих старостою Соколівського старостинського округу Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 05 січня 2022 року за № № 16, 17, про зареєстроване місце проживання та склад сім`ї [PERSON] на день її смерті [INFO] , інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 1992002105219 від 26.05.2025 року, матеріалами спадкової справи № 78/2021, заведеної 09 квітня 2021 року приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. до майна померлої [INFO] [PERSON] . Слід зазначити, що згідно наявної в матеріалах вищевказаної спадкової справи довідки старости с. Соколівка та с. Левків Крижопільський селищної ради Вінницької області від 03.03.2021 року № 162, [PERSON] до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . При цьому, відсутня інформація про осіб, які були зареєстровані та проживали разом з нею на день її смерті. До того ж в матеріалах спадкової справи є копія заповіту, складеного [PERSON] на користь [PERSON] . Даний заповіт на момент відкриття спадщини був чинний. Судом також встановлено, що [INFO] в с. Левків Крижопільського району Вінницької області померла [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] та матір`ю [PERSON] . На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входили: чоловік [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , онука [PERSON] , онук [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються: копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 23 лютого 2021 року, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 18 червня 1980 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 02 травня 1976 року, копіями довідок, виданих старостою Соколівського старостинського округу Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 05 січня 2022 року за № № 14, 15, про зареєстроване місце проживання та склад сім`ї [PERSON] на день її смерті [INFO] . 16 липня 2021 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу, за заявою [PERSON] заведено спадкову справу № 172/2021. В даній заяві [PERSON] зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . На день її смерті залишилась спадщина, яку він приймає. Разом з тим повідомив, що крім нього є ще чоловік покійної, його батько [PERSON] . Матеріали даної спадкової справи містять довідку № 641 від 14.07.2021 року старости с. Соколівка та с. Левків Крижопільський селищної ради Вінницької області про те, що [PERSON] , до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] ; та довідку № 642 від 14.07.2021 року про те, що до складу її сім`ї входили: чоловік [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , онука [PERSON] , онук [PERSON] . 16.07.2021 року [PERSON] подав до приватного нотаріуса Тульчинського нотаріального округу Питель М.С. заяву, в якій вказав що [INFO] померла його дружина [PERSON] , на день її смерті залишилась спадщина, яку він не приймав, на неї не претендує, в подальшому в судовому порядку претендувати не буде, не залежно від того, з чого б спадкове майно не складалось. Дана заява містить твердження про те, його право відкликати заяву до закінчення 6-ти місяців з дня смерті дружини йому нотаріусом роз`яснено. Дана спадкова справа містить заяву [PERSON] від 13.12.2021 року, яка адресована приватному нотаріусу Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С., в якій останній просить видати йому свідоцтво на право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яку він прийняв. Разом з тим заначив, що крім нього, є ще чоловік покійної, його батько [PERSON] , який відмовився від прийняття спадщини. 13 грудня 2021 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. на ім`я [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України видані свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № № 2288, 2289 та 2290, а саме: на земельні ділянки із кадастровими номерами 0521986200:04:001:0246, 0521986200:04:001:0247 та 0521986200:03:001:0705 відповідно, та які належали померлій [PERSON] на праві власності. 09 вересня 2024 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. на ім`я [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 3198, а саме: на земельну ділянку із кадастровим номером 0521986200:04:001:0248, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після якої прийняла її дочка, [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. Згідно положень ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок про те, що у статті 1301 ЦК України, як підставу для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Як вбачається із зазначено вище, а саме із спадкової справи № 172/2021, позивача [PERSON] спадкові права не порушені, оскільки він відмовився від спадщини, після смерті своєї дружини [PERSON] , подавши відповідну заяву нотаріусу. І матеріали спадкової справи не містять інших заяв про відкликання даної заяви. Тому твердження представника відповідача про відсутність порушеного спадкового права позивача [PERSON] знайшло своє підтвердження, а твердження представника позивачів, про те що [PERSON] подав зазначену заяву після спливу шести місяців після відкриття спадщини, спростовується матеріалами спадкової справи (спадкодавиця [PERSON] померла [INFO] , що і є часом відкриття спадщини відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, а заява подана [PERSON] 16.07.2021 року, тобто в межах шести місяців). З огляду на зазначене, позивачу [PERSON] у задоволені позовних вимог слід відмовити із за відсутності предмету спору, так як його спадкові права після смерті його дружини [PERSON] не порушені. Разом з тим, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до переконання, що видачею відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 липня 2021 року за р.№ 1330 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,000 га з кадастровим номером 0521986200:034:001:0706 було порушено спадкові права позивача [PERSON] , оскільки згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. [PERSON] , яка померла [INFO] , була спадкоємицею за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та за життя прийняла спадщину в силу приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, однак померла до спливу шести місяців після смерті спадкодавиці та не оформила спадкових прав на спадкове майно. Таким чином, до складу спадщини після смерті [PERSON] серед іншого увійшла земельна ділянка з кадастровим номером номер 0521986200:03:001:0706, успадкована нею після [PERSON] . Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] , тобто її спадкоємцем першої черги за законом, який також прийняв спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини в шестимісячний термін. Однак, він позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку з кадастровим номером 0521986200:01:001:0706, оскільки таке свідоцтво вже видано відповідачу [PERSON] . Разом з тим, суд враховує, що у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права у спосіб, передбачений нормами ЦК України. Отже, з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] позивач [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги, який прийняв спадщину, набув право володіння та право користування спадковим майном і набуде право ним розпорядитися після оформлення спадщини. Таким чином, аналіз наведеного дає змогу суду дійти висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею відповідачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є позивач [PERSON] як спадкоєець за законом першої черги після смерті [PERSON] , яка була спадкоємицею за заповітом після смерті матері [PERSON] , прийняла спадщину, однак не встигла оформити свої спадкові права, оскільки померла до спливу шестимісячного строку після смерті спадкодавиці, є самостійною підставою для визнання спірного свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Доводи сторони відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду. Так, при розгляді даної справи суд не бере до уваги долучену до позовної заяви архівну копію заповіту [PERSON] , оскільки в ній міститься незастережене виправлення в реєстраційному номері документу з «29» на «31». В той же час належна копія заповіту [PERSON] знаходиться в матеріалах спадкових справ №№ 78/2021 та 172/2021, копії яких були надана суду третьою особою приватним нотаріусом Питель М.С. на виконання ухвали суду. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] даний заповіт був чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 64285244 від 09.04.2021 року та який міститься в матеріалах спадкової справи № 78/2021, тому як вбачається про його існування було відомо як [PERSON] так і нотаріусу під час видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на спадкове майно, що належало [PERSON] . Твердження представника відповідача адвоката Парпальос В.В. про те, що зазначений заповіт є нікчемним з посиланням на те, що він посвідчений секретарем сільської ради, яка не була уповноважена у вчинення даних дій, а саме на посвідчення заповіту, так як в судових засіданнях не здобуто рішення, яким би було надано повноваження секретарю виконавчого комітету Соколівської сільської ради на посвідчення заповіту в період 30.01.2002 року, суд спростовує наступним. Законодавець у ЦК України не передбачив такої підстави для кваліфікації заповіту, посвідченого секретарем сільської ради, нікчемним, як відсутність рішення виконавчого комітету сільської ради щодо покладання на цю посадову особу вчинення нотаріальних дій, так і відсутність вказівки в заповіті місця народження заповідача. Це не впливає на форму заповіту та порядок його посвідчення. Протилежна кваліфікація буде базуватися на мотивах розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення і порушить принцип свободи заповіту, оскільки він піддається правовій охороні й після смерті заповідача (Постанова ОП Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 369/7921/21. Разом з тим, твердження представника відповідача про те, що на розгляді Крижопільського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа про визнання заповіту недійсним, суд не бере до уваги, оскільки у разі ухвалення в майбутньому рішення про визнання заповіту недійсним, вказане може бути підставою для перегляду справи за нововиявленими обставинами (постанова Вінницького апеляційного суду від 24.09.2025 року в даній справі). Твердження представника відповідача адвоката Парпальос В.В. про те, що матеріали справи не містять достатніх доказів прийняття спадщини як [PERSON] після смерті [PERSON] так і прийняття спадщини позивачами після смерті [PERSON] , оскільки реєстрація за адресою не свідчить про те, що вони проживали разом, спростовується матеріалами справи, а саме: довідками №№ 162 від 03.03.2021 року та 641 від 14.07.2021 року, видані старостою с. Соколівка, с. Левків Крижопільської селищної ради, відповідно до яких вказано, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . Довідки № 642 від 14.07.2021 року, № 17 від 05.01.2022 року вказують, що зазначені особи зареєстровані та проживали за вказаною адресою. Позивач [PERSON] вважається такими, що прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , подавши відповідну заяву до нотаріуса в шестимісячний термін з дня відкриття спадщини, а саме 16 липня 2021 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом видане на ім`я [PERSON] 29 липня 2021 року приватним нотаріусом Крижопільського (Тульчинського) районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С., зареєстроване в реєстрі за № 1330 на земельну ділянку з кадастровим номером 0521986200:003:001:0706 площею 2,0000 га обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Окрім того, другою позовною вимогою у позові зазначено про усунення перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га, кадастровий номер 0521986200:03:001:0706, розташовану на території Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, шляхом повернення її від Фермерського господарства «Вітол-Агро». Оскільки суд прийшов до висновку, що спадкові права [PERSON] не порушені, оскільки він відмовився від спадщини, з огляду на зазначене дана частина позовних вимог [PERSON] теж не підлягає до задоволенню. Щодо зазначеної позовної вимоги [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно зі статтями 125, 126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Судом встановлено, що між Фермерським господарством «Вітол-Агро» та [PERSON] був укладений договір оренди від 09.08.2023 року на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 0521986200:03:001:0706, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.05.2025 року та самим договором оренди б/н від 09.08.2023 року. Зміст права власності - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається із матеріалів справи позивачем [PERSON] в позовній заяві зазначено, що він як належний власник земельної ділянки не укладав з відповідачам ФГ «Вітол-Агро» договору оренди щодо неї. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України. Позивач [PERSON] має право на захист свого суб`єктивного цивільного права шляхом усунення перешкод у користуванні майном, оскільки він як спадкоємець першої черги у встановленому законом порядку прийняв спадщину, а тому з часу відкриття спадщини має право володіння та користування спадковим майном, яке підлягає захисту. Наявність судового спору щодо спадкового майна не припиняє право позивача як спадкоємця на спадкове майно, відповідно не є перешкодою для захисту такого права в судовому порядку до моменту, поки судом не буде встановлено відсутність такого права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17 сформульований висновок про те, що одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна. Тобто [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті своєї матері, навіть за умови, що він не отримав свідоцтва про право на спадщину, в силу закону має речові права на спірне майно, які підлягають захисту у судовому порядку, у тому числі шляхом усунення йому перешкод у користуванні майном у порядку глави 29 ЦК України. Дані висновки узгоджуються із позицією, яка викладена в постанові Верховного суду від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21. Разом з тим позивачем, заявляючи зазначену вимогу у позові, не надано доказів того, що ФГ «Вітол-Агро» будь-яким чином перешкоджає у користуванні йому земельною ділянкою, не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав як власника чи користувача земельної ділянки. Як вбачається із матеріалів справи ФГ «Вітол-Агро» є добросовісним орендарем зазначеної земельної ділянки, договір оренди зареєстрований у встановленому законом порядку. Однак позивач при заявлені даної позовної вимоги не ставить про скасування державної реєстрації даного договору оренди. Суду не надано доказів того, що ФГ «Вітол-Агро» чинить перешкоди у користуванні позивачу зазначеною земельною ділянкою, не надано доказів того, [PERSON] , звертався до ФГ «Вітол-Агро» про усунення йому перешкод у користуванні земельною ділянкою як власнику і останній відмовив у поверненні [PERSON] зазначеної земельної ділянки для володіння, користування та розпорядження нею, як цього вимагає саме поняття права власності над річчю. Тому суд прийшов до висновку про передчасну заявлену вимогу позивачем [PERSON] до ФГ «Вітол-Агро» про усунення перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою. На підставі викладеного позов позивача [PERSON] підлягає задоволенню частково. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 8583-0594-1881-7762 від 28.05.2025 року позивачами (представником позивачів [PERSON] ) при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 4844,80 грн за дві позовні вимоги кожного позивача. Оскільки у позовних вимогах [PERSON] відмовлено в повному обсязі то сплачений ним судовий збір в розмірі 2422,40 грн необхідно залишити за ним. Позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволенню частково (50%), а позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 гривень (3 028 х 0,8 х 50%). Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial