Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

28.01.2026 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] , посилаючись на наступні обставини: після розірвання шлюбу з відповідачем, вона виховує та утримує їх спільного сина [PERSON] . З 01.09.2025 року він є здобувачем вищої освіти І курсу денної форми у навчально-науковому інституті права та соціального менеджменту Донецького державного університету внутрішніх справ за спеціальністю «Правоохоронна діяльність», навчається за договором, стипендії не отримує. Вона не в змозі самостійно оплачувати навчання, проживання, харчування, одяг, проїзд до місця навчання, підручники та інше. Відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає. Просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно на період навчання, але не більш як до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2026 року було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду (а.с. 22-23). Позивачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 25, 35), надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує (а.с. 31). Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 26-27, 34). Надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує (а.с.30). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Ухвалою суду від 26 березня 2026 року встановлений заочний розгляд справи. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить запис у свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с. 3). Згідно зі ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного Кодексу України. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, син сторін [PERSON] згідно з довідкою №81 від 17.09.2025 року (а.с.5) зарахований на навчання до навчально-наукового інституту права та соціального менеджменту Донецького державного університету внутрішніх справ в 2025 році наказом від 10.08.2025 №456 о/с. На сьогодні є здобувачем вищої освіти першого курсу (освітнього ступеня «бакалавр», 2025 року набору денної форми здобуття освіти спеціальності К9 «Правоохоронна діяльність»). [PERSON] навчається за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб і знаходиться на повному особистому забезпеченні. Дата закінчення навчання [PERSON] липень 2028 року. З копії договору №68/25-ПЗСО-Д-К9 від 13 серпня 2025 року вбачається, що Донецький державний університет внутрішніх справ та вступник [PERSON] , законний представник [PERSON] уклали договір про навчання у закладі вищої освіти за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою «Правоохоронна діяльність», для здобуття ступеня вищої освіти «Бакалавр» (а.с.6-8). З копії договору №68/25-ПЗСО-Д-К9 від 22 серпня 2025 року, що є невід`ємним додатком до Договору про навчання у закладі вищої освіти №68/25-ПЗСО-Д-К9 від 13.08.2025 вбачається, що загальна вартість платної освітньої послуги за розрахунковий строк виконання освітньої програми становить 105600,00 грн. Вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: у разі внесення плати одноразово 105600,00 грн., у разі внесення плати щороку: 2025-2026 навчальний рік 35200,00 грн; 2026-2027 навчальний рік - 35200,00 грн; 2027-2028 навчальний рік (10 місяців) - 35200,00 грн.; у разі внесення плати посеместрово: 17600 грн. Замовник вносить плату посеместрово (а.с. 9-12). Таким чином, вказаними доказами доведений факт навчання [PERSON] у вказаному навчальному закладі, форма навчання денна, контрактна, на день звернення до суду не досяг 23 років, продовжує навчання, не працює. Навчання на денній формі позбавляє [PERSON] можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Суд також враховує, що навчальний заклад знаходиться не за місцем проживання [PERSON] , форма навчання є денною, контрактною, потребує матеріальних витрат на оплату освітньої послуги, житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, суд вважає доведеною обставину щодо його потреби в матеріальній допомозі батьків. Обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання повнолітніх окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дітей, які хоча й досягли повноліття, однак продовжують навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їм можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітніх у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Так, згідно з паспортом громадянина України, місце проживання [PERSON] зареєстровано в [ADDRESS] (а.с.15 на звороті). Місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з витягу з реєстру територіальної громади (а.с.13). Таким чином, оскільки [PERSON] проживає разом з позивачкою, наявні підстави для стягнення аліментів на користь позивачки, оскільки право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Аналіз ст. ст. 182, 191, 199, 200, 201 СК України у поєднанні з основними правилами доказування (параграф перший глави п`ятої розділу першого ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується. Батько (мати) можуть бути звільненні від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (мати), до яких пред`явлений позов. Позивачкою суду надані докази, що підтверджують існування обставин, з яким закон пов`язує можливість покладення на батька (мати) обов`язку надавати допомогу дитині, яка продовжує навчання. Разом з тим, у справі відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували неспроможність відповідача надавати допомогу своєму синові. Так, відповідач [PERSON] перебуває у працездатному віці. Даних про те, що розмір доходів відповідача не дає йому змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, матеріали справи не містять. Будь-яких належних та достатніх доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти, відповідач суду не надав. Таким чином, беручи до уваги обов`язковість сукупності таких юридичних фактів - як досягнення дочкою сторін повнолітнього віку, продовження нею навчання і у зв`язку з цим існування потреби у матеріальній допомозі, матеріальне становище платника аліментів, який є молодою, працездатною особою, відсутність даних щодо неможливості надавати таку допомогу, конкретні обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання дитини [PERSON] аліменти в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 28.01.2026 року і на весь період навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У разі припинення [PERSON] навчання у навчальному закладі відповідно до вимог частини 2 статті 199 СК України право на його утримання припиняється. В силу ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 1331 грн. 20 коп. На підставі ст.ст. 182, 199, 200 СК України та

Outcome: approved