Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі позивач), діючи через свого представника Луценко Ю.С., звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором №1394-1427 від 12 травня 2024 року у розмірі 96 650 грн. 00 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідачка отримала від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» споживчий кредит у розмірі 20 000 грн. 00 коп. При цьому відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 116 860 грн. 00 коп., з яких: 20 000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту та 96 860 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками. У подальшому було прийнято рішення про списання заборгованості на суму 20 210 грн. 00 коп. у зв`язку чим позивач просить стягнути з відповідачки 96 650 грн. 00 коп. Представником відповідачки подано відзив на позов з якого вбачається, що позовні вимоги відповідачка визнає частково у розмірі 73 950 грн. При цьому у відзиві вказується, що відповідачкою було сплачено приблизно 3 000 грн. на погашення заборгованості, які мали бути спрямовані саме на погашення тіла кредиту, також відповідачці безпідставно нараховано комісію за надання кредиту, при цьому розмір заборгованості за процентами визначений не правильно. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, при цьому в матеріалах справи міститься його клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказав, що відповідачка дійсно укладала кредитний договір та отримувала кредитні кошти, при цьому розмір заборгованості вважає необґрунтованим, оскільки відповідачкою було сплачено приблизно 3 000 грн. на погашення заборгованості, які мали бути спрямовані саме на погашення тіла кредиту, також відповідачці безпідставно нараховано комісію за надання кредиту, при цьому розмір заборгованості за процентами, на думку представника, визначений не правильно. У зв`язку з чим обґрунтованою вважає заборгованість у розмірі 73 950 грн. про що вказано у відзиві на позов. Заяви та клопотання учасників справи Інших заяв та клопотань від представника позивача та відповідача не надходило. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 29 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд даної справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, а також визначено відповідачці строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Заслухавши вступне слово представника відповідачки, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 12 травня 2024 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1394-1427, відповідно до якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 20 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленої кредитної лінії для задоволення особистих потреб строком на 365 днів (пункти 2.2-2.3, 4.13) (а.с. 17-26). Сторонами вказаного кредитного договору було погоджено промо-ставку за кредитом у розмірі 0,01% за кожен день користування кредитом протягом перших 30 днів (пункт 10.1), стандартну процентну ставку в розмірі 1,45% на день протягом решти періоду надання кредиту, після спливу перших 30 днів (пункт 4.10) та передбачено повернення кредиту до 11 травня 2025 року (пункт 4.13). Також сторонами договору було погоджено сплачу відповідачкою комісії за надання кредиту в розмірі 15% від суми наданого кредиту (пункту 4.11). Вказаний вище договір був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора С7913 та шляхом обміну електронними повідомленнями, що передбачено положеннями статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також узгоджується з висновками Верховного Суду, які містяться у постанові, винесеній 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Згідно повідомлення АТ «КБ «ПриватБанк» через платіжну систему LIQPEY 12 травня 2024 року грошові кошти у сумі 20 000 грн. були перераховані на виконання вказаного вище кредитного договору на картковий рахунок відповідачки (а.с. 41-43). Представник відповідачки у судовому засіданні факт укладення кредитного договору №1394-1427 та отримання відповідачкою кредитних коштів на його виконання у сумі 20 000 грн. 00 коп. визнав та не оспорював. Отже, позивач належним чином виконав свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором №1394-1427 щодо надання споживчого кредиту. Згідно розрахунку, що міститься у матеріалах справи, позивачем визначено заборгованість відповідачки за вказаним вище кредитним договором у розмірі 116 860 грн. 00 коп., з яких: 20 000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту та 96 860 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками (а.с. 45-47). Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідачки зазначеної вище заборгованості, законності спрямування сплачених відповідачкою коштів на погашення заборгованості за комісією та правильності визначення розміру заборгованості за тілом кредиту і процентами суд зазначає наступне. Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка 11 червня 2024 року сплатила в рахунок погашення заборгованості 3 350 грн. 00 коп., які були спрямовані на погашення заборгованості за комісією у розмірі 3 000 грн. 00 коп. (а.с. 45). Пунктом 4.11 кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачкою дійсно передбачено сплату відповідачкою на користь позивача комісії за видачу кредиту в розмірі 15% від суми виданого кредиту, що становить 3 000 грн. 00 коп., яка нарахована в день видачі кредиту. У рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року, винесеного у справі №7-рп/2013, вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12 травня 1991 року, далі Закон України №1023-XII передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Частиною першою статті 18 Закону України №1023-XII передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України №1023-XII умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно частини п`ятої статті 18 Закону України №1023-XII якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до частини сьомої статті 18 Закону України №1023-XII положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Як вбачається, сплата зазначеної комісії згідно кредитного договору №1394-1427 фактично передбачена за укладення кредитного договору та надання кредитних коштів тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним. Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, винесеного у справі №756/8840/17. Згідно статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. За таких обставин суд приходить до висновку про незаконність нарахування та стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту в розмірі 15% від суми кредиту, що становить 3 000 грн. 00 коп. Як вбачається, з моменту укладення між позивачем та відповідачкою кредитного договору №1394-1427, тобто з 12 травня 2024 року, протягом перших 30 днів, тобто по 10 червня 2024 року включно відповідачці нараховувалися проценти за користування кредитом в розмірі 0,01% на день, а починаючи з 11 червня 2024 року здійснювалося нарахування процентів за ставкою 1,45% на день. При цьому, 24 грудня 2023 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (далі Закон України №3498-ІХ), яким, серед іншого, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII (далі Закон України №1734-VIII). Так, частиною п`ятою статті 8 Закону України №1734-VIII, яка визначає реальну річну процентну ставку, денну процентну ставку та загальну вартість кредиту для споживача, передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Водночас, пунктом 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII було передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Отже, за період з 11 червня 2024 року до 19 серпня 2024 року включно розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5%, а з 20 серпня 2024 року розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Суд зазначає, що частиною першою статті 16 Закону України №1734-VIII передбачено, що споживач має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів. Договором про споживчий кредит може бути передбачено обов`язок повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідного документа. Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних платежів, кредитодавець зобов`язаний здійснити відповідне коригування зобов`язань споживача у бік їх зменшення та на вимогу споживача надати йому новий графік платежів. Договором про споживчий кредит може встановлюватися порядок дострокового повернення споживчого кредиту з урахуванням положень частини третьої цієї статті. Згідно статті 19 Закону України №1734-VIII у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Як з`ясовано судом, відповідачка отримала від позивача 12 травня 2024 року кредит у розмірі 20 000 грн. 00 коп. При цьому вже 11 червня 2024 року вона сплатила на його погашення 3 350 грн. 00 коп. На той час їй за перші 30 днів користування кредитом було нараховано відсотки у розмірі 60 грн. 00 коп., та за 11 червня 2024 року, тобто за 1 день користування кредитом за процентною ставкою 1,45% на день було нараховано 290 грн. 00 коп., а загалом розмір нарахованих процентів становив 350 грн. 00 коп. (60 грн. 00 коп. + 290 грн. 00 коп.) (а.с.45). Оскільки сплачена відповідачкою сума коштів мала бути направлена на погашення тіла кредиту, то станом на 11 червня 2024 року у відповідачки перед позивачем існувала заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16 650 грн. 00 коп. (20 000 грн. 00 коп. 3 350 грн. 00 коп.) та заборгованість за процентами у розмірі 350 грн. 00 коп. У подальшому відповідачка платежів на погашення заборгованості не здійснювала, у зв`язку з чим у період з 12 червня по 19 серпня 2024 року, тобто за 69 днів користування кредитними коштами у розмірі 16 650 грн. 00 коп., позивач мав право нарахувати 100,05% (69 х 1,45%) від суми заборгованості, що становить 16 658 грн. 33 коп. (16 650 грн. 00 коп. х 100,05%), а у період з 20 серпня 2024 рок по 11 травня 2025 року, тобто за 265 днів користування кредитними коштами у розмірі 16 650 грн. 00 коп., позивач мав право нарахувати 265% від суми заборгованості, що становить 44 122 грн. 50 коп. (16 650 грн. 00 коп. х 265%). Отже, загальний розмір заборгованості, яка виникла у відповідачки перед позивачем за весь період користування кредитними коштами, тобто по 11 травня 2025 року, становить 77 780 грн. 83 коп., з них: за тілом кредиту 16 650 грн. 00 коп., за процентами 61 130 грн. 83 коп. (60 грн. 00 коп. + 290 грн. 00 коп. + 16 658 грн. 33 коп. + 44 122 грн. 50 коп.). Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належний йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що у відповідачки перед позивачем за кредитним договором №1394-1427 від 12 травня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 77 780 грн. 83 коп., суд приходить до висновку про необхідність стягнення зазначеної заборгованості з відповідачки на користь позивача і відповідно про задоволення позову частково у вказаному вище розмірі, при цьому в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Судові витрати Позивачем здійснено судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. при цьому відповідачкою судові витрати не здійснювалися. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 949 грн. 47 коп. (77 780 грн. 83 коп. х 2 422 грн. 40 коп. / 96 650 грн. 00 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial