Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 31 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» (далі ТОВ «Маніфою») та [PERSON] в електронній формі був укладений договір позики № 6859113, відповідно до умов якого останній отримав позику та зобов`язався сплатити відсотки на користування грошовими коштами та всі інші платежі, пов`язані з виконанням договору. 11 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 11-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 75 500,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 25 000 грн, заборгованість за процентами за користування позикою 38 000,00 грн, сума заборгованості за процентами на прострочену позику 12 500,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та після відступлення права вимоги не здійснив жодного платежу. Крім того, 26 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів») та [PERSON] в електронній формі був укладений договір позики № 79249244, відповідно до умов якого останній отримав позику та зобов`язався повернути таку ж саму суму грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права грошової вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 30 від 19 серпня 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 16 356,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 10 000 грн, сума заборгованості за відсотками 1496,00 грн, сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою 4860,00 грн. Відповідач, лише частково виконав своє зобов`язання, оскільки після відступлення права грошової вимоги здійснив одноразовий платіж 04 лютого 2025 року на загальну суму 4300,00 грн для погашення заборгованості, таким чином має непогашену заборгованість за договором позики № 79249244 в розмірі 12 056,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 10 000 грн, сума заборгованості за відсотками 1496,00 грн, сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою 560,00 грн. З урахуванням викладеного, позивач як правонаступник боргових зобов`язань відповідача за договорами позики, просив стягнути з відповідача заборгованість: -за договором позики № 6859113 від 31 січня 2024 року у розмірі 75 500,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 25 000 грн, заборгованість за процентами за користування позикою 38 000,00 грн, сума заборгованості за процентами на прострочену позику - 12 500,00 грн; -за договором позики № 79249244 від 26 березня 2024 року у розмірі 12 056,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 10 000 грн, сума заборгованості за відсотками 1496,00 грн, сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою 560,00 грн, а всього 87 556,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, клопотання про розгляд справи без його участі, у якому просив зменшити розмір зазначених процентних нарахувань до обґрунтованого та співмірного рівня, з урахуванням фактичних обставин справи, характеру порушення зобов`язання та положень чинного законодавства. Відповідач не погоджується з розміром процентів, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання зобов`язань, а також із іншими додатковими процентними нарахуваннями, оскільки їх правова та економічна природа не відповідає відшкодуванню можливих втрат кредитора. Зазначені нарахування фактично є формою фінансової санкції за порушення строків виконання зобов`язання. Їх сукупний розмір є значно більшим за суму основного боргу без належного обґрунтування, що свідчить про явну невідповідність таких нарахувань наслідкам порушення зобов`язання та призводить до порушення принципу співмірності й балансу інтересів сторін. Зазначає, що проценти, нараховані після закінчення строку кредитування, не пов`язані з фактичним користуванням грошовими коштами та за своєю суттю є відповідальністю за порушення строків виконання зобов`язання, а тому підлягають правовій оцінці як санкція, до якої застосовуються положення ч.3 ст. 551 ЦК України щодо можливості її зменшення судом У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі 15 вересня 2025 року - позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08 грудня 2025 року - постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. 09 лютого 2026 року - прийнята заява про перегляд заочного рішення та призначено судове засідання по розгляду заяви. 19 лютого 2026 року - скасовано заочне рішення та справу призначено до розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом установлено, що 31 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики № 6859113, який останнім підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, за яким позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та інші платежі відповідно до умов договору (п. 2.1 Договору). Відповідно до умов Договору Товариство надало відповідачу позику у розмірі 25 000,00 грн (п. 2.3.3 Договору). Строк позики: загальний строк до 05 квітня 2024 року (65 днів). Дата надання позики: 31 січня 2024 року. Дата повернення позики 05 квітня 2024 року (п. 2.3.4 - 2.3.6 Договору). Базова процентна ставка: 2.50000% на день застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п. 3.1.2 цього Договору (п. 2.4.2 Договору). Основна процентна ставка, фіксована: 2.50000% на день застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду (п. 2.4.3 Договору). Позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок позичальника [NUMBER] (п. 2.5 Договору). Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачу у паспорті позики, який підписаний електронним підписом - одноразовим ідентифікатором. Розрахунком за договором позики № 6859113 від 31 січня 2024 року доведено до відома відповідача інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом, встановлений графік платежів. Додатковою угодою №1 до договору позики № 6859113 від 31 січня 2024 року, яка підписана 15 лютого 2024 року електронним підписом - одноразовим ідентифікатором, між сторонами договору погоджено, що: сума позики станом на дату укладення цієї угоди становить 25 000,00 грн, загальний строк позики 80 днів, дата повернення позики 05 травня 2024 року. Також між сторонами погоджений графік нарахування процентів за додатковою угодою. Факт перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, маска картки [NUMBER] , підтверджується довідкою № 2782_250122110105 від 02 січня 2025 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування через систему iPay.ua 31 січня 2024 року о 12:23:28 коштів в сумі 25 000,00 грн. 11 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою», як клієнтом, та позивачем, як фактором, був укладений Договір факторингу № 11-01/2024, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком № 1 та є невід`ємною частиною Договору. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. 21 серпня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та позивачем укладено Додаткову угоду № 7 до Договору факторингу №11-01/2024 від 11 січня 2024 року. 21 серпня 2024 року ТОВ «Маніфою» та позивачем підписаний та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників № 6 за Договором факторингу № 11-01/2024 від 11 січня 2024 року. Згідно платіжної інструкції № 410 від 21 серпня 2024 року ТОВ ФК «ЄАПБ» внесено плату за відступлення права вимога згідно Договору факторингу №11-01/2024 від 11 січня 2024 року. Згідно Витягу з Реєстру боржників № 6 від 21 серпня 2024 року до Договору факторингу № 11-01/2024 від 11 січня 2024 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача по договору позики № 6859113 від 31 січня 2024 року в сумі 75 500,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 25 000 грн, заборгованість за процентами за користування позикою 38 000,00 грн, сума заборгованості за процентами на прострочену позику 12 500,00 грн. Як слідує з розрахунку заборгованості по договору позики № 6859113 від 31 січня 2024 року, складеному ТОВ «Маніфою», з 31 січня 2024 року по 05 травня 2024 року заборгованість відповідача складала 75 500,00 грн, з яких: 25 000,00 грн заборгованість по основному боргу; 50 500,00 грн заборгованість за процентами. Також судом установлено, що 26 березня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 79249244, який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), за яким позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти для задоволення власних потреб шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути суму грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики (п. 1 Договору). Відповідно до п. 2.1-2.4 Договору сторони погодили суму позики 10 000,00 грн, строком на 17 днів, дату повернення позики (останній день) 11 квітня 2024 року, денну процентну ставку - 0,88 %, процентну ставку за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70 % в день; орієнтовну реальну річну процентну ставку 2305,6 %; орієнтовну загальну вартість позики 11 496,00 грн. Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит, яка є додатками до вказаного вище договору, доведено до відома відповідача інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права грошової вимоги до боржників у реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Також між сторонами договору факторингу було укладено додаткову угоду № 2 від 28 липня 2021 року, додаткову угоду № 7 від 13 червня 2022 року, додаткову угоду № 34 від 19 лютого 2025 року, здійснено продаж права вимоги згідно Реєстру боржників № 30 від 19 серпня 2025 року, про що також було складено акт прийому передачі реєстру боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 30 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за договором позики № 79249244 на загальну суму 16 356,00 грн. Згідно платіжної інструкції № 409 від 21 серпня 2024 року ТОВ ФК «ЄАПБ» внесено плату за відступлення права вимога згідно Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2024 року. За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором № 79249244 від 26 березня 2024 року станом на 31 липня 2025 року складає 12 056,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 10 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 1496,00 грн, сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою 560,00 грн. Позивач, вказуючи на ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань і непогашення заборгованості за кредитними договорами та договорами позики, що є порушенням його законних прав та інтересів, звернувся до суду за захистом таких з позовом про стягнення заборгованості. Застосовані норми права Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Мотиви та висновки суду Судом установлено, що 31 січня 2024 року в електронній формі між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики № 6859113 та 15 лютого 2024 року додаткову угоду № 1 до нього, які останнім підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором та відповідно до умов яких відповідач на строк до 05 травня 2024 року отримав кредит у сумі 25 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, маска якої [NUMBER] , що підтверджується інформацією Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 22 січня 2025 року, та зобов`язався повернути грошові кошти і сплатити плату від суми позики. У подальшому позивач набув права грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 6859113 від 31 січня 2024 року, укладеним між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики № 6859113 від 31 січня 2024 року належним чином не виконав, оскільки не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору. Разом з тим, згідно з п. 6.2. Розділу 6 Договору «Відповідальність сторін» сторони передбачили, що за неправомірне користування позикою/її частиною позикодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний на вимогу позикодавця сплатити проценти на прострочену позику: у розмірі 12.00 % від суми позики на 4-й день користування; у розмірі 3.00 % від суми позики, починаючи з 5-го дня за кожен день неправомірного користування. Розмір процентів на прострочену позику є фіксованим та не може бути змінено позикодавцем в односторонньому порядку. Тобто, вказані проценти за неправомірне користування позикою/її частиною позикодавцем визначені саме як міра відповідальності позичальника за Договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості, проценти за неправомірне користування позикою Товариством нараховувалися з 20 березня 2024 року, тобто в межах строку дії Договору та одночасно з процентами за користування позикою. У постанові від 23 травня 2018 року по справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). Дійсно, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, позовні вимоги про стягнення процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлялися, однак останнє не позбавлене можливості скористатися таким правом у майбутньому. При цьому, відповідно до положень п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості за договором № 6859113, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково у сумі 63 000,00 грн, з яких: 25 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 38 000,00 грн сума заборгованості за процентами за користування позикою. Підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за процентами на прострочену позику в розмірі 12 500,00 грн, з гляду на означені вище міркування, відсутні. Також судом установлено та не оспорюється відповідачем, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 76249244 від 26 березня 2024 року в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу кошти в сумі 10 000,00 грн на строк 17 днів, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти і сплатити плату від суми позики. У подальшому позивач набув права грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором № 76249244 від 26 березня 2024 року, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . У підписаному відповідачем договорі № 76249244 від 26 березня 2024 року визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, а отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогамистатті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зістаттею 629ЦК Україниє обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписівстатті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 76249244 від 26 березня 2024 року заборгованість за договором не погашена та становить 12 056,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 10 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 1496,00 грн, сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою 560,00 грн. Враховуючи, що кошти фактично отримані відповідачем та в добровільному порядку кредитору не повернуті, позивач має право вимагати виконання договору в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення коштів. Таким чином, суд приходить висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку суми заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 10 000,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 1496,00 грн, враховуючи узгоджені сторонами строки кредитування, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії договору позики. Суд вважає, що у відповідача виникло зобов`язання зі сплати відсотків за договором в межах строку дії договору (17 днів) за процентною ставкою 0,88 % (10 000,00 грн х 0,88 % х 17 днів) в сумі 1496,00 грн, що узгоджується із загальною вартістю кредиту, яка відображена у додатку № 1 до договору позики. Однак суд, не вбачає підстав для стягнення суми заборгованості по процентах за понадстрокове користування позикою та звертає увагу на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок було підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. За наведеного у відповідача виник обов`язок щодо погашення заборгованості: - за договором позики № 6859113 від 31 січня 2024 року у розмірі 63 000,00 грн, з яких: 25 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 38 000,00 грн сума заборгованості за процентами за користування позикою; - за договором позики № 79249244 від 26 березня 2024 року у розмірі 11 496,00 грн, з яких: 10 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 1496,00 грн сума заборгованості за відсотками. Прийшовши такого висновку, суд зауважує, що на день розгляду справи в суді заборгованість відповідачем за вказаними вище складовими не погашена, розмір такої заборгованості наведеними у письмових поясненнях аргументами не спростований та власних розрахунків суду не надано. Розподіл судових витрат Матеріалами справи встановлено, що при звернення до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. З огляду на те, що позов задоволено частково (85,08%), з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2576,22 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial