Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

24.02.2026 представник позивача Гіль Є. В. надіслав заяву про постановлення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат на правову допомогу, якою просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нессо" на користь позивача відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 11 116 грн 50 коп. На обґрунтування заяви зазначено, що заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 16.02.2026 позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нессо" про визнання договору позики неукладеним, визнання відсутнім зобов`язання сплати коштів за ним, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, задоволено частково. У позовній заяві було вказано про застосування ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 17.02.2026 між позивачем [PERSON] та АО "Прецендент" було підписано акт № 24/10/1/1 до договору про надання правничої допомоги від 31.10.2024 № 24/10, де було визначено детальний опис виконаних робіт. Вказаним актом сторони погодили, що виконані роботи передбачені фіксованою сумою гонорару - 10 000 грн 00 коп., а додатковий гонорар за позитивний результат складає 916 грн 50 коп. Витрати за надсилання кореспонденції суду склали 200 грн 00 коп. Таким чином, загальна сума фактично понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, складає 11 116 грн 50 коп. На підставі викладеного, просив ухвалити додаткове рішення в цивільній справі № 621/2863/25. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26.02.2026 призначено судовий розгляд заяви представника позивача Гіль Є. В. про стягнення судових витратна 01.04.2026 з повідомленням учасників справи. 01.04.2026 належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися у судове засідання. Представник позивача Гіль Є. В. засобами телефонного зв`язку просив проводити розгляд заяви за його відсутності, на задоволенні вимог про стягнення судових витрат наполягав. Відповідно до другого речення частини 4 статті 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Заочним рішенням Зміївського районного суду від 16.02.2026 частково задоволено позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нессо" про визнання договору позики неукладеним, визнання відсутнім зобов`язання сплати коштів за ним, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна. Суд визнав виконавчий напис № 7049, вчинений 26 червня 2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 18 330 грн 00 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" (після перейменування Товариство з обмеженою відповідальність "НЕССО") таким, що не підлягає виконанню, та стягнув з Товариства з обмеженою відповідальність "НЕССО" на користь Державного бюджету України 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору. У решті позову відмовлено (а. с. 149-162). Питання щодо розподілу витрат позивача на правову допомогу судом не вирішувалося, оскільки представник позивача клопотав про застосування ч. 8 ст. 141 ЦПК України. У заяві про ухвалення додаткового рішення, представник позивача Гіль Є. В. зазначив суму судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, - 11 116 грн 50 коп. (а. с. 165, 166). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії: договору про надання правничої допомоги № 24/10 від 31.10.2024 укладеного між АО "Прецендент" від імені якого діє адвокат Гіль Є. В. та [PERSON] ; додаток до договору про надання правничої допомоги від 31.10.2024 № 24/10; акт від 17.02.2026 № 24/10/1/1 до договору про надання правничої допомоги від 31.10.2024; квитанції Укрпошта від 20.11.2024, від 06.01.2025, від 28.08.2025, від 08.10.2025, щодо сплати поштових послуг у цивільній справі на загальну суму 200 грн 00 коп.; квитанції АТ "Акцент-Банк" від 19.02.2026 про сплату [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 700 грн 00 коп. (а. с. 167-176). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що: "суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами". Отже, підтвердженою сумою витрат позивача на професійну правничу допомогу є сума - 11 116 грн 50 коп. Зазначений розмір витрат на правову допомогу є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Дотримуючись вимоги щодо пропорційності покладення на сторони судових витрат, суд виходив з наступного. Частинами 1-3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Задовольняючи позов частково, суд визнав виконавчий напис № 7049, вчинений 26 червня 2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 18 330 грн 00 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" (після перейменування -Товариство з обмеженою відповідальність "НЕССО") таким, що не підлягає виконанню, а у задоволенні інших двох вимог позову про визнання неукладеним договору від 25.11.2019 № 191125-11485-1 та визнання відсутнім у [PERSON] зобов`язання сплати коштів, суд відмовив. Отже, частина позовних вимог, яка була задоволена на користь позивача [PERSON] , складає 1/3 від заявлених вимог. Виходячи з цього, відшкодуванню підлягає сума, яка дорівнює 1/3 від розміру понесених витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу, тобто 3 705 грн 50 коп. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22. За таких обставин, вимога про відшкодування судових витрат підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу адвоката в сумі 3 705 грн 12 коп. У задоволенні решти вимог щодо відшкодування витрат на правову допомогу належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial