Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

у вересні 2025 року [PERSON] через свого представника адвоката Селюха А.В. звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», [PERSON] про відшкодування майнової шкоди (збитку), завданої внаслідок ДТП, в якому просила стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, заподіяної в результаті ДТП, недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 25836 грн. 68 коп., пеню в розмірі 4897 грн. 87 коп., три відсотки річних в сумі 293 грн., за період з 15.08.2025 по 31.12.2025, а всього 31027 грн. 55 коп., з відповідача [PERSON] стягнути майнову (матеріальну) шкоди, заподіяну в результаті пошкодження ТЗ «ACURA TLХ» д. р. н. [NUMBER] у ДТП, яка мала місце 05.04.2025, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 59409 грн. 82 коп., а також витрат на проведення оцінки збитку в сумі 4500 грн., а всього 63909 грн. 82 коп. Також, позивач просив стягнути з відповідачів судові витрати на оплату професійної правничої допомоги по 5000 грн. з кожного та сплачений позивачем судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. Обгрунтовано позов тим, що 05 квітня 2025 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «ACURA TLХ» д. р. н. [NUMBER] , який належить позивачу та «Тойота РАВ 4» д.р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . У результаті даної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Учасниками ДТП, в порядку визначеному законодавством, складено повідомлення про ДТП (Європротокол) без виклику поліції. У відповідності до Європротоколу-повідомлення про ДТП від 05.04.2025, який було надано ПАТ «НАСК «Оранта» , винною особою у даній ДТП є водій [PERSON] . На час ДТП цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта». Для отримання страхового відшкодування позивач звернулася до ПАТ «НАСК «Оранта» із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. ПАТ «НАСК «Оранта» компенсувала лише частково заподіяну шкоду в розмірі 49491 грн. 09 коп., а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 25 березня 2026 року представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» подав до суду заяву про затвердження мирової угоди, що укладена 04.03.2026 між позивачем та ПАТ «НАСК «Оранта». Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова вд 26 березня 2026 року затверджено мирову угоду, укладену 04.03.2026 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА». Провадження у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», [PERSON] про відшкодування майнової шкоди (збитку), завданої внаслідок ДТП в частині пред`явлених позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» закрито. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, представник позивача надіслав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі та участі позивача, позовні вимоги, заявлені до [PERSON] , просив задовольнити у повному обсязі. Представник ПАТ «НАСК «Оранта» у судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив справу розглядати без участі представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті сповіщався завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 05.04.2025, о 08 год. 45 хв., у м. Чернігові по вул. ШЛевченка, 130 сталася ДТП за участі ТЗ «Тойота РАВ 4» д.р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та ТЗ «ACURA TLХ» д. р. н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Як наслідок автомобілі позивача та відповідача зазнали механічних пошкоджень. Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (євро протокол) від 05.04.2025, ДТП сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] правил дорожнього руху, вину свою визнав (а.с. 19). На час ДТП цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Тойота РАВ 4» д.р.н. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , була застрахована згідно чинного договору ОСЦПВВНТЗ (поліс № 20994424 від 17.05.2024) в ПАТ «НАСК «Оранта». Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] є власником автомобіля «ACURA TLХ» д. р. н. [NUMBER] , який зазнав пошкоджень в результаті ДТП (а.с. 17-18). На підтвердждення своїх вимог позивач надала до позовної заяви копію звіту про оцінку № 69/25 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 06.05.2025, згідно якого встановлено, що ринкова вартість автомобіля «ACURA TLХ», VIN [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] на дату оцінки складає 596539 грн. 41 коп. Вартість ремонту легкового автомобіля «ACURA TLХ», VIN [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , після ушкодження складає 158686 грн. 11 коп. Матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ легкового автомобіля «ACURA TLХ», VIN [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] складає 93393 грн. 33 коп. (а.с. 25-35). Загальна вартість робіт згідно до рахунку-фактури № 69/25 від 20.04.2025 за проведення авто товарознавчого дослідження № 69/25 складає 4500 грн. (а.с. 63). Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно із частинами першою-третьою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 2.1 статті 2 Закону №1961- IV передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Вказана норма кореспондується зі частиною другою статті 999 ЦК україни, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Пунктом 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини першої статті 1192 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Аналогічні положення також містить і Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Частиною першою статті 1194 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, оплачується винуватцем ДТП. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові по справі №755/7666/19 від 15.10.2020. Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача в рахунок відшкодування майнової (матеріальної шкоди), заподіяної в результаті пошкодження ТЗ «ACURA TLХ» д. р. н. [NUMBER] у ДТП, яка мала місце 05.04.2025, різницю між фактичним розміром шкоди і страховими виплатами у межах ліміту відповідальності страховика, з урахування коефіцієнту фізичного зносу 0,58%, а всього 59409 грн. 82 коп. (56909 грн. 82 коп. + 2500 грн. франшизи), а також половину витрат на проведення оцінки збитку в сумі 2250 грн., а всього 61659 грн. 82 коп. Суд враховує, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку позивачем поданий до суду як доказ для відшкодування збитків з обох відповідачів, а тому вартість витрат на оплату звіту має бути покладено на обох відповідачів, проте, оскільки позивач уклав з відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» мирову угоду, а тому питання про покладення на ПАТ «НАСК «Оранта» половини витрат на проведення автотоварознавчого дослідження судом не вирішується. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Так, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Селюх А.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 12.05.2025 (а.с. 88) та ордеру серії СВ № 1126913 від 12.05.2025 (а.с. 90). Згідно платіжних інструкції № 3631-МТ67-68РХ-А28А від 09.09.2025 позивачем сплачено адвокату Селюх А.В. 5000 грн. (а.с. 94). Нормами частини другої статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи викладене, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг, час, витрачений на їх надання, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, наявність сталої судової практики в такій категорії справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в даній справі в сумі 3000 грн. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial