Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 15.10.2024 року між ТОВ «Макс кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір №00-10017059 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору, відповідно до якого, первісний кредитор ТОВ «Макс Кредит» перерахувало відповідачу кошти у розмірі 9600 грн. на банківську картку [NUMBER] . 16.04.2025 року ТОВ "Макс Кредит" та ТОВ "Юніт Капітал" уклали договір факторингу №16042025-МК, у відповідності до умов якого ТОВ "Макс кредит" передає (відступає) ТОВ "Юніт Капітал" за плату належні йому права вимоги до боржників. Оскільки відповідач належним чином не виконала свого зобов`язання щодо повернення коштів, виникла заборгованість у розмірі 16142, 40 грн, яка складається з наступного: 9600 грн - заборгованість по кредиту; 6542,40 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, яку позивач просить стягнути. Рух справи. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 02.12.2025 року через систему електронний суд від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що 15.10.2024 року начебто між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та нею було укладено кредитний договір відповідно до умов якого вона отримала на споживчі цілі кредит у розмірі 8000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% в день від суми кредиту. Дата надання/видачі кредиту - 15.10.2024 р.; сума Кредиту: 8000,00 грн. Строк, на який надається Кредит - 360 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 10.10.2025 р.; Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку виплати кредиту/ строку договору не передбачена. З викладеними в позові обставинами вона не погоджуюсь, оскільки вказаної суми коштів не отримувала, означений в позовній заяві договір не підписувала, заборгованість за договором не визнає. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що саме нею підписано електронним цифровим підписом електронний правочин - Кредитний договір № 1529033 від 27.05.2024 року з позивачем, враховуючи те, що ключ має властивості прихованого файлу, в якому відображається, зокрема, повне ім`я, номер сертифікату, початок строку дії та завершення строку дії. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача, відомостей про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Не містяться і доказів надсилання з її номеру телефону відповідного СМС. Відсутність вказаних доказів не може свідчити про дійсне укладення між сторонами договору за допомогою використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Позивачем у позові вказується, що ним долучаються документи що підтверджують перерахування кредитних коштів копію довідки про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи. Оскільки вона коштів не отримувала, тому вважає, що означені докази не можуть об`єктивно та достовірно вказувати на отримання нею відповідної суми коштів. У позовній заяві позивач зазначає, що ним виконано умови кредитного договору у повній мірі, однак жодних доказів на підтвердження виконання умов договору позивачем суду не подано. Позивачем не доведено також і факту укладання між ними кредитного договору, а надана копія начебто погодженого договору містить норми які порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Із наданих позивачем сум розрахунку заборгованості, розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за начебто наданим кредитом, що опосередковано вказує на порушення істотного дисбалансу договірних прав. Щодо вирішення питання заявленої вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу. Подане клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (адвокатського об`єднання) із обґрунтуванням неспівмірності та нерозумності такого розміру, зокрема розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). Під час визначення суми відшкодування суд керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Просить суд відмовити у задоволені позовних вимог за позовом ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості у повному обсязі. 03.07.2025 року через систему електронний суд від представника позивача ТОВ «Юніт Капітал» надійшли додаткові пояснення по справі, згідно яких, в позовній заяві вказано, що, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить - 19 342,40 грн, яка складається з: 9 600,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 6 542,40 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування 3 200,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Звертаємо увагу суду, що в прохальній частині Позивач вказує: «Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ», ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 43541163 заборгованість за Кредитним договором № 00-10017059 від 15.10.2024 у розмірі 16 142,40 грн». Це зумовлено тим, що позивач не стягує з відповідача заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Всі нарахування відсотків нараховувались в межах погоджених умов Кредитного договору. Уклавши Договір, Позичальник підтверджує, що йому було в чіткій та зрозумілій формі надано актуальну та достовірну інформацію, передбачену статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», а також інформацію про фінансову послугу та кредитодавця у визначеному законодавством обсязі, достатньому для прийняття позичальником свідомого рішення про отримання такої послуги або про відмову від її отримання та ознайомлений з Правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «МАКС КРЕДИТ», повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, повний текст яких розміщений на сайті за посиланням: https://treba.credit/finansovi-poslugy/. Представник позивача ТОВ «Юніт Капітал» в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи здійснювати у його відсутність та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про розгляд справи, до суду подано відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 15 жовтня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» та відповідач [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 00-10017059 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 09379. Відповідно до п. 1.1. Договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За змістом п. 1.2 договору, сума кредитного ліміту складає 8000 грн., тип кредиту кредитна лінія (безвідклична). Цільове призначення кредиту на споживчі потреби. Згідно з п. 1.3, 1.4 договору строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту Кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) - 10 жовтня 2025 року згідно з пунктом 3.5 цього договору. Також Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: 09 листопада 2024 року, та на кожний 25 день після цієї дати протягом Строку кредитування. Дата повернення кредиту, Періодичні дата оплати процентів та дата сплати Комісії зазначаються в Графіку платежів, який міститься в Додатку 1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною. Відповідно до п.1.5.1 договору кредитної лінії стандартна процентна ставка складає 0,94% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п. 1.3. цього договору. В п. 1.6. зазначено, що Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 20,00% від суми Кредиту, що складає: 1600 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5 цього Договору. Відповідно до пункту 3.5 договору Позичальник зобов`язаний здійснити оплату комісії та повернути Суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення Кредиту, а саме: 10 жовтня 2025 року. За графіком платежів відповідач станом на 10 жовтня 2025 року мав сплатити на користь кредитодавця 8 000 грн суму кредиту, 25472 грн. проценти з розрахунку 1 800 грн. кожні 25 днів, а також 1600 грн комісію. Загальна сума виплати 35072 грн. Тобто сторонами було погоджено розмір тіла кредиту, комісію та процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування, та порядок її нарахування. Вищевказаний правочин підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора: 09379, який був відправлений їй 18.10.2024 року о 09:23:52 та використаний останньою 15.10.2024 року о 09:24:27. Згідно паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем [PERSON] електронним одноразовим ідентифікатором 22238 15.10.2024 року, сума/ліміт кредиту 8000 грн, строк кредитування 360 календарних днів, мета отримання кредиту споживчі потреби, комісія за надання кредиту 1600 грн, загальні витрати за кредитом 28672 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом 36672 грн, реальна річна процентна ставка 2141,71 %. 15 жовтня 20245 року ТОВ «Макс Кредит» перерахувало грошові кошти в сумі 8000 грн. на банківську карту № [NUMBER] . Згідно з відомостями інформаційної довідки щодо підтвердження переказу грошових коштів, виданої ТОВ «Профітгід» та додатку до неї товариство в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-714 від 28.07.2023 року, здійснило успішний переказ грошових коштів, номер платіжної інструкції 126732395 на номер платіжної карти [NUMBER] , емітент платіжної картки користувача Privat Bank у розмірі 8000,00 грн. З відповіді та виписки рахунку АТ КБ «Приватбанк» від 17.11.2025 року, витребуваної за ухвалою суду вбачається, що [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] . Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною картою № [NUMBER] є фінансовий номер телефону [PERSON] [NUMBER] . 15.10.2025 року зараховано грошові кошти в сумі 8000 грн на рахунок [PERSON] № [NUMBER] . Факт належності цієї картки [PERSON] , належності їй номеру телефону [NUMBER] , на який надсилався одноразовий персональний ідентифікатор, і зарахування коштів підтверджується відповіддю банка - емітента АТ КБ «Приватбанк», що надана на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29.10.2025 року про витребування відповідної інформації. 16.04.2025 ТОВ "Юніт Капітал" та ТОВ "Макс кредит" уклали договір факторингу №16042025-МК/Юніт Капітал, у відповідності до умов якого ТОВ "Макс кредит" передає (відступає) ТОВ "Юніт Капітал" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Юніт Капітал" приймає належні ТОВ "Макс кредит" права вимоги до боржників. Відповідно до п.2.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому передачі реєстру боржників згідно із додатком №2. Після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржника стосовно боргів. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №16042025-МК/Юніт Капітал, ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 16142,40 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №16042025-МК/Юніт Капітал та платіжною інструкцією, яка свідчить про виконання Фактором своїх зобов`язань за Договором факторингу. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Водночас не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Частиною 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини, щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Як вбачається із матеріалів справи договір кредитної лінії від 15 жовтня 2024 року №00-10017059 укладено між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] і підписано останнім одноразовим ідентифікатором №09379, який було надіслано на номер відповідача +380673482099. У договорі зазначені всі необхідні дані про особу [PERSON] для її ідентифікації: реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, офіційно зареєстроване місце проживання, номер мобільного телефону. Так, судом встановлено, що у пункті 9 договору кредитної лінії від 15 жовтня 2024 року №00-10017059 (реквізити сторін) зазначено, що договір підписано [PERSON] з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, а також вказано наступну інформацію: «Позичальник: [PERSON] , адреса реєстрації [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Кам`янець-Подільським МВ УМВСУ 23.07.2013 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] , тел.: [NUMBER] , [NUMBER] , Одноразовий ідентифікатор: 09379, відправлено 15.10.2024 09:23:52, введено 15.10.2024 09:24:27». Вказані анкетні дані щодо відповідача-позичальника відповідають дійсності, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Таким чином, вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача були використані товариством або іншою особою для укладення кредитних договорів від її імені відповідачем суду не надані. Позивач на підтвердження виконання кредитодавцем зобов`язань за Договором щодо передачі коштів відповідачу надав: довідку про ідентифікацію, інформаційну довідка від ТОВ «Профітгід» та виписку про рух коштів АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] . Дані докази в сукупності підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 8000 грн. 15.10.2024 року, оскільки і сума отриманих коштів, і дата їх отримання відповідають умовам кредитного договору №00-10017059 від 15.10.2024 року, укладеного між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] . У відзиві на позовну заяву відповідач вказує про відсутність документів, які б підтверджували перерахування їй коштів, які вона не отримувала. З огляду на це, суд вбачає за необхідне зазначити, що саме відповідач має доступ до свого рахунку і має можливість представити суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору у відповідну дату, чого відповідачем надано не було. Натомість позивачем надано суду інформаційну довідку видану ТОВ «Профітгід» та додатку до неї в якій товариство, як технологічний оператор платіжних послуг, повідомило про успішну транзакцію переказу на картковий рахунок 15.10.2024 року о 09:24:34, емітент платіжної картки користувача Privat Bank № [NUMBER] у розмірі 8000,00 грн., в якому деякі символи (цифри), які є складовими номеру картки, замінені на знак «Х». Водночас відповідач не спростувала, що картка з такими символами їй не належить. Окрім того, факт перерахунку грошових коштів на рахунок відповідача підтверджується випискою по рахунку АТ КБ «Приватбанк», у якому підтверджено, що в банку на ім`я [PERSON] була емітовано банківську картку [NUMBER] ( [NUMBER] ) та в банку за [PERSON] закріплений фінансовий номер [NUMBER] . За період з 15 жовтня 2024 року по 20 жовтня 2024 року була виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 8000 грн. дата транзакції 15.10.2024 року. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини щодо укладення 15 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] в електронній формі договору кредитної лінії №00-10017059, за умовами якого відповідач отримала 8000,00 грн. кредитних коштів. Згідно детального розрахунку заборгованості за кредитним договором №00-10017059 від 15.10.2024 року ТОВ «Макс Кредит» заборгованість [PERSON] становить 16142,40 грн., з яких: 8000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням, 6542,40 грн. заборгованість за відсотками, 1600 грн. сума заборгованості за комісіями та 3200 грн. штрафні санкції. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №00-10017059 від 15.10.2024 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Юнфіт капітал» за кредитним договором станом на 01.10.2025 року складає 19342,40 грн., з яких прострочена заборгованість 9600 грн., прострочена заборгованість за процентами 6542,40 грн., заборгованість за штрафними санкціями 3200 грн. Надані позивачем детальний розрахунок ТОВ «Макс Кредит» та виписка з особового рахунку за кредитним договором №00-10017059 від 15.10.2024 № 00-9832346 є належними доказами, які підтверджують розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки містять детальний розпис нарахованої заборгованості, кількість днів, за які нарахована заборгованість по відсотках, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Посилаючись у відзиві на позовну заяву на невірний розрахунок відсотків, який істотно порушує дисбаланс договірних прав за наданим кредитом, відповідач належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надала, будь-яких доказів щодо погашення нею боргу за кредитним договором суду також не надано. Сама лише незгода [PERSON] з наведеними розрахунком заборгованості не може свідчити про неналежність таких доказів. Окрім того, стороною відповідача за правилом частини 2 статті 78 ЦПК України на спростування вказаного розрахунку контррозрахунку надано не було. Не спростовує вказаного факту й наявність відкритого кримінального провадження за заявою позивачки про що нею долучено витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.10.2025 року за частиною першою статті 182 КК України , оскільки відкрите кримінальне провадження за фактом незаконного використання невстановленою особою персональних даних відповідача, не доводить того, що саме ця невстановлена особа/особи заволоділи персональними даними відповідача з метою укладення оспорюваного кредитного договору й уклали його від імені [PERSON] без її волі. Таким чином, відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували визначений розмір заборгованості по відсоткам за кредитом. Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 1600 грн., які увійшла в суму тіла кредиту 9600 грн. (8000+1600), то суд виходить з наступного. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6). Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору. Закон України № 1734-VІІІ «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 9 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року у справі №204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Із матеріалів справи слідує, що пунктом 1.6 договору кредитної лінії №00-10017059 від 15.10.2024 року встановлено зобов`язання [PERSON] сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, що складає 1600 грн. Однак, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умова кредитного договору про сплату відповідачем на користь кредитодавця комісії є нікчемною, внаслідок чого сума нарахованої комісії у розмірі 1600 грн не може бути стягнута з відповідача на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк кошти та нараховані відсотки не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 14542,40 грн., яка складається з основної заборгованості у розмірі 8000 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 6542,40 грн. Отже вимога позивача в частині стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості по тілу кредиту, в тому числі відсотків за користування кредитними коштами є доведеною. Щодо відступлення прав вимоги за договором факторингу №№16042025-МК/Юніт Капітал від 16.04.2025 року, суд виходить з наступного. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору. У постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 3-30гс15 зазначено, що зміст зобов`язання (обсяг прав та обов`язків сторін) внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні залишається незмінним. Відтак, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора. Отже, уступка права вимоги стосується виключно заміни сторони (кредитора) у зобов`язанні, не впливає на зміст самого зобов`язання і заміна сторони у зобов`язанні ніяким чином не порушує права та інтереси боржника, адже саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18)). Згідно з пунктом 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону). За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до нього права вимоги за договором кредитної лінії від 15 жовтня 2024 року №00-10017059 позивач надав суду: договір факторингу №16042025-МК/Юніт Капітал від 16.04.2025 року, укладений між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал»; акт прийому-передачі Реєстру боржників від 16 квітня 2025 року (відповідно до пункту 1.2. Договору Факторингу перехід прав вимоги заборгованості до Боржників від ТОВ «Макс Креит» до позивача відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників), після чого позивач стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги, а також витяг з Реєстру Боржників за Договором Факторингу №16042025-МК/Юніт Капітал від 16 квітня 2025 року, у якому зафіксовано, що від ТОВ «Макс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 16142,40 грн. Враховуючи наведене, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, а саме ТОВ «Юніт Капітал» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором кредитної лінії від 15 жовтня 2024 року №00-10017059, позичальником згідно з яким є [PERSON] . Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом частин першої третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» задоволено частково. Представником позивача ТОВ ««ЮНІТ КАПІТАЛ» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №29081 від 24.10.2025 р., оскільки позов ТОВ «Юніт Капітал» задоволено частково, то із відповідача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2182,29 грн. (2422,40 грн * 14542,40 / 16142,40). У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу у зв`язку із не співмірністю та нерозумність такого розміру. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статті 15 ЦПК України. Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). На підтвердження витрат на правову допомогу у суді представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, що укладений між адвокатським бюро «Соломко та Партнери» та ТОВ «Юніт Капітал», додаткову угоду №25770871410 до договору про надання правничої допомоги; акт прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 року до Договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року на суму 7 000,00 грн., що включає складання позовної заяви (5000,00 грн.); вивчення матеріалів справи: 1 000,00 грн; підготовка адвокатського запиту (500,00 грн); підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування коштів (500,00) грн., всього 6 годин - 7000,00 грн. Відповідач заперечуючи проти заявленого представником позивача розміру на відшкодування витрат на правничу допомогу, зазначив, що вартість судових витрат суттєво завищена та є не співмірною з заявленими послугами. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Таким чином, враховуючи критерії співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, затраченого часу на виконання наведених робіт у зазначеному акті про надання юридичної допомоги, адвокатом та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин та враховуючи заперечення відповідача, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Оскільки позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задоволені частково, то при вирішенні питання розподілу судових витрат суд ураховує принцип пропорційності (стаття 141 ЦПК України). Так, ТОВ «Юніт Капітал» висувало вимогу про стягнення з [PERSON] 16142,40 грн. заборгованості за кредитним договором, судом задоволено 14542,40 грн., що становить 90,09% від заявленої суми. Отже з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт - Капітал» необхідно стягнути 90,09% понесених ними судових витрат на правничу допомогу, що становить 4504,50 грн. (5000 х 90,09%). Враховуючи викладене та

Outcome: partial