Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

У вересні 2025 року представник ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»» Усенко М.І. через систему «Електронний суд» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»» заборгованість за кредитним договором № 4341089 від 21.04.2021 року в загальному розмірі 62 550,00 грн., судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позову зазначено, що 21.04.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4341089, згідно з умовами якого відповідач отримала 15 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів і можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до Кредитного договору № 4341089) повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору, однак відповідач порушив умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом. 02.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»» було укладено Договір відступлення прав вимоги №73-МЛ/Т, згідно умов якого було передано право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4341089 від 21.04.2021. Відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №73-МЛ/Т від 02.07.2021 сума заборгованості відповідача становить 62 550,00 грн., з яких: 15 000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 46 050,00 грн - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 1 500,00 грн - прострочена заборгованість за комісією. Оскільки до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 4341089 від 21.04.2021 року, останній просив суд стягнути на користь позивача заборгованість за договором в загальному розмірі 62 550,00 грн., судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу. Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача адвокат Зінченко П.Л. подав відзив на позов. Зміст заперечень відповідача полягає у тому, що відповідач ніколи не укладала жодних кредитних договорів з ТОВ «Мілоан» чи ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»» і не отримувала від них коштів. 27.03.2021 відповідач уклала шлюб та змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». 21.04.2021 остання здала свій старий паспорт ( [NUMBER] , виданий Білоцерківським РС УДМС України в Київській області від 09.01.2014) до Білоцерківського відділу ДМС, у зв`язку зі зміною прізвища після одруження. На початку літа 2021 року відповідач довідалась, що невстановлені особи оформили кредити на її ім`я, використавши неактуальні паспортні дані і підроблену електронну ідентифікацію. В подальшому, протягом тривалого періоду часу, відповідачу на мобільний телефон постійно телефонували невідомі люди та вимагали повернення коштів. Оскільки таких випадків ставало дедалі більше, в листопаді 2021 року вона звернулася до поліції із заявою про вчинення злочину, за фактом оформлення на її ім`я онлайн-кредитів невідомими особами. 23.11.2021 заява зареєстрована за № 42932 у Білоцерківському РУП ГУНП у Київській області. 24.11.2021 відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021116030002457 за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (шахрайство). Відповідача у межах цього кримінального провадження визнано потерпілою. Таким чином, предмет позову - кредит, який перебуває у кримінальному провадженні як результат шахрайських дій. Позивач не надав жодних електронних ідентифікаційних даних (SMS-коди, IP-адреси, електронний підпис, технічні журнали сервера), що підтверджували б укладення договору саме відповідачем. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», договір вважається укладеним лише за умови ідентифікації сторін. Оскільки в день, коли нібито укладено кредитний договір (21.04.2021), старий паспорт відповідача уже був визнаний недійсним, таким чином, особа не могла пройти ідентифікацію для укладення електронного договору - дані документа, використаного для оформлення кредиту, не могли бути чинними. Також, в наданій позивачем анкеті-заяві на кредит № 4341089 зазначено, недостовірні анкетні дані відповідача, а саме: недостовірний номер телефону (актуальний номер телефону відповідача станом на березень 2021 року [NUMBER]), недостовірну електронну пошту (актуальний Е-mail відповідача: [INFO] ), недостовірну адресу проживання ( [ADDRESS] - місце проживання батьків відповідача), недостовірне місце роботи (відповідач ніколи не працювала в ТОВ ПП «КОМФОРТ МЕБЛІ»), недостовірну ІР адресу (за пошуковим запитом ІР адреса [NUMBER] - м. Київ, відповідач постійно проживала в м. Біла Церква). Відповідач стверджує, що укладення спірного кредитного договору відбулося без її волевиявлення, із використанням її персональних даних невстановленими особами, тобто відповідач фактично є жертвою злочину, а не стороною правочину. Окрім того, факт укладення оспорюваного договору за недійсним паспортом свідчить про порушення фінансовою компанією обов`язку належної перевірки клієнта, а у такому разі ризик недостовірності даних несе саме кредитодавець (або його правонаступник), а не споживач. Отже, позивачем не доведено ідентифікації позичальника та волевиявлення фраза «підписав… одноразовим ідентифікатором» - загальна, потрібні первинні електронні докази формулювання оферти на момент акцепту. Додаток до позову «довідка про ідентифікацію № б/н від 12 червня 2025 р.» у паперовій копії не може бути визнана належним доказом самого е-підпису/акцепту. Без цього неможливо довести, що договір дійсно акцептовано позичальником. Предметом оспорюваного договору є кредит 15 000 грн., ніби то наданий відповідачу 21.04.2021 з обов`язком повернути через 7 днів, тобто до 28.04.2021. При цьому, жодного документа, який би підтверджував перерахування коштів на рахунок відповідача, не подано. Позивач не довів факту надання кредиту - отже, зобов`язання не виникло. Платіжне доручення 44345593 від 21.04.2021 доводить факт списання коштів у відправника, але не доводить, що картка належала відповідачу та що саме вона розпорядилася коштами. Відсутні банківські виписки чи документи з реквізитами картки відповідача. Платіжне підтвердження МФО без прив`язки до особи - неналежний доказ фактичного отримання коштів. Позивач стверджує, що відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 73-МЛ від 02.07.2021 р. укладеного між ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»» (новий кредитор) відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 4341089 від 21.04.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Однак, на думку відповідача, наявні у позивача документи лише свідчать про внутрішні відносини між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»», але не підтверджують, що право вимоги за кредитним договором № 4341089 від 21.04.2021 дійсно перейшло у правовідносинах з відповідачем. Позивач не довів факту повідомлення відповідача про відступлення права вимоги, а тому не є належним кредитором у розумінні ст. 512, 516 ЦК України. Відсутні докази вручення повідомлення боржнику, до позову додано лише «форма повідомлення», підписана між кредиторами, але не доказ, що її відправили або вручили відповідачу. Без доказів вручення повідомлення цесія не створює правових наслідків для боржника. Реєстр боржників - узагальнений, він не містить окремих підписів сторін напроти кожного запису й не має індивідуального ідентифікатора договору (№ 4341089). У реєстрі - лише зазначено прізвище та сума. Більше того, реєстр боржників 2025 р. створений постфактум (через 4 роки після цесії) і має суто внутрішній характер, що дає простір для сумніву в точності відповідності боргу саме цьому договору. Акт приймання-передачі - портфельний, він фіксує загальну суму портфеля, але не деталізує конкретний кредит № 4341089. Тобто він не є персоніфікованим доказом переходу саме цього права вимоги. Платіжна інструкція - загальна, оплата 4 000 000 грн. не містить розбивки по боржниках, а лише посилання на договір цесії. Це підтверджує оплату портфеля в цілому, але не гарантує, що конкретний кредит був у переліку фактично переданих. Отже, договір відступлення № 73-МЛ не доводить автоматично, що право вимоги перейшло належним чином. ТОВ "ФК Кредит-Капітал" не може бути визнаний належним кредитором, а отже - позивачем по справі. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки. Відповідно до п. 1.4. оспорюваного договору «термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 28.04.2021». Тобто, строк повернення - 28.04.2021, а отже позовна давність починає перебіг з 29.04.2021 і спливає 29.04.2024. Проте, із позовною заявою позивач звернувся лише 24.07.2025 - через 1 рік і 3 місяці після спливу строку давності. Жодних підстав для переривання (пролонгації, часткових платежів, письмового визнання боргу) у наданих матеріалах немає. Сторона відповідача зазначає, що факт внесення відомостей до ЄРДР підтверджує існування кримінального розслідування, у межах якого перевіряється дійсність кредитних договорів, така обставина є істотною для оцінки достовірності доказів у цивільній справі. Згідно з довідкою ОК-7 від 17.10.2025 [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) є офіційно застрахованою особою, працювала у ТОВ Армабуд-2019, ТОВ «АвтомедіумБЦ», ТОВ «ХелпАвтотехнік», ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] . Сторона відповідача вважає, що вказана довідка забезпечує безперервність ідентифікації відповідача, свідчить про наявність джерела доходу та ставить під сумнів необхідність у отриманні нею споживчого кредиту на максимально невигідних умовах. Позовні вимоги ґрунтуються на сумнівних документах, походження яких не підтверджено. Сам договір, за яким заявлено позов, є предметом кримінального розслідування як підроблений, а тому у зв`язку з наведеним вище просили в задоволенні позову відмовити повністю. 21.01.2026 від представника позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»» Усенка М.І. через ЕКЕС надійшли додаткові пояснення у справі, з підтвердженням їх направлення стороні відповідача. У вказаних поясненнях сторона позивача зазначила про те, що при укладенні 21.04.2021 кредитного договору № 4341089 ТОВ «Мілоан» надіслало відповідачеві одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс на номер телефону відповідача (який збігається з номером телефону вказаній відповідачем у відзиві), який той використав для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору № 4341089 від 21.04.2021 року, що зафіксовано в ІТС товариства. Кредитний договір № 4341089 від 21.04.2021 року є укладеним в електронній формі. При укладенні договору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі, суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг йому надані з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Відповідач передбачав усі наслідки, був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по кредитному договору. Тобто, підписання відповідачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення його з правилами надання коштів у позику та вимогами ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», так як ознайомлення із даними правилами передують укладенню договору. Отже, відповідач був у повній мірі поінформований про умови надання кредиту відповідно до вимог чинного законодавства, що не заперечується і позивачем. Відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім цього, при алгоритмі дій для укладання Договору серед іншого додатково здійснюється верифікація банківської карти клієнта, що дає змогу встановити власника банківської карти та особу, яка заповнює заявку, як одну і ту саму особу. Це можливо за допомогою застосунку «ДІЯ», або через банк-емітента. Сторона позивача також звертає увагу на те, що Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте відповідач таким правом у вказані строки не скористалася та не відмовилася від укладеного договору. Згідно отриманої інформації, первісний кредитор зазначив, що при укладанні кредитного договору шахрайських дій не було вчинено, оскільки процедура ідентифікації клієнтки була проведена із використанням BankID. Даний спосіб ідентифікації є офіційним, регламентованим та визнається належним доказом підтвердження особи. Всі персональні дані були отримані безпосередньо від банку-учасника системи BankID. Крім того, номер телефону, зазначений у заявці, повністю відповідає фінансовому профілю клієнтки, отриманому через BankID. Це підтверджує узгодженість та достовірність наданої контактної інформації на момент подання заявки. Також інформація про «недійсний паспорт» від клієнтки або банку не надходила. Система отримала актуальні на той момент персональні дані безпосередньо від банку. Обов`язок актуалізації персональних даних у разі зміни прізвища або інших анкетних відомостей покладається на клієнта у межах його правовідносин з банком, а не на третіх осіб, які користуються BankID. Водночас паспортні дані були перевірені у відповідних державних реєстрах. За результатами перевірки інформації про втрату або недійсність документа не виявлено. Паспорт із зазначеними серією та номером відсутній у переліку втрачених або недійсних документів, що додатково підтверджує коректність і дійсність наданих даних на момент перевірки. Крім того, IP-адреса не може розглядатися як беззаперечний доказ місцезнаходження або особи користувача, оскільки вона є динамічною та може змінюватися залежно від часу, мережі або провайдера доступу до Інтернету. Відповідач заявляє про можливу причетність третіх осіб до оформлення зобов`язання, однак такі твердження ґрунтуються виключно на її словах та не підкріплені жодними документальними або технічними доказами. Не виключається, що подібні заяви можуть бути зумовлені небажанням виконувати взяті на себе фінансові зобов`язання, які були оформлені добровільно, у тому числі шляхом надання доступу до своїх персональних даних або засобів ідентифікації третім особам. Відсутність вчинення шахрайських дій навіть підтверджує відповідь від Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, що справу закрито зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, тобто проаналізувавши надані документи можна зробити висновок, що поліція не виявила вчинення кримінального правопорушення саме по даному кредитному договору, тому доводи представника відповідача, що даний кредитний договір укладений шахрайськими діями вважається недоведеним. На підтвердження надання відповідачу кредиту позивач надав копію платіжного доручення № 44345593 від 21.04.2021 року, з якого слідує, що ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача [PERSON] на кредит рах. № [NUMBER] кредитні кошти в сумі 15000 грн. 00 коп., у дорученні вказано номер транзакції, сума транзакції, дата проведення транзакції та номер картки, на яку перераховані кошти, де зокрема сума транзакції збігається з сумою наданого кредиту, дата проведення транзакції з датою укладеного договору та зазначено частково номер картки, на яку перераховані кошти, який збігається з реквізитами платіжної банківської картки, вказаної в п. 2.1 Договору. Щодо застосування строків позовної давності сторона позивача зауважує, що доводи представника є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (№211), запроваджено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р, якою продовжено карантин до 30.06.2023). А впровадження карантину в Україні певним чином впливає на перебіг позовної давності. 30 березня 2020 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 540-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12. Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020. Згідно з п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Водночас, відповідно до пункту 19 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. На підставі вищевикладеного, позиція обчислення строку позовної давності ніяким чином не суперечить законодавству, оскільки позивач навів за якими варіантами може бути обчислена позовна давність за Кредитним договором № 4341089 від 21.04.2021 року і таке обчислення буде вірним. На підставі викладеного представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі. Процесуальні рішення в справі. 03.10.2025 ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження; постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.10.2025 представник відповідача адвокат Зінченко П.Л. подав відзив на позовну заяву. 21.01.2026 представник позивача подав в системі «Електронний суд» додаткові пояснення та клопотання про витребування доказів. 21.01.2026 суд постановив ухвалу, якою за клопотанням представника позивача витребував від АТ «Банк Кредит Дніпро» (код ЄДРПОУ 14352406, адреса: 01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 75): - виписку по банківській картці [NUMBER] за період з 21.04.2021 по 21.05.2021; - інформацію про власника банківської картки № [NUMBER] ; - інформацію про надходження на банківську картку [NUMBER] у період з 21.04.2021 по 21.05.2021 коштів в розмірі 15000,00 грн. 10.02.2026 та 16.03.2026 на виконання вищевказаної ухвали суду від АТ «Банк Кредит Дніпро» надійшло повідомлення. Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»» в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві та додаткових поясненнях виклав клопотання щодо розгляду даної справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] та її представник Зінченко П.Л. у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. 23.03.2026 від представника позивача надійшла заява в якій останній просить розглянути справу без його участі та участі відповідача, у задоволенні позову просить відмовити. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється. Суд, перевіривши викладені у заявах по суті обставини, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що особа іменована, як [PERSON] 20.04.2021 на сайті miloan.ua заповнила Анкету-заяву на кредит № 4341089 у розмірі 15 000,00 грн., яка погоджена ТОВ «МІЛОАН». 21.04.2021 між особою, яка себе іменувала [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» укладений Договір про споживчий кредит № 4341089, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику кредит у розмірі 15 000,00 грн., загальним строком на 7 днів, з 21.04.2021 по 28.04.2021, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитом за пільговий та поточний період. Відповідно до п. 1.5. кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту за ввесь строк кредитування складає 17 550,00 грн. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1 Кредитного договору). Пунктом 6.1. кредитного договору визначено, що договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 6.3. кредитного договору приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому. Як вбачається з п. 6.4. кредитного договору укладення кредитодавцем цього договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. З огляду на п. 7.1. кредитного договору, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені з моменту отримання кредиту відповідно до способу надання, визначеному у п.2.1 цього Договору і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором на користь третіх осіб, без згоди позичальника (п. 3.2.6. кредитного договору). Невід`ємною частиною Договору про споживчий кредит № 4341089 від 21.04.2021 є Графік платежів за цим договором (Додаток № 1) та Паспорт споживчого кредиту (додаток № 2). Як вбачається із довідки ТОВ «МІЛОАН» особа іменована, як [PERSON] отримала одноразовий ідентифікатор S24214 для підписання кредитного договору в електронному вигляді. Позивач послався на те, що платіжним дорученням від № 44345593 від 21.04.2021 ТОВ «МІЛОАН» перерахувало [PERSON] 15 000,00 грн. на карту [NUMBER] , призначення платежу: кошти згідно договору №4341089. ТОВ «МІЛОАН» надало відомості про щоденне нарахування та погашення заборгованості за кредитним договором № 4341089 від 21.04.2021 за період з 21.04.2021 по 27.06.2021. Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 4341089 від 21.04.2021, яка підписана представником ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»», станом на 24.07.2025 заборгованість за кредитним договором у розмірі 62 550,00 грн. відповідачем [PERSON] не погашена. 02.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» укладений договір відступлення прав вимоги № 73-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, зокрема і за кредитним договором № 4341089 від 21.04.2021, який укладений між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] .. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 року кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників кредитора від 02.07.2021 кількістю боржників 7547. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги від 02.07.2021 № 73-МЛ сума заборгованості відповідача [PERSON] становить 62 550,00 грн., з яких: 15 000,00. - залишок по тілу кредиту; 46 050,00 грн. - залишок по відсотках; 1 500,00 грн. - залишок по комісії. Згідно з платіжною інструкцією № 33394 ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» перерахувало кошти за Договором відступлення прав вимоги від 02.07.2021 № 73-МЛ на рахунок ТОВ «МІЛОАН» у розмірі 4 000 000,00 грн.. 15.07.2025 ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» направило відповідачу [PERSON] письмову претензію про погашення заборгованості за кредитним договором № 4341089 від 21.04.2021 (Вих. № 20906303/747). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» на підтвердження вимог надало суду копії договору про споживчий кредит № 4341089 від 21.04.2021, графіку платежів за договором про споживчий кредит № 4341089 від 21.04.2021, анкети-заяви на кредит № 4341089 від 20.04.2021, платіжного доручення ТОВ «МІЛОАН» № 44345593 від 21.04.2021 на суму 15 000,00 грн. У договорі (п.6) зазначено, що він укладений у електронній формі та підписаний відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Разом з тим, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» не надало суду належних та допустимих доказів надсилання електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації особи [PERSON] при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». До позовної заяви позивач ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» долучило довідку ТОВ «МІЛОАН» про ідентифікацію, яка підтверджує, що [PERSON] , з якою укладено договір про споживчий кредит № 4341089 від 21.04.2021 ідентифікована. Акцепт договору підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором S24214, час відправки ідентифікатора: 21.04.2021 о 00:37, номер телефону : [NUMBER] . Проте вказана довідка була сформована самим кредитодавцем ТОВ «МІЛОАН» та не може вважатися безспірним доказом проведення ідентифікації [PERSON] при укладенні кредитного договору. Суд також звертає увагу, що на копії договору у верхньому правому куті наявний електронний підпис уповноваженої особи ТОВ «МІЛОАН» Вініченка Олексія Віталійовича. Час: 21.04.2021 03:37, водночас ні у верхньому лівому куті першої сторінки договору, ані на останній сторінці договору (у розділі 10 Реквізити сторін) відсутній електронний підпис позичальника [PERSON] одноразовим ідентифікатором S24214. Електронний підпис позичальника також відсутній як у графіку платежів, що є додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 4341089 від 21.04.2021, так, і у паспорті споживчого кредиту № 4341089, що є додатком № 2 до цього договору. Крім того, у кредитному договорі відсутній номер карткового рахунку на який позивачем мав здійснюватися переказ кредитних коштів (п.2.1. Договору). Водночас, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» не надало суду належних та допустимих доказів надання [PERSON] кредиту за договором про споживчий кредит № 4341089 від 21.04.2021. Позивач надав копію платіжного доручення №44345593 від 21.04.2021 на суму 15000,00 грн., яке підписано посадовою особою ТОВ «МІЛОАН» з прикладенням печатки товариства. Разом з тим, копія вказаного платіжного доручення не може вважатися належним доказом надання [PERSON] кредиту на підставі вказаного договору, оскільки вона не відповідає за формою та змістом вимогам, установленим постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» у відповідній редакції. Надана ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» копія платіжного доручення №111381064 від 29.09.2023 не містить відмітки банку або іншої уповноваженої установи про проведення платежу. У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 169/506/17, від 24 червня 2021 року у справі № 686/19271/19 зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства. Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка. У частині третій статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Відповідно до висновків Верховного Суду у вказаних постановах, на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку систематизується інформація, що міститься в первинних документах. Відповідальність за будь-які розбіжності, що містяться у первинних документах та регістрах бухгалтерського обліку, несуть особи, які склали та підписали ці документи, власник або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством. Самі лише регістри синтетичного та аналітичного обліку не є належним та достатнім доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, якщо інформація, відображена в них, не підтверджена первинними документами. Тобто регістри синтетичного та аналітичного обліку є доказом повернення боргу за умови, що інформація, яка в них відображена, підтверджена первинними документами. Таким чином, банківська виписка по особовому рахунку є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості. Водночас, на виконання ухвали суду від АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» надійшов лист в якому останній повідомляє, що інформація, що містить банківську таємницю, стосовно клієнта [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) в Банку відсутня. Крім того, представник відповідача надав суду докази звернень до правоохоронних органів, а саме копію витягу з ЄРДР № 12021116030002457 від 24.11.2021 з якого вбачається, що відповідач звернулася до поліції з приводу того, що невідома особа шляхом зловживання довірою 21.04.2021 без її відома оформила онлайн кредити - кредит за договором фінансового кредиту в ФК «Агрон» та у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», із червня 2021 року у заявниці почали вимагати повернення кредитних коштів. Також стороною відповідача до матеріалів справи було надано відповідь на адвокатський запит від 18.10.2025, з якого установлено, що згідно даних ЄІАС УМП ДМС України 21.04.2021 об 11:37 гр. [PERSON] , [INFO] дійсно зверталася до Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про оформлення паспорта громадянина України взамін паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Білоцерківським РС УДМС України в Київській області 09.01.2014, у зв`язку зі зміною прізвища. Також повідомляють, що 21.04.2021, під час прийому документів на обмін, [PERSON] здала свій паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданого Білоцерківським РС УДМС України в Київській області 09.01.2014, який був автоматично внесений в ІП «Недійсні докумени» ЄІАС УМП, анульований шляхом пробиття отворів та в подальшому знищений відповідно до діючого законодавства. Відтак в матеріалах справи відсутні докази, що рахунок, на який згідно вказаного платіжного доручення здійснювалося перерахування коштів, належить саме [PERSON] ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» не надало жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок [PERSON] на підставі договору про споживчий кредит № 4341089 від 21.04.2021, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачу. Враховуючи наведені вище і встановлені судом обставини справи та зазначені норми права, суд висновує про недоведеність обставин, які мають значення для справи і на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, не надання позивачем належних доказів, які підтверджують наявність заборгованості відповідача. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»» є недоведеними, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено - судові витрати покладаються на позивача і залишаються за ним. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed