Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

26.02.2026 року до суду надійшла позовна заява АТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 09.10.2024 року в розмірі 8916,14 грн, що виникла станом на 26.02.2026 року, яка складається з наступного: 6390,08 грн - заборгованість за кредитом; 1876,06 грн - заборгованості за процентами; 650 грн - пеня, а також судові витрати в розмірі 2662,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.10.2024 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за кредитом та користування кредитом у розмірі 40,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Однак відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, своєчасно не надавав АТ «Акцент-Банк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 26.02.2026 року виникла заборгованість в загальному розмірі 8916,14 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із понесеними витратами по сплаті судового збору. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.02.2026 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позову долучив клопотання про проведення розгляду справи у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов не надав, тому суд вирішує справу за наявними доказами у справі у відповідності до норм ст. 280-289 ЦПК України у заочному порядку, оскільки представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. На підставі ст. 280-289 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, оцінивши їх відповідно дост.89 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 09.10.2024 року приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання. У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що підписана ним Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк" між ним та АТ "Акцент-Банк" становлять договір про надання банківських послуг, умови якого йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, а також те, що до укладання цієї угоди ознайомився актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ "Акцент-Банк" (в т.ч. з правилами та обов`язками), Тарифами, паспортом споживчого кредиту, та до укладення цієї угоди йому надана повна інформація про фінансові послуги, у відповідності до ч.2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". АТ "Акцент-Банк" відкрило на ім`я відповідача картковий рахунок, видало кредитну картку, на яку були перераховані кредитні кошти. З паспорту споживчого кредиту "Кредитна картка "Bolt" встановлено, що [PERSON] отримав кредит у виді поновлювальної кредитної лінії (ліміт) з пільговим періодом використання, сума/ліміт кредиту від 1000 до 200 000 гривень (в залежності від суми, яка погоджена у заявці на кредит), зі строком кредитування 240 місяців з правом автоматичного продовження, пільговою процентною ставкою 0,000001%, пільговий період 62 днів, базовою фіксованою процентною ставкою 40,80%. Кредитні кошти було надано споживачеві шляхом кредитування рахунку на споживі потреби у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитодавця на підставі договору про споживчий кредит. Загальні витрати за кредитом - 109 120,95 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 134 120,95 грн. Реальна річна процентна ставка - 49,34%. Визначено порядок повернення кредиту - щомісяця, до останнього дня поточного місяця включно, в розмірі не менше 4% від заборгованості та не менше нарахованих відсотків за користування кредитом та не менше 100 грн. й не може перевищувати повного розміру заборгованості за Договором про споживчий кредит. Споживач має право достроково погасити кредит та/або заборгованість за ним з урахуванням нарахованих відсотків. Згідно довідки за лімітами в АТ "А-Банк", оформленої на [PERSON] кредитний договір б/н (внутрішньобанківський референс SAMABWFC10079230368) від 09.10.2024 року, за період з 09.10.2024 по 26.02.2026 року здійснено збільшення ліміту, розмір 6400,00 грн., ініціатор- CLIENT. Крім того, АТ "А-Банк" [PERSON] відкрило рахунок № [NUMBER] та видано наступні картки: № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2031 року; № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2031 року; № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2031 року, що підтверджено довідкою за картками. З виписки по картці [PERSON] слідує, що відповідач користувався грошовими коштами, в межах кредитного ліміту, здійснював перекази на іншу картку, частково здійснював повернення кредитних коштів. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч.2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Ч. 3 ст. 1054 ЦК України визначені особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У ч. 2 ст. 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VIII), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» від 13 травня 1991 року № 1023-XII (далі Закон №1023-XII) застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII (стаття 11 Закону № 1023-XII у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону №1023-XII. З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон № 1734-VIII, а у частині, що йому не суперечить, - також Закон № 1023-XII. Відповідно до положень частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту». Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19), є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц виснувала, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини 10 статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а в суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову в частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Судом встановлено, що 09.10.2024 року [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» з заявою про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту, щодо надання йому кредитного ліміту від 1000 грн. до 200 000 грн. строком на 240 днів, зі сплатою денної процентної ставки - 0,06%. Сторонами погоджено повернення кредиту та сплату процентів шляхом сплати позичальником щомісячно 5% від заборгованості та не менше нарахованих відсотків за користування кредитом, та не меше 100 грн. й не більше повного розміру заборгованості за Договором про споживчий кредит. Позичальник свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів виконував несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку із чим виникла заборгованість. З огляду на наведені норми матеріального права та умови укладеного кредитного договору, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь АТ «А-Банк» підлягає стягненню заборгованість станом на 26.02.2026 року в сумі 6390,08 грн. заборгованості за кредитом, та 1876,06 грн. - заборгованості за відсотками. Позовні вимоги в частині стягнення пені за кредитним договором задоволенню не підлягають з наступних підстав. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Відповідно до положень п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанова від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69)). Враховуючи викладене та те, що пеня за договором нарахована за період з 01 грудня 2024 року по 01 жовтня 2025 року, тобто під час дії воєнного стану, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. З цих підстав заборгованість за пенею, яка нарахована позивачем у розмірі 650,00 грн. стягненню не підлягає. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви пропорційно сумі задоволених позовних вимог у розмірі 2468,31 грн.

Outcome: partial