Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

04 березня 2026 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі - ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 04 жовтня 2025 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір №560416-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн, строком на 16 тижнів - до 24 січня 2026 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1% в день (фіксована ставка), та комісії за видачу кредиту у розмірі 2000 грн. Договір був укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця - https://my.tpozyka.com. Укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного Договору №560416-КС-001 про надання кредиту від 04 жовтня 2025 року. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало в повному обсязі, та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 10000 грн шляхом перерахування на картковий рахунок № [NUMBER] , вказаний позичальником в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про перерахування коштів. [PERSON] не виконував взятих на себе обов`язків за кредитним договором, не здійснював щомісячного погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором. На підставі викладеного, позивач ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором №560416-КС-001 про надання кредиту від 04 жовтня 2025 року у розмірі 28300 грн, яка складається з: 10000 грн - прострочених платежів по тілу кредиту; 11300 грн - прострочених платежів по процентах; 5000 грн - заборгованості по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України; 2000 грн - прострочених платежів за комісією, та судові витрати в розмірі 2662 грн 40 коп. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 11 березня 2026 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» в судове засідання не з`явилася, але від неї надійшла заява в якій вона просить справу розглядати без її участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що 04 жовтня 2025 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір №560416-КС-001 про надання кредиту. [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №560416-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою (а.с.16-36). 04 жовтня 2025 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» уклало з [PERSON] в електронній формі Договір №560416-КС-001 про надання кредиту (а.с.37-46), який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» зобов`язалося на засадах строковості, поворотності, платності надати та надало відповідачу кредит у розмірі 10000 грн зі строком користування коштами протягом 16 тижнів. Відповідач зобов`язався повернути кредит до 24 січня 2026 року, сплачувати проценти за користування ним за ставкою у розмірі 1% (фіксована) за кожен день користування коштами, а також сплатити комісію за надання кредиту у загальному розмірі 2000 грн. На підтвердження укладення Договору №560416-КС-001 від 04 жовтня 2025 року позивачем ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надано послідовність укладення цього договору, з якого вбачається, що 04 жовтня 2025 року о 17:32:20 клієнт, використовуючи номер телефону [NUMBER] , зайшов у особистий кабінет на сайті https://my.tpozyka.com, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.47). Позивачем ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено відповідачу [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-5510, отриманий [PERSON] на номер телефону [NUMBER] , що був зазначений ним в анкеті в особистому кабінеті. Договір №560416-КС-001 був підписаний [PERSON] 04 жовтня 2025 року о 17:33:20 шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-5510 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://my.tpozyka.com. Невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання споживчих кредитів (а.с.49-61), які розміщені на сайті Товариства. Підписанням цього договору позичальник підтвердив, що отримала примірник Правил у формі електронного документа. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , яка вказана останнім при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. З підтвердження платежу ТОВ «ПрофітГід» вбачається, що 04.10.2025 17:33 ТОВ «ПрофітГід» зараховано [PERSON] суму 10000 грн на платіжну картку № [NUMBER] код авторизації 020366, номер транзакції: 45958-84149-04053. Призначення переказу: перерахунок коштів [PERSON] ІПН [NUMBER] до кредитного договору №560416-КС-001 від 04.10.2025 року (а.с.48). Згідно інформації наданої АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на виконання вимог ухвали суду від 11 березня 2026 року, за вих.№БТ/Е-10611 від 28 березня 2026 року, вбачається, що на ім`я [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ). 04.10.2025 року на карту № [NUMBER] зараховано грошові кошти в сумі 10000 грн, що підтверджено наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» випискою руху коштів за період з 04.10.2025 року по 24.01.2026 року (а.с.96-98). В зв`язку з тим, що [PERSON] не здійснював операції з погашення кредиту та відсотків за його використання, станом на 17 лютого 2026 року у нього виникла заборгованість, розмір якої склав розмірі 28300 грн, з них: 10000 грн - прострочених платежів по тілу кредиту; 11300 грн - прострочених платежів по процентах; 5000 грн - заборгованості по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України; 2000 грн - прострочених платежів за комісією. Вказане підтверджується розрахунком заборгованості, долученим до позовної заяви (а.с.62-63). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Частиною 1 ст.205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначено в правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 року у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), з урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожний електронний правочин вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У даній справі, Кредитний договір укладений у формі електронного документу, із застосуванням електронного підпису, для укладення якого позичальник подав відповідну заявку на кредит на Сайті ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», в якій вказав свої персональні дані, зокрема прізвище, ім`я, по-батькові, номер телефону, адресу електронної пошти, паспортні дані ідентифікаційний номер, що підтверджується Договором роздрукованим з сайту. З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже заповненням заявки позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, не доведено, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243ск20), від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20 (провадження №61-18967св20), від 02 листопада 2021 року у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21). Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Отже, відповідач в порушення умов кредитного договору не виконала зобов`язання по сплаті кредиту та відсотків, в результаті чого виникла заборгованість, так відповідач порушила вимоги ст.ст.526, 530 ЦК України відповідно до яких зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений договором строк. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України, у розмірі 5000 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд виснував щодо застосування п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Відтак, суд відмовляє у задоволені позову ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України, за Договором №560416-КС-001 про надання кредиту від 04 жовтня 2025 року, у розмірі 5000 грн. За таких обставин, суд приходе висновку про те, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», заборгованість за Договором №560416-КС-001 про надання кредиту від 04 жовтня 2025 року у розмірі 23300 грн, яка складається з: 10000 грн - прострочених платежів по тілу кредиту; 11300 грн - прострочених платежів по процентах; 2000 грн - прострочених платежів за комісією. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 та ч.2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовна заява подана ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», тому у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» застосовується понижуючий коефіцієнт для обчислення судового збору. При звернені до суду ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» було сплачено 2662 грн 40 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №5681 від 02 березня 2026 року (а.с.1). Враховуючи те, що позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» задоволено на суму 23300 грн, що становить 82,33% від ціни позову 28300 грн, у зв`язку із чим, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» підлягає стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2191 грн 95 коп. (23300 грн х 100 : 28300 грн = 82,33%, 2662 грн 40 коп. х 82,33% = 2191 грн 95 коп.).

Outcome: partial