Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на той факт, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, з серпня 2025 року між сторонами було припинено ведення спільного господарства та фактично шлюбно-сімейні відносини, причиною розпаду сім`ї стали постійні зловживання алкоголю відповідачем, суперечки, непорозуміння, сварки, економічне, моральне та фізичне насилля в сім`ї, а відтак позивачка вимушена звернутися з позовом до суду. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Позивачка подану нею позовну заяву підтримала та наголошувала на викладених у ній причинах розірвання шлюбу з відповідачем. Представником відповідача подано заяву, з якої вбачається, що відповідач погоджується з позовною вимогою про розірвання шлюбу, оскільки спільне життя фактично припинено, сімейні відносини не підтримуються, примирення сторін є неможливим. Разом з цим відповідач не погоджується із викладеними у позовній заяві твердженнями щодо причин розірвання шлюбу, однак просить шлюб розірвати та розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 09.09.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а/з №1174), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають трьох спільних дітей, в тому числі неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як свідчить викладене позивачкою в заяві, сторони з серпня 2025 року не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини. Позивачка зазначає, що причиною розірвання шлюбу стали постійні зловживання алкогольними напоями з боку відповідача, суперечки та непорозуміння, сварки та приниження її та дітей, постійні погрози відповідача вигнати її та дітей з квартири. Представник відповідача подав суду заяву, в якій зазначив про згоду відповідача на розірвання шлюбу, однак останній категорично не погоджується з зазначеними позивачкою причинами розірвання шлюбу, оскільки вказані обставини не підтверджені жодними доказами. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно положень ч.ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Оскільки позивачка зазначила суду, що вони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та наполягає на розірванні даного шлюбу, відповідач на розірвання шлюбу згоден, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням сторін до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів сторін, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved