Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

18 лютого 2026 року зареєстровано позовну заяву, що надійшла через систему «Електронний суд», в якій представник позивача просить: визнати дійсним договір № 8346 купівлі-пролажу квартири [ADDRESS] 18.07.1995 року, укладений на Одеській товарній біржі [PERSON] (у якості покупця) та [PERSON] , який діє від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON] (у якості продавця). Свої вимоги мотивувує тим, що 18.07.1995 року на Одеській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON] , який діє від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON] , було укладено договір № 8346 купівлі-продажи квартири [ADDRESS] . Право власності позивача було зареєстровано в КП «ОМБТІ і РОН» 07.12.1995 року за № 584 у книзі 155пр. стор. 128. У зв`язку з наведеним указує, що позивач не може реалізовувати свої права як власника з розпорядження придбаним майном, оскільки правомірність договору купівлі-продажу, укладеного на біржі нерухомості без нотаріального засвідчення є нікчемною. У зв`язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду. Ухвалою судді від 19.02.2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24.03.2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про приєднання до матеріалів справи довідки про відсутність реєстрації в єдиному реєстрі речових права права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] , 30.03.2026 року звернулася до канцелярії суду з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення сповіщалися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло. Відзив на позовну заяву не надали. Повідомлення відповідачів здійснювалось шляхом надання оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого, відповідачі у відповідності до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважаються повідомленими належним чином. Представник третьої особи Одеської товарної біржі у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Судова кореспонденція повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири. Судом встановлено, що 18.07.1995 року на Одеській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON] , який діє від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON] , було укладено договір № 8346 купівлі-продажи квартири [ADDRESS] . Право власності [PERSON] зареєстровано в КП «ОМБТІ і РОН» 07.12.1995 року за № 584 у книзі 155пр. стор. 128. Згідно умов Договору від 18.07.1995 року, квартира продана за 346993000 крб. Згідно довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі (ст. 219 ЦК України). Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі-продажу нерухомого майна потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б одна зі сторін договору є громадянин України. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсної. Крім того, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеної з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій квартиру. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, враховуючи всі вищевикладенні обставини, суд приходить до висновку, що при укладанні договору сторони домовились щодо усіх істотних умов, всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, сторони мали вільне волевиявлення, необхідний обсяг цивільної дієздатності, таким чином є усі підстави для визнання договору дійсним. Крім того, згідно з ст. 328 ЦК України,України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. З урахуванням вищевказаного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов законний та обґрунтований, підлягає задоволенню шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 8346 від 18.07.1995 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved