Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

У лютому 2026 року [PERSON] , в інтересах якої діє представниця адвокатка Гренджа В. Ю., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання. Позов обґрунтувала тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у шлюбі з 01.09.2007 по 08.09.2015. Шлюб між ними як подружжям було розірвано на підставі рішення суду від 27.08.2015 у справі № 302/830/15-ц. У цьому шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу та станом на теперішній час дитина сторін проживає із нею по [ADDRESS] , що стверджується витягом з реєстру територіальної громади від 04.02.2026. 24 квітня 2018 року вона уклала шлюб зі [PERSON] унаслідок чого змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02.10.2019 у справа № 302/1054/19, з відповідача [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі визначеному рішенням суду, починаючи з 05.08.2015 і до досягнення дитиною повноліття. [INFO] доньці [PERSON] виповнюється 18 років і з цього часу буде припинено виконання рішення суду про стягнений аліментів на її утримання. При цьому з 01.09.2025 їхня з відповідачем донька [PERSON] навчається в комунальному закладі «Міжгірський професійний коледж» Закарпатської обласної ради за професією «Майстер готельного обслуговування, агент з організації туризму». Термін навчання становить з 01.09.2025 по 01.03.2027, форма навчання - денна. Навчається на першому курсі. Ці обставини підтверджуються відповідною довідкою від 27.11.2025 за № 310 КЗ «Міжгірський професійний коледж». Вона як мати дитини, що продовжує навчання [PERSON] щомісячно в середньому витрачає на неї більше 12 000 грн, зокрема, 4 000 грн витрати на харчування та 8 000 грн на одяг, взуття, засоби гігієни, книги, здоров`я, поповнення мобільного телефону тощо. Отже, загальні витрати у рік на утримання повнолітньої доньки сторін [PERSON] , яка продовжує навчання, становлять 144 000 грн станом на 2025 рік або 12 000 грн щомісячно. На даний час усі витрати, пов`язані з утриманням та навчанням доньки сторін, вона оплачує самостійно, без будь-якої додаткової фінансової допомоги з боку відповідача. Зазначала, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги батьків, незважаючи на той факт, що досягне повноліття, оскільки у зв`язку з навчанням на денній формі вона не може працювати та забезпечувати себе самостійно. Відповідач має регулярні самостійні доходи, бо є сезонним робітником, за місцем проживання на замовлення фізичних та юридичних осіб виконує будівельні роботи та роботи пов`язані з ремонтом автомобілів. Також він є молодим за віком, здоровим, має власне житло та за цих підстав може брати участь разом із нею в утриманні повнолітньої доньки [PERSON] , однак добровільно надавати кошти на утримання дитини відповідач не бажає. Посилаючись на наведені вище обставини просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн щомісячно, починаючи з 25.02.2026 і до часу закінчення навчання [PERSON] , але не більше ніж до досягнення донькою 23 років. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2026 року відкрито провадження в цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позовну заяву [PERSON] відповідач [PERSON] , в інтересах якого діє представник-адвокат Рішко С. І., посилався на безпідставність і необґрунтованість позовних вимог. Зазначав, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження про її щомісячні витрати на утримання їх спільної повнолітньої доньки у розмірі 12 000 грн, а також отримання нею доходів, які б дозволяли їй нести такі витрати на утримання доньки, а відтак наведена в позові сума є надуманою. Стверджував і те, що у позовній заяві не наведено належних доводів і доказів того, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги саме у зв`язку із навчанням у КЗ «Міжгірський професійний коледж» ЗОР. Як слідує із долученої до позову довідки навчального закладу від 27.11.2025 № 310 [PERSON] навчається у коледжі на безоплатній основі. Окрім того, наскільки йому відомо [PERSON] отримує стипендію. При цьому [PERSON] проживає разом із позивачкою у [ADDRESS] , а КЗ «Міжгірський професійний коледж» ЗОР розташований у [ADDRESS] , а відтак у [PERSON] відсутні витрати на проїзд до коледжу, а також витрати на найм житла. Посилався і на голослівність доводів у позові [PERSON] на те, що він має регулярні самостійні доходи, бо є сезонним робітником, за місцем проживання на замовлення фізичних та юридичних осіб виконує будівельні роботи та роботи пов`язані з ремонтом автомобілів, так як ці обставини не відповідають дійсності, бо він офіційно не працевлаштований та через відсутність професійної освіти не має можливості працевлаштуватися за певною спеціальністю, а тому постійно перебуває у пошуках низько кваліфікованої і, як наслідок, малооплачуваної роботи. На даний час за станом свого здоров`я та у зв`язку із воєнним станом він не має можливості знайти роботу по місцю проживання або виїхати кудись на сезонні роботи, а тому єдиним джерелом його доходів є підсобне домашнє господарство, яке він веде по місцю свого проживання у с. Майдан Хустського району Закарпатської області. Його матеріальне становище можна охарактеризувати як украй незадовільне. Звертав увагу і на те, що на даний час він проживає у [ADDRESS] однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] і вони разом виховують спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Окрім того, на його утриманні перебуває непрацездатна матір [PERSON] , [INFO] , яка є особою пенсійного віку, ніде не працює та отримує пенсію за віком, а його батько помер ще [INFO] . Окрім цього, він має хронічне захворювання остеому (доброякісна пухлина) нижньої третини правої стегнової кістки і з метою покращення стану здоров`я, пригнічення загострення перебігу хвороби та запобіганню перетворенню пухлини у злоякісну форму змушений перебувати під постійним наглядом лікуючого лікаря, періодично проходити амбулаторне лікування та постійно приймати ліки. З огляду на наведене вище просив у задоволенні позову [PERSON] до нього відмовити повністю. У відповіді на відзив [PERSON] , в інтересах якої діє представниця адвокатка Гренджа В. Ю., вказувала на голослівність доводів сторони відповідача, оскільки дитина сторін [PERSON] навчається одночасно у двох навчальних закладах: на денній формі навчання у КЗ «Міжгірський професійний коледж» ЗОР, термін навчання з 01.09.2025 по 01.03.2027; на заочній формі навчання у відокремленому підрозділі Національного університету біоресурсів і природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут», факультету «Економіки і туризму», спеціальність «Менеджмент», термін навчання з 18.08.2025 по 28.01.2030, на платній основі, де розрахунковий строк виконання освітньої програми становить 67 500 грн, що стверджується договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців за № 29 від 18.08.2025 та довідкою № 111 від 20.03.2026 цього Бережанського агротехнічного інституту. За таких обставин донька сторін є непрацюючою, навчається, додаткових доходів, окрім стипендії в розмірі 1 500 грн, які витрачає як кишенькові кошти, не має. Зазначала, що весь тягар по наданню матеріальної допомоги [PERSON] покладено на неї, зокрема, вона оплатила перший курс навчання доньки в розмірі 15 600 грн та витрачає на неї щомісячно в середньому 12 000 гривень. Також у неї на утриманні перебуває малолітній син [PERSON] , [INFO] , що стверджується відповідним свідоцтвом про його народження. Звертала увагу і на те, що вона є непрацюючою, що підтверджується довідкою форми ОК-5, а відтак їй важко самостійно утримувати і надавати матеріальну допомогу доньці [PERSON] . Стверджувала і те, що жодного доказу скрутного матеріального становища сім`ї відповідача суду не подано, а саме, що [PERSON] проживає у важких матеріальних умовах, є непрацюючим чи важко хворим, перебуває у пошуках роботи тощо, тобто дійсно немає коштів для існування та утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Подані відповідачем докази на ствердження скрутного матеріального стану є сумнівними, хоча він працює неофіційно і має доходи, його цивільна дружина [PERSON] офіційно працює, а матір [PERSON] отримує пенсію та згідно з медичної довідки про стан здоров`я не потребує постійної сторонньої допомоги сина, може самообслуговуватися та вона має інших дітей, окрім відповідача. Також відповідно до медичної карти відповідача [PERSON] , він не визнаний особою з інвалідністю, є працюючим, його стан здоров`я є задовільним та ним не доведено чому він не може працевлаштуватися офіційно, не подано доказів про пошук роботи і перебування ним на обліку в центрі зайнятості як безробітна особа, не подано роздруківку з банківських рахунків про рух коштів або відсутність таких в банківських установах тощо. За наведених обставин просила позовні вимоги задовольнити повністю. Позивачка [PERSON] та її представниця - адвокатка Гренджа В. Ю. у судове засідання не з`явилися повторно, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Водночас представниця позивачки [PERSON] - адвокатка Гренджа В. Ю. подала до суду заяву від 01.04.2026, в якій просила розгляд справи провести за відсутності сторони позивача, позов підтримала повністю та просила його задовольнити (а.с.89). Відповідач [PERSON] та його захисник-адвокат Рішко С. І. у судове засідання також не з`явилися повторно, хоча повідомлялися належним чином про дату, час і місце розгляду справи, проте останнім подано до суду заяву від 01.04.2026, в якій він просив розглянути дану справу за відсутності сторони відповідача та у задоволені позову відмовити повністю (а.с.92). З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін та їх представників за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що за час шлюбу в сторін народилося донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 29.02.2008, актовий запис № 22 (а.с.6). Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади від 04.02.2026 зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , [INFO] , починаючи з 25.11.2022 і по теперішній час, а також позивачки [PERSON] , починаючи з 26.11.2013 і по теперішній час, є буд. [ADDRESS] (а.с.7,14). Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.08.2015 у справі № 302/830/15-ц, яке 08.09.2015 набрало законної сили, зокрема, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] у відділі РАЦС Міжгірського РУЮ Закарпатської області 01.09.2007 за актовим записом № 74, розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 609 грн щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку починаючи з 05.08.2015 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-10). Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.12.2017 у справі № 302/1007/17, яке набрало законної сили 23.12.2017, позов [PERSON] було задоволено частково та змінено розмір аліментів, які стягувалися з [PERSON] за рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.08.2015 у справі № 302/830/15-ц на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з 609,00 грн на 950,00 грн щомісячно, тобто не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили (а.с.42-44). Із довідки КЗ «Міжгірський професійний коледж» Закарпатської обласної ради від 27.11.2025 за № 310 видно, що [PERSON] , [INFO] , навчається в цьому комунальному закладі за професією «Майстер готельного обслуговування, агент з організації туризму». Термін навчання становить з 01.09.2025 по 01.03.2027, форма навчання - денна. Навчається на першому курсі (а.с.11). Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] (позивачкою) зареєстровано 24.04.2018 шлюб за актовим записом № 3, унаслідок чого дружина змінила своєї прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.12). Із виписки з медичної карти амбулаторно хворого [PERSON] , виданої КНП ЛПУ «Міжгірська РЛ» від 02.12.2024, видно, що йому встановлено діагноз остеома нижньої третини правої стегнової кістки, загальний стан хворого середньої тяжкості, рекомендації нагляд хірурга (а.с.37). Зі свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , слідує, що його батьками є [PERSON] /відповідач/ та [PERSON] (а.с.38). Із відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб по [ADDRESS] , наданих відділом ЦНАП Міжгірської селищної ради від 25.02.2026, вбачається, що відповідач [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , 1958 р. н., сином [PERSON] , 2021 р. н., та [PERSON] , 1994 р. н. (а.с.39). Як видно відповідей за № 2365556 і № 2365619 від 20.02.2026 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи з 1 кварталу 2025 року по 4 квартал 2025 року, то як у позивачки, так і у відповідача відсутні доходи за цей період (а.с.19,20). Із довідки форми ОК-5 видно, що відповідач [PERSON] із квітня 2021 року офіційних доходів, із яких би сплачувалися страхові внески, немає (а.с.59-62). Як слідує з довідки форми ОК-5, позивачка [PERSON] із лютого 2022 року офіційних доходів, з яких би сплачувалися страхові внески, немає (а.с.81,82). З договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 29 від 18.08.2025, договору про навчання в інституті № 81 від 18.08.2025 та довідки від 20.03.2026 за № 111убачається, що донька сторін [PERSON] навчається у відокремленому підрозділі Національного університету біоресурсів і природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут», факультету «Економіки і туризму», спеціальність «Менеджмент», термін навчання з 18.08.2025 по 28.01.2030, форма навчання - заочна, загальна вартість навчання становить 67 500 гривень (а.с.73,74,85-87). З банківських квитанцій від 02.09.2025 і 03.02.2026 видно, про сплату позивачкою за навчання доньки [PERSON] за 1 курс у Бережанському агротехнічному інституті, відповідно, 7 500 грн та 8 100 гривень (а.с.75) . Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] слідує, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , є позивачка [PERSON] (а.с.83). Із довідки про доходи [PERSON] , виданої КЗ «Міжгірський медичний коледж» ЗОР від 19.03.2026 № 48, видно, що донька сторін [PERSON] з вересня 2025 року по лютий 2026 рік отримує стипендію в розмірі 1 500 грн щомісячно (а.с.84). Із довідки про розмір сплачених аліментів від 31.03.2026 за № 4479/19-5-38, виданої Міжгірським відділом ДВС у Хустському районі Закарпатської області, вбачається, що [PERSON] за період з 01.02.2025 по 28.02.2026, на виконання рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області у справі № 302/1007/17, щомісячно регулярно сплачував аліменти на утримання своєї доньки [PERSON] у розмірі 1 600 грн, а в лютому 2026 році 2 000 гривень (а.с.90). Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини». Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання й у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Отже, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі й (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних права; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати таки заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Суд ураховує, що донька сторін, яка досягла [INFO] повноліття, продовжує навчання й у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги від батьків, які зобов`язані утримувати її до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу На переконання суду, відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу своїй доньці [PERSON] , незважаючи на відсутність у нього протягом декількох років саме офіційних доходів, оскільки він є молодими за віком, працездатним, не є особою з інвалідністю, може за бажанням улаштуватися на роботу, у пошуках роботи у центрі зайнятості не перебуває та він регулярно сплачував до досягнення донькою повноліття щомісячно аліменти за судовими рішеннями, зокрема за 2025 рік та початок 2026 року в розмірі не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що з урахуванням положень статей 7 законів України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», «Про Державний бюджет України на 2026 рік», щомісячно становило, відповідно, 1 598 та 1 756 грн, а відповідно до довідки про розмір сплачених аліментів від 31.03.2026 за № 4479/19-5-38, виданої Міжгірським відділом ДВС у Хустському районі Закарпатської області, то [PERSON] за період з 01.02.2025 по 28.02.2026 щомісячно регулярно сплачував аліменти на утримання своєї доньки [PERSON] у розмірі 1 600 грн, а в лютому 2026 році 2 000 гривень. Та обставина, що у відповідача від другої дружини, як і у позивачки від другого чоловіка, є на утриманні ще одна дитина, не виключає обов`язку [PERSON] надавати матеріальну допомогу також і своїй повнолітній доньці [PERSON] , яка її потребує. Також матеріали справи не містять доказів того, що саме на утриманні відповідача перебуває його матір [PERSON] , яка до того ж є пенсійного віку та отримує пенсію за віком (а.с.40). На переконання суду, позивачка не довела на не подала суду доказів на підтвердження того, що нею щомісячно витрачаються на утримання повнолітньої доньки кошти в розмірі біля 12 000 гривень. Отже, враховуючи фактичні обставини справи, а також положення ст. 141 СК України щодо рівності обов`язків батьків щодо своєї дитини, вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», суд доходить висновку про часткове задоволення позову у розмірі 2 000 грн щомісячних аліментів, які будуть у достатній мірі забезпечувати необхідні витрати [PERSON] . Саме такий розмір аліментів у сумі 2 000 грн, на думку суду, відповідатиме інтересам повнолітньої [PERSON] , покриватиме суттєву частину витрат на неї у зв`язку з продовженням навчання і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб [PERSON] та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання повнолітньої доньки. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). З огляду на наведене вище, суд доходить висновку, що позивачка частково довела поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свою вимогу, яка частково знайшла своє підтвердження під час розгляду справи, а відповідач частково спростував вимогу позивачки, відтак позов підлягає до задоволення частково. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Як регламентує підпункт 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», у розмірі 1 331,20 гривень. У цій справі позивачка за подання позову майнового характеру звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно з частинами 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин і зважаючи на часткове задоволення позову з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 443,73 грн, а решту частини судового збору віднести за рахунок держави. На підставі наведеного вище та

Outcome: partial