Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося з позовом до [PERSON] . В обґрунтування вимог зазначається, що 01.08.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем укладено кредитний договір № 148493, за умовами якого [PERSON] отримав кредит на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі. Так, відповідач одержав кредит у розмірі 23530 грн, строком на 273 днів, (з 01.08.2024 -01.05.2025), зі сплатою процентів та комісії, визначених договором. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] договірних зобов`язань, 10.10.2024 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 10102024, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 148493 від 01.08.2024 року. Відповідно Реєстру прав вимог № 3 від 09.12.2024 року до вищевказаного договору факторингу до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 24137,85 грн. У зв`язку з вищевикладеним, а також враховуючи неналежне виконання відповідачем [PERSON] умови договірних зобов`язань, ТОВ «ФК «ЕЙС» просить стягнути з останнього суму боргу у розмірі 24137,85 грн, яка складається з 23530 грн заборгованості по тілу кредиту, 6,85 грн заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом., 601,00 комісія. Також позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та 7 000 грн витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 10.12.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано докази. У судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим суд зазначає таке. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України). Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року). Відповідач відзив на позов не надіслав, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно з вимогами ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату проведення судових засідань повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання та відповідно до ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Відповідач про поважність причин не з`явлення суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. На підставі зазначеного, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив, без постановлення окремого документу, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких умов у відповідності до ч.5 ст. 279 та ч. 2 ст. 191 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних письмових матеріалів. Відповідно до п.2.2.1 кредитного договору № 148493, укладеного 01.08.2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІ ПЛЮС» та [PERSON] , кредитодавець надає позичальнику кредит у суму 23530,00 грн, не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 19996,13 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 140336 від 15.05.2024 укладеним з кредитодавцем; у розмірі 4,37 грн на картку позичальника № [NUMBER] у національній валюті; у розмірі 3529,50 грн, шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією нарахованою згідно п 2.5 індивідуальної частини договору. Даний кредит надано на умовах строковості, зворотності, платності, а також позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі Згідно п. 2.5 договору комісія за надання кредиту складає 3529,50 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 15 % від загальної суми кредиту. У п. 2.6 договору сторони погодили, що кредит надається строком на 273 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит 01.05.2025 року. У п. 2.3 сторони досягли домовленості, що процентна за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,10% річних. Тип процентної ставки фіксована. 01.08.2024 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» належним чином виконало умови договору перерахувавши грошові кошти в сумі 4,37 грн на банківську карту відповідача № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «КРЕДІПЛЮС» та випискою від 19.01.2026 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за період 01.08.2024 по 06.08.2024 року. Згідно з Графіком розрахунків, що є Додатком № 1 до вищевказаного договору, загальна вартість кредиту складає 27078,36 грн. Судом встановлено, що 10.10.2024 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 10102024, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 148493 від 01.08.2024 року. Відповідно Реєстру прав вимог до вищевказаного договору факторингу до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 148493 від 01.08.2024 року, на загальну суму 24137,85 грн. Відповідно до наданої позивачем Виписки з особового рахунка відповідача [PERSON] за договором № 148493 від 01.08.2024 року, відповідач умови договірних зобов`язань належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 24137,85 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23530,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 6,85 грн, заборгованість за комісією 601,00 грн. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою і другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що [PERSON] уклав вищезазначений договір, за умовами якого отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам у справі, враховуючи те, що зобов`язання відповідачем [PERSON] за Договором № 148493 від 01.08.2024 року, укладеним між останнім та товариством, не виконано, жодних заперечень щодо заявлених вимог відповідачем не надано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 24137,85 грн. Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Судом враховується, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved