Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

29.08.25 [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Львівської міської косметологічної лікарні , в якому просять: стягнути : з ЛМКЛ на користь [PERSON] 765 000,00 грн. моральної шкоди; з ЛМКЛ на користь [PERSON] 660 000,00 грн. моральної шкоди; з ЛМКЛ на користь [PERSON] 221 825,14 грн. судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що [PERSON] , [INFO] , була донькою позивачів. 14 серпня 2015 року вона звернулася до ЛМКЛ для проведення планового оперативного втручання «Корекція скелету носа». У ході операції лікар-анестезіолог ЛМКЛ [PERSON] неналежно виконував свої професійні обов`язки: після завершення оперативного втручання не здійснив належного догляду за пацієнткою в період виходу з наркозу, своєчасно не провів відсмоктування вмісту трахеї та бронхів, що спричинило аспіраційну асфіксію. Того ж дня, о 21:20 , [PERSON] померла. Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 26.06.2023 у справі № 466/10640/16-к [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України. Вирок набрав законної сили та був залишений без змін Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01.02.2024 та постановою Верховного Суду від 16.01.2025. На підтвердження розміру моральної шкоди позивачі надали висновки судово-психологічних експертиз: № 693/25 від 16.06.2025 (щодо [PERSON] ) та № 694/25 від 16.06.2025 (щодо [PERSON] ), а також висновки амбулаторних судово-психологічних експертиз № 12/К від 09.09.2019 та № 13/К від 10.09.2019. Провадження у справі відкрито 04.09.2025р. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Відповідач, ЛМКЛ своїм право на подання відзиву не скористався. Третя особа, [PERSON] , правом на подання письмових пояснень не скористався. Ухвалою від 14.01.2026 р. підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до розгляду. У судовому засіданні , 18.03.26 р., представник позивачів, адвокат Іванов О. О. позов підтримав, з мотивів викладених у позовній заяві. Відповідач, ЛМКЛ відзиву та доказів на спростування позовних вимог не подав. Представник відповідача адвокат Совершенний Р.П. у судовому засіданні визнав факт заподіяння позивачам моральної шкоди внаслідок смерті [PERSON] , однак заперечував щодо розміру заподіяної шкоди. Зокрема заперечив щодо висновків судово-психологічних експертиз, посилаючись на те, що вони не відповідають вимогам законодавства. Третя особа, [PERSON] , письмових пояснень до суду не подав. У суді підтримав позицію представника відповідача, адвоката Совершенного Р.П. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи , суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 26.06.2023 у справі № 466/10640/16-к, що набрав законної сили та залишений без змін Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01.02.2024 та постановою Верховного Суду від 16.01.2025, встановлено вину [PERSON] , лікаря-анестезіолога ЛМКЛ, у неналежному виконанні своїх професійних обов`язків, що перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю [PERSON] [INFO] . Вказані обставини, встановлені вироком, не підлягають повторному доведенню. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Вироком суду встановлено, що [PERSON] з травня 2011 року працював у ЛМКЛ лікарем-анестезіологом хірургічного відділення, а шкоду завдав під час виконання своїх трудових обов`язків у приміщенні лікарні 14.08.2015. Отже, відповідальність за завдану шкоду покладається на відповідача ЛМКЛ як роботодавця. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, наданих у п.п. 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи. Відтак, вони мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їхньої доньки. Представник відповідача у судовому засіданні визнав факт заподіяння моральної шкоди позивачам. Посилання представника відповідача на те, що висновки судово-психологічних експертиз № 693/25 та № 694/25 від 16.06.2025 не відповідають вимогам законодавства, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке. Відповідач, незважаючи на належне повідомлення, відзиву на позовну заяву не подав, що відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Обидва висновки № 693/25 від 16.06.2025 (щодо [PERSON] ) та № 694/25 від 16.06.2025 (щодо [PERSON] ) судово-психологічної експертизи складені у встановленому законом порядку, підписані атестованим судовим експертом, містять відомості про застосовані методики та наукове обґрунтування висновків. Експерт при наданні висновків була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдивий висновок експерта. Жодного клопотання про призначення повторної чи додаткової судово-психологічної експертизи відповідачем не заявлено. Висновки аналогічної спрямованості, складені ще у 2019 році (висновки № 12/К від 09.09.2019 та № 13/К від 10.09.2019), узгоджуються за своїм змістом із більш пізніми висновками 2025 року і підтверджують стійкий психотравмуючий вплив загибелі доньки на обох батьків. З огляду на викладене, суд бере висновки судово-психологічних експертиз № 693/25 та № 694/25 від 16.06.2025 як належні та допустимі докази у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як встановлено судово-психологічними експертизами, смерть доньки стала для обох позивачів психотравмуючою ситуацією пролонгованої дії. У [PERSON] діагностовано стан віддаленого посттравматичного стресового розладу, у [PERSON] - стан депресивної симптоматики. Обидва позивачі протягом тривалого часу вимушені були також витрачати значні психічні, фізичні та матеріальні ресурси для притягнення до відповідальності винних осіб, що додатково посилювало їх страждання. У відповідності до правової позиції Верховного суду, викладеної у Постанові Великої палати від 09.11.2022 у справі № 372/1652/18, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього [спеціаліста чи експерта] може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості. Враховуючи ступінь та тривалість страждань позивачів, характер правопорушення (смерть дитини внаслідок неналежного виконання медичним працівником своїх обов`язків), а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає розмір моральної шкоди, заявлений позивачами, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від його сплати у справах про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, відповідні витрати зі сторін не стягуються. Позивачами заявлено до стягнення 221 825,14 грн. судових витрат на правничу допомогу та проведення судово-психологічних експертиз. Зазначені витрати підтверджені відповідними договорами, рахунками-фактурами та актами здачі-прийняття робіт, що наявні в матеріалах справи. Відповідач своїх заперечень щодо розміру судових витрат не подав. З огляду на викладене, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] у заявленому розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved