Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача Комунального підприємства «Міський тролейбус» (далі КП «Міський тролейбус») та просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 90 093,76 грн., моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн., посилаючись на вину працівника КП «Міський тролейбус» у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 16.10.2025, також просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування вимог зазначив, що відповідно до постанови Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 16.12.2025 у справі № 210/7138/25 встановлено, що 16.10.2025 о 12:30 год. в м. Кривий Ріг по проспекту Миру, 50 водій [PERSON] , яка є працівником КП «Міський тролейбус» керувала транспортним засобом тролейбус МАЗ Дніпро Т-103 номер 676 маршрут 5 та була не уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну, перед перестроюванням не переконалася, що це буде безпечно для інших учасників руху, під час перестроювання не дала дорогу транспортному засобу, що рухається в попутному напрямку по тій смузі, на яку мала намір перестроїтися, чим допустила зіткнення з транспортним засобом Мазда 3 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що спричинило механічні пошкодження та завдало матеріальних збитків. Вказаною постановою суду [PERSON] визнано винуватою за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль марки «MAZDA», модель «3», номер кузова [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] належить позивачу. Транспортний засіб тролейбус МАЗ Дніпро Т-103 номер 676 належить відповідачу - КП «Міський тролейбус». , відповідно до Висновку експерта транспортно-товарознавчої експертизи №Д8/10/25 від 22,10.2025, складеного судовим експертом Чивчишем О.П., вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля марки «MAZDA», модель «3», номер кузова [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] , становить 90 093,76 грн. Також необхідно зазначити, що 16.10.2025 відповідачем отримано повідомлення про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу та, відповідно до Протоколу огляду транспортного засобу від 21.10.2025, представник відповідача був присутній при огляді. Внаслідок ДТП позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у пережитому нервовому стресі, емоційній напрузі, тривозі. Крім того, внаслідок ДТП відбулись негативні зміни життєвого устрою позивача та зниження якості його життя, що пов`язано з пошкодженням належного йому автомобіля, організації проведення експертного дослідження автомобіля, звернення до суду. Також він є діючим військовослужбовцем та автомобіль ним використовується в інтересах служби, що завдало додаткових незручностей. З огляду на вказані обставини позивач оцінює завдану моральну шкоду в 10 000,00 грн та просить стягнути її з відповідача КП «Міський тролейбус» на свою користь. Ухвалою від 03.02.2026 позовну заяву було залишено без руху з пропозицією усунути недоліки. 06.02.2026 недоліки було усунуто. Ухвалою від 11.02.2026 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву та 09.03.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача Приходько О.Я. просив поновити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву у справі №211/833/26 (провадження №2/211/2811/26) з підстав поважності причин, пов`язаних із відсутністю/неповнотою тексту позовної заяви в ЄСІТС, або визначити новий строк для подання відзиву тривалістю 15 днів з дня фактичного надання відповідачу доступу до повного та цілісного тексту позову і всіх додатків; відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю її наявності, обсягу та розміру, а також невідповідністю заявленої суми принципам розумності та справедливості. У разі встановлення судом підстав для відшкодування матеріальної шкоди, визначити її розмір з урахуванням принципів допустимості, належності та достатності доказів, зменшивши заявлену суму до фактично обґрунтованого та доведеного рівня. Судові витрати розподілити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України. Суд вважає за необхідне прийняти до розгляду відзив на позов, вважаючи поважними причини пропуску. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами у справі, позивач згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є власником автомобіль марки «MAZDA», модель «3», номер кузова [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] (а.с. 16). 16.10.2025 року о 12:30 год. у м. Кривому Розі по пр. Миру, 50 водій [PERSON] керувала транспортним засобом тролейбус МАЗ Дніпро Т-103 676 маршрут 5 та була не уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну, перед перестроюванням не переконалася, що це буде безпечно для інших учасників руху, під час перестроювання не дала дорогу транспортному засобу, що рухається в попутному напрямку по тій смузі, на яку мала намір перестроїтися, чим допустила зіткнення з транспортним засобом Мазда 3 [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що спричинило механічні пошкодження та завдало матеріальних збитків. Водій [PERSON] своїми діями порушила вимоги пунктів 10.1, 10.3, 2.3. б) ПДР України, чим скоїла адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 16.12.2025 у справі №210/7138/25, яка не оскаржена та набрала законної сили 27.12.2025, водія тролейбусу [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. в дохід держави (а.с. 13-15 копія постанови). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з Висновком експерта транспортно-товарознавчого дослідження №Д8/10/25 від 22.10.2025, виконаного на замовлення позивача судовим експертом Чивчишем О.П., за проведення якого позивачем було сплачено 5 500,00 грн., вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля MAZDA 3, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , в цінах на дату 21.10.2025, складає 90 093,76 грн, (а.с. 17-49 копія висновку, а.с. 50 копія рахунку-фактури, а.с. 51 копія квитанції № 1.359432425.1 від 17.10.2025). Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1172 ЦК України передбачено, що відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому, у п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст.263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Отже, відповідно до положень ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Отже, з наданих суду доказів установлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка трапилась 16.10.2025 та внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб MAZDA 3, реєстраційний номер [NUMBER] , сталася через порушення водієм тролейбусу МАЗ Дніпро Т-103 номер 676 [PERSON] пунктів 2.3. б) 10.1., 10.3. ПДР України. Власником вказаного вище тролейбусу є відповідач. На думку суду надані стороною позивача докази свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діяльністю власника джерела підвищеної небезпеки (КП «Міський тролейбус») та подальшими негативними наслідками, які виникли в результаті ДТП, оскільки водій [PERSON] перебуває з ним у трудових відносинах та дорожньо-транспортна пригода трапилася під час виконання останньою своїх службових обов`язків. Що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.10.2021 у справі №177/472/16 (провадження №61-2796св20), згідно якої особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Доказів того, що вказана дорожньо-транспортна пригода та як її наслідок завдання шкоди позивачу, сталась внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що могло б розглядатись як обставина для звільнення відповідача як особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, від обов`язку відшкодування шкоди, матеріали справи не містять. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами розмір заявленої позивачем шкоди, та долучений до матеріалів справи Висновок експерта транспортно-товарознавчого дослідження №Д8/10/25 від 22.10.2025, суд вважає належним та допустимим доказом з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.11.2022 у справі №335/2566/18. А тому позовні вимоги в частині стягнення з КП «Міський тролейбус» на користь позивача матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, у розмірі 90 093,76 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд не вбачає підстав для зменшення розміру матеріальної допомоги, оскільки її розмір визначений висновком експерта. Це не судова витрата у справі, понесена позивачем, тому доводи відповідача наведені у відзиві на позов суд вважає необґрунтованими. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з КП «Міський тролейбус» на користь [PERSON] моральної шкоди, суд зазначає таке. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість подовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В обґрунтування спричинення моральної шкоди позивач послався на пережиті у наслідок ДТП нервовий стрес, емоційну напругу, тривогу. Крім того, внаслідок ДТП відбулись негативні зміни життєвого устрою позивача та зниження якості його життя, що пов`язано з пошкодженням належного йому автомобіля, організації проведення експертного дослідження автомобіля, звернення до суду. Також [PERSON] вказав на те, що він є діючим військовослужбовцем та автомобіль ним використовується в інтересах служби, тому це також завдало йому додаткових незручностей (а.с. 12 копія посвідчення). Суд погоджується із зазначеними вище доводами позивача, позаяк вказані обставини в своїй сукупності свідчать про наявність в його житті негативних явищ та зниження якості його життя, що пов`язано з пошкодженням належного йому майна, однак, разом з тим доходить висновку про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з 10 000,00 грн до 5 000,00 грн. Вказаний розмір шкоди, на думку суду, відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості та є більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призведе до його збагачення та при встановлених обставинах становитиме достатньо справедливу сатисфакцію. Таким чином, зважаючи на викладене, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Позивачем заявлено вимогу щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Щодо стягнення судового збору. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за ухвалою суду сплачено судовий збір у сумі 1 331,20 грн (а.с. 56). Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає за можливе відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 1 264,70 грн (95 093,76 грн (сума боргу, стягнута судом) х 1 331,20 грн (сума судового збору, сплачена позивачем) / 100 093,76 грн (сума боргу, заявлена до стягнення). Щодо стягнення витрати, пов`язаних з проведенням експертизи. Пунктом 2 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з проведенням експертизи. Відповідно до статті 139 частини 6 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення витрат на проведення експертизи в сумі 8 500,00 грн та надано належний доказ підтвердження вказаних витрат (а.с. 51). Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи в сумі 8 500,00 грн. При цьому суд повністю відхиляє заперечення відповідача, відповідно до якого КП «Міський тролейбус» вважає, що вказані витати були понесені з ініціативи позивача до звернення до суду, експертиза не призначалась судом та має приватний характер, проведення експертизи не було обумовлено процесуальною необхідністю в межах судового розгляду. А тому такі витрати не можуть вважатись обов`язковими для компенсації. По-перше, у вступній частині Висновку судовим експертом Чивчишем О.П. вказано, що вказаний Висновок підготовлено для подачі до суду у цивільній справі та/або страхову компанію у відповідності та згідно вимогам діючого законодавства України. По-друге, у вступній частині Висновку судовим експертом Чивчишем О.П. зазначено, що він, як Експерт, обізнаний про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України. Що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.11.2022 у справі №335/2566/18, в якій Верховним Судом зауважено, що у висновку експерта щодо визначення розміру завданого збитку повинно бути зазначено, що він виконується для суду і що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність. Інакше висновок експерта буде розцінений як неналежний доказ. По-третє, у справах про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, висновок експерта є першочерговим, необхідним доказом щодо визначення розміру даної шкоди. Крім того, стороною відповідача не було заявлено клопотання про проведення повторної експертизи. Проте суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених позивачем при оплаті комісії банку в сумі 85,00 грн. Оскільки дана витрата не є витратою на проведення експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: partial