Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розподіл спільного майна. Позов мотивовано тим, що 04 листопада 2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Заваллівською селищною радою Гайворонського району Кіровоградської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження від 04.11.2000 року було зроблено запис № 23. За період спільного проживання у шлюбі сторонами за спільні кошти був придбаний 20.09.2005 року житловий будинок з господарсько побутовими будівлями під номером [ADDRESS] . Після чого за період з 2005 року по 2011 рік сторонами за спільні кошти та спільною працею площі будівлі було змінено шляхом здійснення прибудов до існуючого будинку, після чого в 2011 році на підставі рішення Заваллівської селищної ради від 30.06.2011 року № 61 було видано на Відповідача свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.07.2011 року. Також Відповідачем за час спільного проживання була приватизована земельна ділянка під житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3521155300:50:008:0013, площею 0,15 га., цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 01.09.2022 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області справа № 385/766/22, яке набрало законної сили 04.10.2022 року. Оскільки, майно було набуте сторонами в період шлюбу, воно належить сторонам, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому Позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визнання даного майна спільним майном подружжя та в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визнати за собою право власності на 1/2 частки даного майна. В добровільному порядку Відповідач відмовляється здійснити поділ спільного майна у зв`язку з чим Позивач вимушена звернутись до суду для поділу спільного майна. Просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] : житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 75,64 кв.м., житловою площею 32,29 кв.м.; земельну ділянку кадастровий номер 3521155300:50:008:0013 , площею 0,15 га. , цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Провести поділ спільного майна подружжя та виділити [PERSON] [INFO] , в особисту приватну власність 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 75,64 кв.м., житловою площею 32,29 кв.м. та частини земельної ділянки площею 0,15 га. кадастровий номер 3521155300:50:008:0013 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та припинити право спільної сумісної власності з відповідачем на зазначений будинок та земельну ділянку. Стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] понесені витрати на правничу допомогу та витрати зі сплати судового збору. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася. Представник позивачки в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, відмовився в стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 11648 грн. та половини витрат по сплаті судового збору в сумі 3158,93 грн. Відповідач та його представник в підготовче судове засідання не з`явилися. Представник відповідача надіслав до суду відзив, в якому позовні вимоги визнав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 04 листопада 2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Заваллівською селищною радою Гайворонського району Кіровоградської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження від 04.11.2000 року було зроблено запис № 23, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 04 листопада 2000 року (а.с. 10). За період спільного проживання у шлюбі сторонами за спільні кошти був придбаний 20.09.2005 року житловий будинок з господарськопобутовими будівлями під номером [ADDRESS] , що підтверджується: договором купівлі-продажу житлового будинку від 20.09.2005 року, який зареєстрований в реєстрі за № 2229; архівною довідкою № 27 від 23.01.2026 року, Витягом з Державного реєстру правочинів № 1498649 від 20.09.2005 року (а.с. 13-16). В 2011 році на підставі рішення Заваллівської селищної ради від 30.06.2011 року № 61 було видано на ім`я відповідача свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.07.2011 року (а.с. 15). Відповідачем за час спільного проживання була приватизована земельна ділянка під житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3521155300:50:008:0013, площею 0,15 га., цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується: свідоцтвом про право власності від 29.08.2013 року; інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку; Витягом з ДЗК № НВ- 9943941902026 (а.с. 17-23). 01.09.2022 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області справа № 385/766/22, яке набрало законної сили 04.10.2022 року (а.с. 11-13). Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України,дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна у дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Тому, приймаючи до уваги положення цієї процесуальної норми, суд враховує той факт, що відповідач у повному обсязі визнав всі вищевикладені обставини справи. Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, які підтверджені письмовими доказами по справі, а також особистим їх визнанням з боку відповідача. Крім того, відповідач не заперечує проти розподілу їх сумісно нажитого майна в тому порядку, який зазначений позивачкою у позовній заяві. Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна задовольнити, вимоги позивача щодо розподілу їх сумісного майна, набутого протягом їх сумісного проживання однією сім`єю, є законними, обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Outcome: approved