Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості за Договором кредиту №6545662 в розмірі 24 420,00 грн., з яких: 10 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 695 грн. сума заборгованості за процентами; 1 725 грн. сума заборгованості за комісією; 5 000 грн. сума заборгованості за пенею/неустойкою, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн. та 4500 грн на правову допомогу. В обґрунтуванні позовних вимог вказав, що 16.08.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів у кредит №6545662 відповідно до умов якого встановлено, що Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 10 000 грн. строком на 360 днів ( з 16.08.2025 по 10.08.2026 р.), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0.95 % які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17.25% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 1 725 грн.). Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець на виконання умов кредитного договору №6545662 від 16.08.2025 року виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 10 000 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок 16.09.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» уклали Договір факторингу № 16/09/25 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту №6545662 від 16.08.2025. Відповідно до Реєстру прав вимог №23/12/25-01 від 23.12.2025 року Кредитодавець/Клієнт відступив Фактору/Позивачу право вимоги заборгованостей до Боржників на умовах передбачених Договором факторингу №16/09/25 від 16.09.2025 року в тому числі до відповідача в сумі 24 420 грн. з яких: 10 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 695 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1 725 грн. - сума заборгованості за комісією, 5 000 грн. сума заборгованості за пенею/неустойкою. Отже, відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за Договором кредиту, заборгованості за процентами та інших нарахувань не виконав ні перед Кредитодавцем/Первісним кредитором, ані перед Позивачем/Фактором ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», що набуло право вимоги за договором кредиту №6545662 на підставі договору факторингу. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.02.2026 року цивільну справу за означеним вище позовом прийнято до провадження та призначено судове засідання. В судове засідання позивач ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» свого представника не направив, однак у позовній заяві прохав, в разі неявки представника, розгляд справи проводити за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, правом на подання відзиву не скористався. Враховуючи, що відповідач, який був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причини своєї неявки та з урахуванням клопотання позивача, суд вирішив на підставі ст. 247, 280 ЦПК України, провести судовий розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 16.08.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії (Надійний) № 6545662 (надалі - Договір) відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Кредит»), на погоджений умовами Договору строк (надалі «Строк кредиту»), шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю таку ж суму грошових коштів, або достроково, та сплатити Кредитодавцю плату (Проценти) від Суми кредиту та Комісію за надання кредиту відповідно до умов цього Договору. (п.2.1.). Відповідно до п. 2.2.1-2.2.5, 2.2.7.-2.2.8. договору, Сума кредиту 10000 грн. Строк кредитування/Строк договору 360 днів. Розмір Першого обов`язкового платежу 3625 грн. Період сплати Мінімального обов`язкового платежу дорівнює строку сплати Позичальником процентів за користування Кредитом та становить 20 календарних днів, що означає, що всі проценти за користування Кредитом нараховані за 20 календарних днів користування підлягають сплаті в останній з 20 днів користування. Кількість Мінімальних обов`язкових платежів становить 17. Дата сплати Першого обов`язкового платежу 04.09.2025. Тип кредиту невідновлювальна кредитна лінія. Комісія за надання кредиту 17.25% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 1725 грн.). У судовому засіданні встановлено, що Договір кредитної лінії № 6545662 від 16.08.2025 був підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, що підтверджується, зокрема, довідкою про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що [PERSON] був ознайомлений з умовами кредитування, що вбачається з підписаного ним одноразовим ідентифікатором договору та погодився з ними. Також, матеріали справи містять докази щодо перерахування ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідачу [PERSON] коштів згідно кредитного договору № 6545662 від 16.08.2025 в розмірі 10 000 грн. Відповідно до розділу 11 «Юридичні адреси та реквізити сторін» кредитного договору № 6545662 від 16.08.2025 вбачається, що [PERSON] вказано номер електронного платіжного засобу № [NUMBER] . Так, на підтвердження перерахування коштів позивачем до матеріалів позову долучено платіжну інструкцію № 98f8a1f8-1516-4321-b837-eabc9cd30607 від 16.08.2025 та довідку ТОВ «Європейська платіжна система» від 02.01.2026 № КД-000021228, з яких убачається, що 16.08.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснило переказ грошових коштів на користь [PERSON] у розмірі 10 000 грн на платіжну картку № [NUMBER] . Згідно отриманої судом відповіді від АТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу суду від 18.02.2026 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-260309/57047-БТ від 16.03.2026 року, вбачається, що на рахунок № [NUMBER] , який емітовано на ім`я [PERSON] , 16.08.2026 надійшли грошові кошти в розмірі 10 000 грн. Тож, судом встановлено, що матеріали справи містять докази щодо перерахування ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідачу [PERSON] коштів згідно кредитного договору № 6545662 від 16.08.2025 у сумі 10 000 грн. Таким чином, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 6545662 від 16.08.2025, надавши [PERSON] кредитні кошти у визначеному розмірі та на погоджених умовах. Водночас відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, унаслідок чого станом на 04.11.2025 року утворилася заборгованість у розмірі 24 420 грн. Стосовно поданого позивачем договору факторингу та тверджень позивача про наявність у нього права вимоги до відповідача, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що 16.09.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» було укладено Договір факторингу № 16/09/25 відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі Права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (Ціна придбання) за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб (п.1.1). Відповідно до Реєстру прав вимог від 23.12.2025 року до Договору факторингу № 16/09/25 від 16.09.2025 року, ТОВ «Деал Фінанс Груп» отримало право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 6545662 від 16.08.2025 року у сумі 24 420 грн. Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Деал Фінанс Груп» грошове зобов`язання перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 16/09/25 від 16.09.2025 (Реєстр прав вимоги №23/12/25-01) виконало, що підтверджується платіжною інструкцією №579937984.1 від 24.12.2025 року. Тож, відповідно до умов Договору факторингу № 16/09/25 від 16.09.2025 до ТОВ «Деал Фінанс Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 6545662 від 16.08.2025 року у сумі 24 420 грн, з яких: 10 000 грн заборгованість за тілом, 7 695 грн заборгованість за відсотками, 5 000 пеня, 1725 заборгованість за комісією Суд, дослідивши надані позивачем докази, вважає їх належними та допустимими доказами та такими, що доводять факт укладення кредитного договору, отримання та користування кредитними коштами, наявність та розмір заборгованості відповідача. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Деал Фінанс Груп», ні на рахунки попереднього кредитора. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, заборгованість не сплатив, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн, заборгованості за процентами у розмірі 7 695 грн та 1725 грн заборгованості за комісією підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не погоджується з аргументами позивача щодо стягнення пені. Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Так, згідно з Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 5:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб було запроваджено воєнний стан, який неодноразово був продовжений і на даний час діє. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами укладений під час дії воєнного стану, а саме 16.08.2025 року. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 5 000 грн. Враховуючи, що пеня, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, вона підлягає списанню кредитодавцем, тому позовна вимога щодо стягнення із відповідача на користь позивача пені задоволенню не підлягає. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Деал Фінанс Груп» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №6545662 від 16.08.2025 року в розмірі 19 420 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн, заборгованості за процентами у розмірі 7 695 грн та 1725 грн заборгованості за комісією. Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню тож з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2117 грн 30 коп. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Частина 8 ст. 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Документами, що підтверджують витрати позивача на правову допомогу є: договір про надання правничої допомоги №22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, укладений між ТОВ «Деал Фінанс Груп» та Адвокатом Ткаченко Ю.О., платіжна інструкція №579938011.1 від 16.01.2026, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, витяг з Акту №7-ДІЛ від 14.01.2026приймання-передачі правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, згідно якого вартість наданої правової допомоги позивачу становить 4500 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268). У додатковій Постанові від 19 лютого 2020 року справі № 755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного суду, наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У Постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial