Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на частину квартири [ADDRESS] , припинивши право спільної сумсної власності подружжя на майно. Свої вимоги [PERSON] обгрунтовувала тим, що з 29.12.1998 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , до його розірвання за рішенням Берестинського районного суду Харківської області від 20.02.2025 року. У цьому шлюбі вони з відповідачем придбали квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 31.08.2001. Позивач вважає, що зазначена квартира є їхньою спільною сумісною власністю подружжя, тому вона просить визнати за нею право власності на частину спірного майна, придбаного в період її шлюбу з [PERSON] . Сторони в судове засідання не прибули. Від представника позивача [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви, в якій вони заявлений позов підтримують та просять його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, направив до суду заяву в якій позовні вимоги [PERSON] визнав, судове засідання просив проводити без нього. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.12.1998 року по 20.02.2025 року. Згідно договору купівлі -продажу квартри від 31.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Погорілою Г.А., за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Його право власності зареєстровано в КПТІ "Інвентаризатор" за реєстровим №474. У звіті про оцінку майна 11.11.2021 року вказано, що оціночна вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить 1527102,39 грн. У відповідності зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як визначено ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Частина 1 статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як визначено в ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Верховний Суд України в своїй постанові № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" в пункті 30 пояснив при вирішенні спору про поділ майна, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням вимог чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , була придбана сторонами в період перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому є їх спільною власністю. Враховуючи вимоги ч.1 ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності при поділі майна, позовні вимоги [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частину майна в результаті поділу спільного майна подружжя, підлягають задоволенню. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесенні судові витрати по справі.

Outcome: approved