Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивач, ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] в користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договорам №2105783415635 в розмірі 28280,88 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2662,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13000 грн., посилаючись на те, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] 27.02.2021 в електронній формі уклали кредитний договір №2105783415635. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виконало умови договору та перерахував на рахунок відповідача кошти, а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Первісний кредитор на підставі договору від 01.12.2021 № 1-12 відступив на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2105783415635. Також, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на підставі договору 10.01.2023 № 10-01/2023 відступило на користь ТОВ «Колект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2105783415635. Таким чином, ТОВ «Колект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №2105783415635. Ухвалою судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 30.01.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив слухати справу за його відсутності, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. 26.03.2026 від представника відповідача адвоката Цокало Т.М., електронною поштою надійшла заява, в якій вона просить зменшити розмір стягнення з [PERSON] в користь позивача понесені витрати на правову допомогу з 13000 до 3000 грн., оскільки такі є неспівмірними та нерозумними. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти. 27.02.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] в електронній формі укладено договір надання фінансових послуг №2105783415635, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування», надав відповідачу позику у сумі 3300 гривень. Кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є його невід`ємною частиною (п.1.2 договору). Згідно додатку №1 до договору, яким є заява-анкета для отримання кредиту, [PERSON] просить надати йому кредит у розмірі 3300 гривень, орієнтовний строк повернення 17 днів з моменту отримання кредиту. Також наявна інформація «Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язуюся повернути 3300 гривень кредиту та сплатити проценти у розмірі 1122 гривень. Як видно із графіку платежів, який є додатком №2 до договору 15.03.2021 [PERSON] зобов`язаний був повернути 4422 грн, в тому числі 3300 гривень заборгованості за тілом кредиту та 1122 гривень - заборгованості за відсотками. Крім того, в інформації щодо порядку (процедури), хронологія дій щодо укладення електронного договору, вчинених товариством та Заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі, зазначено, що відповідач вибрав строк кредитування 17 днів. Договір підписано електронним цифровим підписом - одноразовим ідентифікатором Q2. Як видно з довідки ТОВ «Фінансова компанія «Вей Фор Пей» підтверджує здійснення переказу грошових коштів на карту [NUMBER] 27.02.2021 1:51:50 на суму 3300 гривень. Відповідно до розрахунку первісного кредитора, станом на дату відступлення вимоги заборгованість за договором №2109577643392 станом на 30.11.2021 становить 28280,88 грн, в тому числі сума боргу тіло 3 300,00 грн; відсотки 26 345,88 грн.Всього сплачено: тіло 2,76 грн; відсотки 1 362,24 грн. Також, відповідно до розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 заборгованість позивача становить 50535,93 грн., з яких 3297,24 грн. тіло кредиту та 47238,69 відсотки. Відповідно до договору факторингу від 01.12.2021 №1-12 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2105783415635. Реєстр Боржників передається Фактором за актом приймання передачі Реєстру Боржників не пізніше наступного робочого дня після здійснення повного фінансування на користь Клієнта відповідно до Розділу 7. Права вимоги переходить до Фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників, який є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого Фактор стає новим кредитором по відношення до боржників стосовно переданого права вимоги (пункти 6.1.3, 6.1.4). Відповідно до акту приймання-передавання реєстру боржників від 03.12.2021, реєстру боржників від 03.12.2023, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» передало ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги, серед іншого, за кредитним договором № 2105783415635 до [PERSON] . На підтвердження виплати фінансування за договором відступлення 27.01.2022 надано платіжне доручення від 03.12.2021 на суму 5535543,12 грн. Відповідно до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 № 10/01/2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. Права вимоги вважається відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (п.5.2 договору). Відповідно до акту приймання-передавання реєстру боржників від 10.01.2023, реєстру боржників від 23.01.2023, ТОВ «Вердикт Капітал» передало ТОВ «Коллект центр» право вимоги, серед іншого, за кредитним договором № 2105783415635 до [PERSON] . На підтвердження виплати фінансування за договором відступлення надано акт зарахування зустрічних однорідних вимог. Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судом першої інстанції вірно визначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] 27.02.2021 в електронній формі уклали договір № 2105783415635, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування», надав відповідачу позику у сумі 3300 гривень. Факт видачі кредиту підтверджується інформацією ТОВ «Фінансова компанія «Вей Фор Пей». Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Встановлено, щодо до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором від 27.02.2021 № 2105783415635 на підставі договорів від 01.12.2021 № 1-12 та від 10.01.2023 № 10-01/2023, що підтверджується змістом договорів, актами приймання-передачі та реєстрами прав вимог, які досліджені судом. Визначаючи розмір заборгованості за відсотками та тілом кредиту, суд виходить із такого. Суд зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. У пунктах 1.2, 1.3 договору, заяві про надання кредиту та графіку платежів встановлено, що кредит надається на 17 днів від дати отримання кредиту з 27.02.2021. Разом із тим, як видно із розрахунку заборгованості за договором первісний кредитор та його правонаступники нараховували відсотки і після погодженого строку кредитування з 15.03.2021, що не узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2021 року. Доказів того, що сторони погодили зміну строку кредитування суду не надано. Позивач покликається на пункт 1.9 договору, відповідно до якого граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік. Разом із тим, суд доходить висновку, що відсутні підстави нараховувати відсотки поза межами погодженого 17 денного строку кредитування, зважаючи на таке. Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Зазначення у договорі двох строків кредитування та різних процентних ставок призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником. Більше того, із змісту заяви на отримання грошових коштів, видно, що укладаючи з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитний договір відповідач скористався належною первісному кредитору інформаційно-телекомунікаційною системою, де йому було надано можливість самостійно обрати «суму кредиту», «термін» (строк кредитування) згідно з Алгоритмом дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Служба миттєвого кредитування» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору. Заповнивши усі запитувані кредитором дані, відповідач акцептував оферту на зручних умовах, які у момент акцепту пропонував йому первісний кредитор самостійно, в автоматичному порядку було сформовано Заявку відповідача на отримання грошових коштів в кредит, в тому числі і строк кредитування 17 днів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження №61-8829сво21) зазначено, що: «Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party). Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №613/1436/17). Позивач, нараховуючи заборгованість, виходив з іншого строку кредитування та процентної ставки, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин. Крім того, зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування та процентних ставок призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав (Contra proferentem), а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором після закінчення 17 денного строку кредитування В цьому випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Суд враховує також, і те, що строк кредитування в 17 днів зазначений в графіку платежів, паспорті споживчого кредиту. При цьому, відповідачем не надано погодженого графіку платежів виходячи із строку кредитування 1 рік, як і не надано паспорта кредиту із зазначенням такого строку кредитування та орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування строком на 1 рік, що суперечить частині третій статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» Суд також враховує, що відповідно до умов договору, після закінчення 17 днів кредитування передбачено підвищений розмір відсотків, які сплачуються кожного дня, що свідчить про те, що вказані відсотки за своєю суттю є пенею за прострочення виконання зобов`язання, а не відсотками за користування кредитом, що ще раз свідчить про те, що кредитодавець завуалював строк кредитування під штрафні санкції за неповернення кредиту. При цьому, суд також враховує те, що нарахований позивачем розмір «відсотків» в більше як в 10 разів перевищує суму тіла кредиту, що призводить до істотного дисбалансу. За таких обставин, суд доходить висновку, що неповернення позичальником кредитних коштів, за відсутності активних дій відповідача, договору, є неправомірною поведінкою, а саме неповерненням кредиту у визначений договором строк, що виключає право кредитодавця нараховувати після спливу строку кредитування - 15.03.2021. Тому, суд вважає доведеним розмір відсотків за користування кредитом в межах 17 денного строку кредитування у розмірі 1122 гривень. Однак, суд враховує, що відповідачем [PERSON] 17.03.2021 погашено заборгованість по тілу кредиту 2,76 грн. та відсотків 1 362,24 грн., що є достатнім для погашення відсотків за користування кредитом в межах 17 денного строку. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, серед іншого, сплата неустойки. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18). Оскільки позивачем не спростовано розмір заборгованості основного боргу 3297,24 грн., її слід стягнути із відповідача в користь позивача. Тому, позов слід задовольнити частково. Позивачем понесені судові витрати у розмірі 2662,40 грн зі сплати судового збору . Крім того, позивач просить відшкодувати витрати на правову допомогу у розмірі у розмірі 13000 грн на правову допомогу, що підтверджуються договором про надання правової допомоги із АО «Лігал ассістенс» від 01.07.2024, заявкою про надання правової допомоги та витягом із акту про надання правової допомоги на суму 13000 гривень. Згідно додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial