Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

У провадженні Хотинського районного суду Чернівецької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно та встановлення юридичного факту. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що господарство, розташоване за адресою: [ADDRESS] , належало до типу колгоспного двору, та на момент 1990 - 1991 року в даному господарстві проживали [PERSON] та [PERSON] , які спільно користувались майном двору. [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині житлового будинку літери А, літньої кухні літери Б, сараю літери Б, огорожі № 1-2. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на все належне їй майно. На момент смерті вона проживала разом із онуком - [PERSON] , який і прийняв спадщину після її смерті, а саме 1/2 частки колгоспного двору. Отже, після смерті [PERSON] , [PERSON] набув право власності на все майно колгоспного двору в повному обсязі. [INFO] помер [PERSON] . Спадщина відкрилася на житловий будинок з господарськими спорудами розташовані в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] прийняла спадщину його мати - [PERSON] . Факт родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] був встановлений Хотинським районним судом у рішенні від 30 вересня 2024 року у справі № 720/529/24. [INFO] померла [PERSON] , яка на момент смерті проживала разом із чоловіком - [PERSON] та сином - [PERSON] . Чоловік від прийняття спадщини відмовився, подавши відповідну заяву нотаріусу у межах шестимісячного строку. 24 жовтня 2025 року [PERSON] звернувся із заявою до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області - Чайки О.М., з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом. За результатом розгляду заяви у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно та не доведення факту родинних зв`язків. Представник позивача зазначає, що заявник не надав нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове майно з підстав їхньої відсутності у спадкодавця. У зв`язку з цим [PERSON] змушений звернутися до суду для визнання за ним права власності на вказане спадкове майно в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить суд встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була рідною матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] ; встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] . Також просить суд визнати за [PERSON] право власності в цілому на житловий будинок позначений літерою А, літню кухню позначену літерою Б, сарай позначений літерою В та огорожу позначену №1-2, розташований за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2025 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалами Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 січня 2026 року у справі витребувано докази. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду по суті у загальному порядку у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від його представника - адвоката Вівчара А.Г. у матеріалах справи наявна заява, в якій він позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Топорівської сільської ради Кікарош О.А. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій не заперечує проти позову та розгляд справи просить проводити без участі представника сільської ради. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що згідно довідки, виданої Колінковецьким старостинським округом Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 50 від 16.01.2025 року, станом на 01.07.1990-15.041991 р.р., згідно даних по господарської книги № 5 за 1986-1990 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , в даному господарстві проживали: голова двору - [PERSON] , 1927 р.н., донька - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] . Згідно даних по господарської книги за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , в даному господарстві проживали: голова двору - [PERSON] , 1927 р.н., онук - [PERSON] , [INFO] . Суспільна група господарства - колгоспна. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.01.2011 року. Згідно копії спадкової справи № 59/2021, заведеної приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області Масловською І.Ю після смерті [PERSON] , вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] за заповітом від 16.01.2008 року, в тому числі на належний їй на праві особистої власності житловий будинок з прилеглими до нього спорудами та майном, які знаходяться в [ADDRESS] . Крім того, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00033542605 від 05.11.2021 року, який міститься в копії спадкової справи № 59/2021, та копії свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] від 13.06.2005 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » 13.06.2005 р. Також, із довідки виконавчого комітету Колінковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області № 185 від 18.02.2021 р., копія якої міститься в спадковій справі № 59/2021, вбачається, що із померлою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , був прописаний та проживав [PERSON] , [INFO] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.12.2021 року. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2024 року, яке набрало законної сили 31.10.2024 року, у цивільній справі № 720/529/24, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме те, що [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] був рідним сином [PERSON] [INFO] , та визначено [PERSON] , [INFO] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , терміном один місяць, з дня набрання рішенням суду законної сили. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79277324 від 25.11.2024 р., після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Чайка О.М. була заведена спадкова справа № 136/2024. З довідки приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Чайка О.М. № 65/02-14 від 23.02.2026 р. вбачається, що 25.11.2021 року була відкрита спадкова справа за № 136/2024 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] і постійно проживав в [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем за законом була його мати [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована в [ADDRESS] . Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] не видавалися. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.12.2024 року. Згідно копії спадкової справи № 4/2025, заведеної приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Чайка О.М. після смерті [PERSON] , вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] за законом. Крім того, чоловік померлої - [PERSON] , [INFO] , згідно заяви № 12 від 14.01.2025 р., відмовився від спадкового майна після смерті [PERSON] на користь її сина - [PERSON] . Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 375/02-31 від 24.10.2025 року, виданої приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чайка О.М., відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок та відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем. Згідно довідки ФОП [PERSON] № 86 від 29.11.2024 р. про технічний стан нерухомого майна, право власності за [PERSON] на житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Крім того, станом на 29.12.2012 рік право приватної власності на вищевказане майно не зареєстровано. Державна реєстрація права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, що підтверджується інформаційною довідкою № 449224690 від 24.10.2025 року. Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 29.11.2024 р., встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок літ. А., загальною площею 61.30 кв.м., літня кухня літ. Б, сарай літ. В., огорожа №1,2. Проте, як встановлено судом, позивач [PERSON] не може оформити право власності на нерухоме майно, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на вказаний житловий будинок. Крім того, позивач просить суд встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що [PERSON] була рідною матір`ю [PERSON] та, що [PERSON] була рідною матір`ю [PERSON] . Так, згідно копії свідоцтва про народження, виданого російською мовою, серії [NUMBER] від 30.03.1955 року, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . В графі батько записано: « [PERSON] », в графі мати: « [PERSON] ». Зазначене також підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00043167348 від 17.01.2024 р. Крім того, згідно копії свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 02.10.1973 року, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . В графі батько записано: « [PERSON] », в графі мати: « [PERSON] ». 16 січня 2008 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та повторно виданого свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження, виданого російською мовою, серії [NUMBER] від 25.04.1975 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . В графі батько записано: « [PERSON] », в графі мати: « [PERSON] ». Крім того, згідно довідки, виданої Колінковецьким старостинським округом Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 1430 від 13.12.2024 року, яка наявна в матеріалах спадкової справи № 4/2025, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на момент смерті проживала разом з: чоловіком - [PERSON] , [INFO] , та сином - [PERSON] , [INFO] . Щодо встановлення юридичного факту. Згідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення подається до суду за місцем її проживання. Згідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо викладення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зі змісту роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про прав. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що до справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення відносяться справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Отже, факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] , позивачу необхідно встановити для того, щоб реалізувати свої спадкові права. Встановлення факту родинних відносин породить для позивача певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. Аналізуючи зібрані у справі докази, також, враховуючи наявні копії свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] , копії свідоцтв про одруження, довідки Топорівської сільської ради та рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 30.09.2024 р., в суду не виникає сумнівів у достовірності факту родинних відносин, а саме: що [PERSON] , яка померла [INFO] , була рідною матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] ; що [PERSON] , яка померла [INFO] , була рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , а необхідність встановлення вказаних фактів зумовлена вагомістю реалізації прав позивача. При таких обставинах, з метою недопущення порушення прав позивача на спадщину, реалізація яких залежить від доведеності факту родинних відносин, суд вважає, що встановлення факту родинних відносин, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для позивача юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні позовної заяви, в цій частині судом не встановлено. Щодо визнання права власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. У постанові від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц Верховний Суд вказав, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами п. 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» - відсутність оригіналу правовстановлюючого документа є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні своїх спадкових прав. Згідно наказу Міністерства юстиції України за № 914/5 від 26.05.2009 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів» - рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті. Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому порядку. Для прийняття спадщини встановлюється шестимісячний строк, перебіг якого починається з дня смерті спадкодавця. У цей строк спадкоємець, який не проживав із спадкодавцем, вправі подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо протягом указаного строку спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини, він є таким, що не прийняв її. Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правої власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК Україну передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частіш з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Так, згідно зі статтями 120,123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» (697-12) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч.1.ст1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Отже, як встановлено судом, господарство, розташоване за адресою: [ADDRESS] , належало до типу колгоспного двору, в якому проживали [PERSON] та [PERSON] , які спільно користувались майном двору. Після смерті [PERSON] [PERSON] успадкував 1/2 частки колгоспного двору, тим самим набув право власності на все майно колгоспного двору в повному обсязі. Право позивача [PERSON] , як спадкоємця за законом на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, оскільки після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що є перешкодою спадкоємцю в нотаріальному оформленні спадщини. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що вимога [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволених позовних вимог у разі задоволення позовну на відповідача, таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 3165,15 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved