Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 6680,68 доларів США, а також судові витрати, у тому числі витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» 13 серпня 2008 року укладено кредитний договір №08/08/2008/840-К1523, на підставі якого ВАТ КБ «Надра» надано відповідачу кредитні кошти 84625,66 доларів США. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором ПАТ КБ "Надра" зверталося до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом про стягнення заборгованості. 14.04.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва було ухвалено рішення по цивільній справі №487/6857/15-ц за позовом ПАТ "КБ "Надра" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 49565,00 доларів США, що еквівалентно 1060195,35 грн., позовні вимоги задоволено. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18.04.2016 зазначене рішення змінено, в частині суму судових витрат, а саме змінено з 15902,93 грн до 10601,95 грн. Постановою Верховного Суду від 04.04.2018 рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14.04.2026 та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18.07.2026 в частині позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту скасоване, у задоволенні позову до цих відповідачів відмовлено, а рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18.07.2016 року в частині позовних вимог до [PERSON] залишено без змін. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.07.2021 року у справі №487/6857/15-ц замінено стягувача ПАТ "КБ "Надра" на його правонаступника ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" у цивільній справі №487/6857/15-ц. Згідно договору про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 новий кредитор має право вимагати сплати сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Відповідач не вчинив жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості. Відповідно до розрахунку 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за основним боргом у сумі 45459,50 доларів США за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, яке становить 6680,68 доларів США. Оскільки, судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного загального провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2025 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду. Представник позивача подав суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач до судового засідання не з`явилась, надала до суду виступ в дебатах, у якому просила судове засідання провести за її відсутності, відмовити у задоволенні позову за недоведеністю вимог, за наявністю підстав для задоволення позову застосувати позовну давність до вимог заявлених поза межами трьох років, які передували податі позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, 13.08.2008 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , [INFO] було укладено кредитний договір № 08/08/2008/840-К1523, згідно якого їй було надано кредит в сумі 84 625,66 дол. США, строком до 12.08.2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49 % річних. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.04.2016 року у справі 487/6857/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення кредитної заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість станом на 13 серпня 2015 року за кредитним договором № 08/08/2008/840-К1523 від 13.08.2008 року, яка становить 49 565,00 дол. США, Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18.07.2016 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2016 року в частині розподілу судових витрат змінено, зменшено суму судових витрат з 15 902 грн. 93 коп. до 10 601 грн. 95 коп., та виключено із резолютивної частини рішення посилання на її солідарне стягнення. Постановою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року касаційну скаргу [PERSON] представника [PERSON] задоволено частково. Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 липня 2016 року в частині позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту скасовано. У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовлено. Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 липня 2016 року в частині позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту та зустрічним позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про встановлення нікчемності окремих умов кредитного договору та визнання недійсним кредитного договору, залишено без змін. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.03.2021 року замінено стягувача у виконавчому провадженні по цивільній справі № 487/6857/15-ц з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «НАДРА» на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП». Постановою приватного виконавця Химича О.М. від 24.11.2021 року відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК» Дніпрофінансгруп» заборгованості у сумі 949 798,78 грн. Заборгованість відповідачем не сплачено, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом. Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). За змістом статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку,що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Так, позивач звернувся до суду із вимогою стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання рішення суду у період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, згідно розрахунку позивача, санкції, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України за цей період становлять 6680,68 дол. США. Згідно із вимогами статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від28березня 2018року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України,яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За з містом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова ВСУ від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15). Так, основна вимога кредитора захищена судом у рішенні Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2016 року у справі №487/6857/15-ц, яке набрало законної сили, за яким з відповідача стягнуто суму заборгованості, а отже зобов`язання не можна вважати натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає, що оскільки відповідач не виконував рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2016 року по справі №487/6857/15-ц, за період прострочення виконання рішення суду позивач,на підставі ст. 625 ЦК України, має право на стягнення з боржника 3 % річних, сума яких до моменту звернення із позовною заявою становить 6680,68 доларів США. 16.03.2021 року Заводським районного суду м. Миколаєва по справі №487/6857/15-ц було винесено ухвалу, якою замінено ПАТ КБ «Надра» його правонаступником ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» став правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «КБ «Надра» в даних правовідносинах. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу». З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп", було нараховано 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за основним боргом за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, яке становить 6680,68 доларів США, що складається з 3% річних - 6680,68 доларів США, які позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. У ч.2 ст.625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у матеріалах справи відсутні докази про виконання відповідачем рішення суду про стягнення заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданого розрахунку, заявлені до стягнення 3 % річних у сумі нараховані у зв`язку з невиконанням рішення суду, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 35447,64 доларів США (що еквівалентно 2833332,96 грн.). Виходячи з розміру простроченої суми невиконаного грошового зобов`язання, що становить згідно рішення суду 14946,35 доларів США, що еквівалентно 118639,64 грн., 3 % річних за час прострочення за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року складають 2160,87 доларів США. Враховуючи вище зазначене, суд приходить висновку, що відповідачем порушено грошове зобов`язання, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з частиною першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Так, судом встановлено, що 21 липня 2020 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено Договір № GL48N718070\-_I_4 про відступлення прав вимоги. Згідно з п.1,2 Договору про відступлення прав вимоги, в порядку та на умовах, визначених цим договором банк відступає Новому кредиту належні банку, а Новий кредитор набува право вимоги Банку до позичальників, іпотекодавців, застовадавців та поручителів, зазначених у Додатках №№1-6 до цього договору . За цим договором новий кредиток в день укладання цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору.ю набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи право виагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати божниками грошовимих коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатках №№1-6 до цього договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3% річних) тощо. Додатком №5 до Договору № GL48N718070\-_I_4 про відступлення прав вимоги є реєстр боржників, право вимоги за якими відступаються, та Боржників/Поручителів/Іпотекодавців/Заставодавців/Дебіторів за такими договорами, згідно якого під №1860 є [PERSON] за кредитним договором № 08/08/2008/840-К1523 від 13.08.2008, сума заборгованості 1,784,842,11 грн. Отже факт набуття новим кредитором права вимоги підтверджується наведеними доказами та спростовують посилання відповідача про недоведеність переходу права грошової вимоги за кредитним договором до позивача. Таким чином, оскільки відповідач не виконує умов кредитного договору, добровільно та в визначені строки не сплачує визначені договором платежі, а позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, позовні вимоги підлягають задоволенню та з нього підлягає стягненню 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 6680,68 доларів США. Щодо заяви про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12. Згідно з цим пунктом, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України з 12.03.2020 було установлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України. Враховуючи, що з 12.03.2020 по 30.06.2023 на території України діяв карантин, на період дії якого строки позовної давності продовжуються, перебіг строків у цей період не спливав. Крім того, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, трирічний строк позовної давності продовжувався на час дії карантину та зупинився (продовжується) у період дії воєнного стану, який триває і на даний час. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Представником позивача до суду подано заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 8500 грн. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу було надано: договір про надання правової допомоги №02/01-24 від 02.01.2024 року, Додаток №1 до договору про надання правової допомоги №02/01-24 від 02.01.2024 року; Акт про надання правничої допомоги №2309-25 від 23.09.2025 до договору про надання правової допомоги №02/01-24 від 02.01.2024. Відповідно до постанови Верховного Суду від 15.06.2021 року по справі №159/5837/19 витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). За такого, вказані витрати в сумі 8500 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останньої на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 4187,79 грн.

Outcome: approved