Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-08 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 863510300 від 07.05.2024 року в розмірі 44 713,52 грн., та стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07.05.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] уклали кредитний договір № 863510300 від 07.05.2024 року. 28.11.2018 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали договір факторингу № 28/1118-01, та у подальшому були укладені додаткові угоди до вказаного договору щодо продовження терміну дії договору факторингу. Згідно до реєстру прав вимоги № 291 від 02.07.2024 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило право вимоги в тому числі за кредитним договором № 863510300 від 07.05.2024 року. Крім того, 27.02.2025 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27/0225-01. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 3 від 04.08.2025 року до договору факторингу № 27/0225-01 від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 863510300 від 07.05.2024 року. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов`язань та на вимоги ст.ст. 525, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 44 713,52 грн., з яких: 12 600 грн. заборгованість за сумою кредиту; 32 113,52 грн. заборгованість за відсотками. Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 06.02.2026 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини своєї не явки суду не повідомив та відзив до суду не надав. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.05.2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 863510300, відповідно до умов якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надало відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії в сумі кредитного ліміту від 12 600 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Згідно до п. 2.3, 2.4 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 8073 грн. 07.05.2024 (що є датою надання кредиту). Другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим договором. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 26.05.2024, а саме протягом 19 днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору. Пунктом 7.2 кредитного договору встановлено, що в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: п. 7.2.1 закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; п. 7.2.2 дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2 або п. 9.1.1.7 договору; п. 7.3 кінцева дата повернення (виплати) кредиту 06.06.2029. Згідно до п. 8.3. кредитного договору на момент укладення цього Договору та отримання першого Траншу за цим Договором Базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 відсотків річних. У разі отримання додаткових Траншів за цим Договором в період з 23.04.2024 по 20.08.2024, Базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим Траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру Денної процентної ставки зазначеної в абзаці 3 пункту 17 Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, що складає 1,5% за день користування таким Траншем. У разі отримання додаткових Траншів за цим Договором після 21.08.2024 року Базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим Траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру Денної процентної ставки зазначеної в частині 5 статті 8 Закону, що складає що складає 1% за день користування таким Траншем. Також п. 8.4. кредитного договору для суми Кредиту отриманої за першим Траншем, що вказана в п. 2.3. Договору, за перші 19 днів Дисконтного періоду та без повного дострокового повернення всієї суми Кредиту протягом Дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 10373 грн 90 коп. та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 2300 грн 90 коп. та суму Кредиту у розмірі 8073 грн 00 коп.. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, з припущення користування Кредитом протягом Дисконтного періоду зі сплатою процентів за Базовою ставкою, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 12264,11 відсотків річних. Денна процентна ставка, за методикою розрахунку передбаченою частиною 4 статті 8 Закону, розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування Загальним розміром Кредиту за весь строк кредитування: 345114,00 грн) / (Загальний розмір Кредиту (Кредитний ліміт): 12600 грн 00 коп.) / (строк кредитування: 1826 днів) ? 100% = 1,50 відсотків в день. Крім того п. 8.5. кредитного договору вустановлено, що за умови повного дострокового погашення всієї суми Кредиту за всіма отриманими Траншами протягом 6 (шести) календарних днів після дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, Кредитодавець зобов?язаний зменшити зобов?язання Позичальника по сплаті процентів за фактичні дні користування Кредитом наступним чином: п. 8.5.1. За період від дати видачі першого Траншу до 26.05.2024 р. (включно) розрахунок витрат за Кредитом здійснюється за процентною ставкою 1,33 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 485,45 (чотириста вісімдесят п?ять цілих сорок п?ять сотих) відсотків річних (далі - Дисконтна процентна ставка); п. 8.5.2. У разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів або здійснить Поновлення Дисконтного періоду, на період після 26.05.2024 р. розрахунок витрат за Кредитом здійснюється за ставкою 1,33 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 484,10 (чотириста вісімдесят чотири цілих одна десята) відсотків річних, (далі - Індивідуальна процента ставка). Кредитодавець має право зменшити розмір Індивідуальної процентної ставки у наступних періодах Пролонгації, зокрема у разі отримання Позичальником від Кредитодавця та введення в Особистому кабінеті спеціального набору символів (промокоду), які дають право на отримання додаткової знижки на Індивідуальну процентну ставку. 28.11.2018 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали договір факторингу № 28/1118-01, та у подальшому були укладені додаткові угоди до вказаного договору щодо продовження терміну дії договору факторингу. Згідно до реєстру прав вимоги № 291 від 02.07.2024 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило право вимоги в тому числі за кредитним договором № 863510300 від 07.05.2024 року. Крім того, 27.02.2025 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27/0225-01. Відповідно до Реєстру прав вимог № 3 від 04.08.2025 до договору факторингу № 27/0225-01 від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 863510300 від 07.05.2024 року. У позові позивач посилається на не дотримання відповідачем умов кредитного договору № 863510300 від 07.05.2024 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договором в розмірі 44 713,52 грн., з яких: 12 600 грн. заборгованість за сумою кредиту; 32 113,52 грн. заборгованість за відсотками. За змістом ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 ЗУ « Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами 1 статті 1048 та частиною 1 статті1054 ЦК України передбачають, що кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.514ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За обставинами даної справи відповідач [PERSON] шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора (SADF, відправленого 07.05.2024 09:35:26, введеного 07.05.2024 09:35:49), отриманого від позивача за допомогою електронного повідомлення (SMS), прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції відповідача), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов. З приводу посилань позивача про отримання відповідачем [PERSON] від первісного кредитора кредитних коштів в розмірі 12 600 грн., суд зазначає наступне. Так на підтвердження надання позичальнку кредитних коштів суду надано довідки ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» про перерахування [PERSON] , рахунок/платіжна карта отримувача: 5375-41ХХ-ХХХХ-7024, термін дії: 04.2028, сума платіжної операції: 292 грн.; рахунок/платіжна карта отримувача: 5375-41ХХ-ХХХХ-7024, термін дії: 04.2028, сума платіжної операції: 1934 грн., рахунок/платіжна карта отримувача: 5375-41ХХ-ХХХХ-7024, термін дії: 04.2028, сума платіжної операції: 782 грн., рахунок/платіжна карта отримувача: 5375-41ХХ-ХХХХ-7024, термін дії: 04.2028, сума платіжної операції: 1519 грн., рахунок/платіжна карта отримувача: 5375-41ХХ-ХХХХ-7024, термін дії: 04.2028, сума платіжної операції: 8073 грн.; також надані платіжне доручення від 07.05.2024 про перерахування ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» грошових коштів в сумі 8073 грн на картку 5375-41ХХ-ХХХХ-7024; платіжне доручення від 08.05.2024 про перерахування ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» грошових коштів в сумі 1519 грн на картку 5375-41ХХ-ХХХХ-7024; платіжне доручення від 09.05.2024 про перерахування ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» грошових коштів в сумі 782 грн на картку 5375-41ХХ-ХХХХ-7024, платіжне доручення від 13.05.2024 про перерахування ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» грошових коштів в сумі 1934 грн на картку 5375-41ХХ-ХХХХ-7024; платіжне доручення від 07.05.2024 про перерахування ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» грошових коштів в сумі 292 грн на картку [NUMBER] . При цьому, зі змісту кредитного договору № 863510300 від 07.05.2024 року, судом встановлено, що надані позивачем докази не містять даних про будь-які банківські рахунки чи банківські картки позичальника. Позивачем не доведено, що відповідач під час надання особистих даних позичальника в особистому кабінеті зазначав номер банківської картки отримувача [NUMBER] . З наданих позивачем документів неможливо встановити, що платіжна картка № [NUMBER] , вказана у платіжних дорученнях, належить [PERSON] , а номер рахунку IBAN взагалі не зазначено. Тобто позивачем до суду не було надано належних доказів отримання відповідачем від позивача зазначених кредитних коштів на картковий рахунок позичальника або іншим способом. Документи, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації. Однак таких документів позивач суду не надав. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що надані ТОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунки заборгованості відповідача [PERSON] не є первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а тому не є належними доказами наявності заборгованості. Ці розрахунки із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документами, що створені первинним кредитором, а відтак, інформація зазначена в розрахунках, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Такими доказами можуть бути також квитанції чи платіжні інструкції щодо перерахування кредитних коштів позичальнику на його банківський рахунок. Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що первісним кредитором саме відповідачу були перераховані грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем у справі. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивачем до позовної заяви не додано жодного належного і допустимого доказу, який би підтверджував, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надав кредитні кошти відповідачу. При цьому позивач з клопотанням про витребування відповідної інформації на підтвердження факту зарахування коштів на рахунок позичальника до суду не надав. Окрім того з приводу переходу права вимоги за кредитним договором № 863510300 від 07.05.2024 року від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно положень статей 1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до нього права вимоги за договором № 863510300 від 07.05.2024 року між [PERSON] та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» представником позивача долучено до позовної заяви копії договору факторингу № 28/1118-01, додаткові угоди до вказаного договору щодо продовження терміну дії договору факторингу, реєстр прав вимоги № 291 від 02.07.2024 року. Разом з тим, позивачем не надано доказів, які підтверджують, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було сплачено кошти за передані права вимоги за додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Платіжні документи банківської установи, які б засвідчували факт безготівкового перерахування грошових коштів, суду не надані. Відповідно, суд позбавлений можливості встановити, що на час укладання договору факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було наділене правом вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 863510300 від 07.05.2024 року в сумі заборгованості 44 713,52 грн. У Постанові Верховного Суду від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Верховний Суд у постановах від 20.02.2019 у справі № 910/16109/14 та 17.01.2020 у справі № 916/2286/16 зробив висновок, що відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником. На необхідність перевірки доводів перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постановах від 29.09.2021 у справі № 2-879/11, (провадження № 61-10005св21), від 03.11.2021 у справі № 301/2368/14-ц (провадження № 61-11546св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів передачі права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за договором № 863510300 від 07.05.2024 року, що свідчить про відсутність у позивача права вимоги та є самостійною та достатньою підставою до відмови в задоволенні позову, незалежно від обґрунтованості вимог позивача по суті спору. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 863510300 від 07.05.2024 року в розмірі 44 713,52 грн., не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed