Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-05 00:00:00

У грудні 2025 році позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами № 937251 від 27.10.2021 та № 4978020 від 26.10.2021 у загальному розмірі 30357,81 грн, а також судового збору та витрат на правничу допомогу . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між первісними кредитодавцями - ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «МІЛОАН» - і відповідачем укладено кредитні договори, відповідно до умов яких відповідач отримав кредитні кошти, однак належним чином зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість . Позивач також зазначив, що права вимоги за вказаними договорами були відступлені спочатку на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а в подальшому - на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», що підтверджується договорами факторингу та витягами з реєстрів боржників. Ухвалою суду від 10.03.2026 справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.10.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено кредитний договір № 937251, відповідно до якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 1100,00 грн. Також 26.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено кредитний договір № 4978020, відповідно до якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн. Укладення договорів відбулося в електронній формі шляхом акцепту оферти із застосуванням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», а також ст. 205, 207 ЦК України. Наданими доказами підтверджується, що кредитні кошти були перераховані на банківські рахунки відповідача, що свідчить про належне виконання кредитодавцями своїх зобов`язань. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у строки та на умовах, визначених договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що відповідач порушив умови кредитних договорів, допустив прострочення виконання грошових зобов`язань, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем обов`язку з повернення кредитних коштів та сплати процентів. Натомість подані розрахунки заборгованості підтверджують наявність прострочення виконання грошових зобов`язань за кожним із договорів. Щодо правонаступництва позивача, суд зазначає, що відповідно до ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги, при цьому до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу. Подані до матеріалів справи договори відступлення права вимоги та витяги з реєстрів боржників підтверджують перехід права вимоги саме до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Судом встановлено, що 25.01.2022 право вимоги за договором № 937251 відступлено на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»; 26.01.2022 право вимоги за договором № 4978020 також відступлено на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»; 10.01.2023 права вимоги за обома договорами відступлено на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Зазначене підтверджується договорами факторингу та витягами з реєстрів боржників. Таким чином, позивач є належним кредитором у зобов`язанні. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, загальна сума заборгованості становить 30357,81 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту, процентами, інфляційними втратами та 3% річних. Суд перевірив наданий розрахунок та вважає його обґрунтованим, таким, що відповідає умовам договорів та вимогам законодавства. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, судом перевірений, є арифметично правильним та відповідає умовам договорів. Відповідач доказів сплати заборгованості або заперечень щодо її розміру суду не надав. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) тощо. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Беручи до уваги викладене, враховуючи підставу та предмет позову, характер виконаної адвокатом роботи та фактично надані послуги, зміст і обсяг позовної заяви, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн. не відповідають критерію розумності, не співмірні із виконаною роботою адвоката, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер. З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення правничої допомоги в розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. та 2422,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved