Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

04.07.2025 позивач ТОВ «Глобал Спліт» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 936,52грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40грн. Позов мотивував тим, що 12.11.2021 між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №1/4229422, відповідно до якого відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 25000,00 грн. шляхом їх перерахування на її рахунок № [NUMBER] , строком на 12 місяців - до 11.11.2022 включно, зі сплатою процентів щомісячно в розмірі 15,00% річних та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,85% від суми кредиту. Вказаний договір є договором приєднання та складається з публічної частини (Правил) та індивідуальної частини (Договору), підписанням якої Позичальник приєднався до договору в цілому. 29.08.2023 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір №4-2023 про відступлення (купівлю продаж) прав вимог, відповідно до якого позивач набув право вимоги до боржника [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідачка [PERSON] належним чином не виконала свого зобов`язання з повернення кредиту та сплати передбачених договором платежів, у зв`язку з чим станом на 18.06.2025 виникла заборгованість в загальному розмірі 37 936,52грн., яка складається із заборгованості за основним боргом - 19 094,92грн., заборгованості за процентами - 4 591,60грн., заборгованості за комісією - 14 250,00грн. Ухвалою суду від 09.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 25.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив відповідачки [PERSON] в особі представника адвоката Черкашина І.І., в якому відповідачка позовні вимоги не визнала та зазначила, що дійсно 12.11.2021 року вона уклала кредитний договір з АТ «Креді Агріколь Банк» №1/4229422 на суму 25 000грн. Водночас, згідно з випискою з особового рахунку, наданою первісним кредитором за період з 12.11.2021 по 18.09.2023, нею було сплачено сумарно 8 906,88грн. (три платежі по 2 968,96грн.). Відповідно, маючи первісну заборгованість у 25 000 грн., здійснивши простий арифметичний розрахунок, заборгованість за основним боргом (тіло кредиту) складає не більше 16 093,12грн (25000,00грн. 8906,88грн.) Визначення суми заборгованості за основним боргом (тіло кредиту) у сумі 19 094,92грн. є абсолютно необґрунтованим та неправомірним. Щодо стягнення заборгованості за відсотками, то вона є матір`ю військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , і відповідно має пільги, передбачені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з якими штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Отже, підстав для стягнення заборгованості за відсотками у сумі 4591,60грн. немає. Вимога про стягнення комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) також є неправомірною, суперечить положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту. Кредитору забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, матеріали справи не містять актуального детального помісячного розрахунку заборгованості за кредитним договором, що об`єктивно унеможливлює встановлення природи визначення суми заборгованості, які позивач вимагає стягнути з відповідача за вищевказаним кредитним договором. Ненадання вказаного розрахунку може свідчити про недобросовісність кредитора. Просить в позові відмовити. 11.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення представника позивача ТОВ «Глобал Спліт», в яких він підтримав позовні вимоги та зазначив, що відповідач здійснила лише три платежі в рахунок погашення заборгованості (по 2968,96грн кожен) в загальному розмірі 8906,88грн. Водночас представник помиляється щодо визначення залишку боргу, оскільки безпідставно вважає, що всі ці кошти були спрямовані виключно на погашення основної суми боргу (тіла кредиту). Згідно Додатку №1 до Договору №1/4229422 від 12.11.2021 «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит (в т.ч. Графік платежів по кредиту, ануїтет)» суми щомісячних платежів за кредитом включають комісію за обслуговування кредитної заборгованості та проценти за користування кредитом. Згідно Виписки по рахунку та Розгорнутого розрахунку заборгованості Відповідачка внесла оплати в наступному порядку: 1) 13.12.2021 2968,96 грн., яка була розподілена на погашення простроченої заборгованості 1943,96 грн; 312,50грн погашення прострочених відсотків; 712,50 грн погашення простроченої комісії; 2) 05.01.2022 2968,96грн., яка була розподілена 12.01.2022 року на погашення строкової заборгованості по кредиту 1968,26 грн; 288,20 грн погашення відсотків; 712,50 грн погашення комісії; 3) 07.02.2022 - 2968,96грн., яка була розподілена 11.02.2022 року на погашення строкової заборгованості по кредиту 1992,86 грн; 263,60 грн погашення відсотків; 712,50 грн погашення комісії. Кожен здійснений платіж врахований у загальному розрахунку заборгованості. Також до позовної заяви були надані первинні банківські документи, оформлені належним чином, відповідно до вимог законодавства України. Кожна виписка підготовлена окремо на відсотки, прострочені відсотки, комісія, прострочена комісія. В них відображено період нарахування, внесені оплати позичальника та розподіл даних оплат на погашення основного боргу, відсотків, комісії. Розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи, не містить зазначених вимог, він лише підсумовує загальну заборгованість у відповідача, яка деталізовано відображена у виписках з рахунків. При цьому, розмір заборгованості по кредиту не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Додатково, з метою більш детального та прозорого обґрунтування правомірності заявлених позовних вимог, а також для полегшення аналізу здійснених нарахувань, позивач подає до суду разом з письмовими поясненнями розгорнутий розрахунок заборгованості, який підготовлений згідно первинних бухгалтерських документів та містить підсумовуючу інформацію щодо залишків по основному боргу, нарахованим процентам, комісіям, штрафам, пеням, нарахування по всім рахункам та всі погашення. Щодо доводів відповідача про безпідставність стягнення процентів та штрафних санкцій, то за доданими до відзиву доказами [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією з 02.06.2024 року, посвідчення учасника бойових дій було видано йому 13.03.2025, в той час як кредитний договір було укладено 12.11.2021 року, тобто ще до настання вищевказаних подій. Окремо зазначає, що з моменту переуступки прав вимоги, а саме з 15.09.2023 року по т.ч. позивач не здійснював жодних нарахувань по відсоткам та комісії за вказаним кредитним договором, а також штрафних санкцій та пені. Щодо комісії за обслуговування кредиту, то Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Укладаючи кредитний договір, відповідачка була ознайомлена з умовами кредитування, погодилась з ними та зобов`язалась виконувати належним чином. Вказаний кредитний договір не був визнаний недійсним у судовому порядку і є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідачка здійснювала оплати в рахунок погашення заборгованості, чим визнала свої зобов`язання за кредитним договором. Отже, вимоги відповідача щодо застосування наслідків виконання недійсного правочину є безпідставними та необґрунтованими. Просив позов задовольнити повністю. Представник позивача ТОВ «Глобал Спліт» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка [PERSON] та її представник в судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Враховуючи вимоги ст.43, ч.1 ст.223 ЦПК України, відповідно до яких участь у судових засіданнях є правом учасників судового процесу; неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею; відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а також те, що сторони в цій справі скористалися правом на подачу заяв по суті, з метою виконання завдань цивільного судочинства, за відсутності будь-яких об`єктивних підстав для відкладення судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу в цьому судовому засіданні у відсутність сторін за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Крім того, до відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Суд встановив, що 12.11.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» (далі Банк, кредитор) та [PERSON] (далі відповідачка) укладено кредитний договір №1/4229422, відповідно до якого Банк надає Позичальнику кредит в сумі 25000,00грн. строком на 12 місяців - з 12.11.2021 року до 11.11.2022 року (включно), а Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за Договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток №1 до Договору, що є його невід`ємною частиною), як День повернення кредиту (п.1.1 договору). Відповідно до п.1.2 кредитного договору Кредит надається позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок Позичальника № [NUMBER] . Відповідно до пп.1.4.1-1.4.2 п.1.4. кредитного договору Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку: - процентну винагороду (проценти) щомісячно в розмірі 15,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором; - комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно в розмірі 2,85% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Договору. Підписанням договору Позичальник замовляє у Банку супровідні послуги з обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе: послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за Договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, 24/7 та через Довідковий центр Банку, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасної сплати платежів тощо. Відповідно до п.1.5 кредитного договору всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно Договору, визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та на умовах страхування життя Позичальника, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті Банку: www.creditagricole.ua. Відповідно до п.2.1 кредитного договору з метою обслуговування кредиту Банк відкриває Позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості №UA133006140000029091000628980 в Банку. Відповідно до п. 2.2 кредитного договору Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків Графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на Рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісії в день повернення кредиту. У випадку, якщо зазначений день повернення кредиту є неробочим, Позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів та платіж за кредитом у попередній робочий день. Відповідно до п.2.3 кредитного договору підписанням Договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі і повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ЗУ «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання. Відповідно до п.5.5 кредитного договору шляхом підписання Договору Позичальник підтверджує, що він в день укладення Договору особисто отримав свій примірник Договору; умови договору йому зрозумілі; з Правилами і Тарифами Банку, що є чинним на дату укладення Договору і розміщені на Офіційному сайті Банку, ознайомлений, приймає та погоджується; з тарифами Банку ознайомлений, приймає та погоджується.; йому до укладання Договору Банком надано інформацію, яка визначена ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до п.5.7 кредитного договору він набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Відповідно до п.5.10 кредитного договору він укладається шляхом приєднання, складається з публічної частини (Правил) та індивідуальної частини (Договору), підписанням якої Позичальник приєднується до договору в цілому. Згідно з Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів по кредиту, ануїтет), яка є Додатком №1 до кредитного договору №1/4229422 від 12.11.2021, позичальник/відповідачка зобов`язана була вносити платіж на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором щомісячно 12 числа в розмірі 2968,96грн., з яких 712,50грн платіж за супутні послуги банку (комісія за обслуговування кредитної заборгованості). Вказаний кредитний договір (з додатками до нього) особисто підписаний позичальником/відповідачкою [PERSON] із зазначенням її персональних даних. Відповідно до платіжного доручення №39960767-1 від 12.11.2021 Банк перерахував на поточний рахунок [PERSON] [NUMBER] грошові кошти в сумі 25000,00грн, призначення платежу надання кредиту згідно кредитного договору №1/4229422 від 12.11.2021. 29.08.2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір №4-2023 про відступлення права вимоги (з додатками), згідно з яким позивач набув право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №1/4229422 від 12.11.2021 на загальну суму боргу 37 936,52грн. Згідно з виписками по банківському рахунку в АТ «Креді Агріколь Банк» та розрахунками заборгованості за кредитним договором №1/4229422 від 12.11.2021, складеними уповноваженою посадовою особою ТОВ «Глобал Спліт», станом на 18.06.2025 заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором становить загалом 37 936,52грн. та складається із заборгованості за кредитом 19094,92грн, заборгованості за процентами 4591,60грн, заборгованості за комісією - 14250,00грн. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Ухвалюючи рішення, суд також враховує висновки Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п.32-41 Висновку №11 (2008)), згідно з якими звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до усталеної позиції Європейського суду з прав людини, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Глобал Спліт» частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається. В силу приписів ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010). При цьому, встановлення обставин, за яких правочин може бути визнаний недійсним/нікчемним, за відсутності відповідних заперечень з боку заінтересованої сторони, виходить за межі судового розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором. В цій справі суд вважає встановленим та доведеним, що АТ «Креді Агріколь Банк» (первісний кредитор) та відповідачка [PERSON] (позичальник), діючи вільно, на власний розсуд, уклали 12.11.2021 кредитний договір №1/4229422, відповідно до якого відповідачка отримала в кредит грошові кошти в розмірі 25000,00грн шляхом їх перерахування на її поточний рахунок на строк 12 місяців - до 11.11.2022 включно, зобов`язавшись повернути їх та сплатити проценти за користування кредитом, комісію за обслуговування кредитної заборгованості в порядку та строки, визначені договором. Вказаний кредитний договір оформлений письмовим документом і особисто підписаний позичальником/відповідачкою [PERSON] . Жодних обставин, які б вказували на нікчемність (недійсність) вказаного кредитного договору внаслідок недотримання обов`язкової письмової форми, судом не встановлено. Факту звернення до Банку та укладання вказаного кредитного договору відповідачка у відзиві на позов не оспорювала. Отже, вказаний кредитний договір є чинним і обов`язковим для виконання. Судом встановлено, що Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, та 12.11.2021 перерахував на поточний рахунок позичальника/відповідачки кредитні кошти в сумі 25000,00грн. При цьому, остання частково здійснювала його погашення, сплату процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Разом з тим, свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів та комісії належним чином, тобто у погоджений в договорі строк та в повному обсязі, не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої кредитор має право вимагати в судовому порядку. На даний час право вимагати стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за вищевказаним кредитним договором належить позивачу ТОВ «Глобал Спліт» як новому кредитору на підставі договору №4-2023 від 29.08.2023 про відступлення права вимоги. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами копією кредитного договору №1/4229422 від 12.11.2021 з додатком Графіком платежів, копією заяви про видачу кредиту, платіжним дорученням про перерахуванням кредитних коштів, копією договору про відступлення права вимоги №4-2023 від 29.08.2023 з додатками (реєстром боржників, актом приймання-передачі реєстру боржників, актом приймання-передачі прав вимоги, платіжним дорученням), виписками з банківського рахунку відповідачки, які є первинними бухгалтерськими документами, а також розгорнутим розрахунком заборгованості, який є повним, чітким, об`єктивним, узгоджується з умова кредитного договору та виписками з банківського рахунку. Вказані докази суд вважає належними, допустимими та достатніми для ухвалення цього рішення, підстав сумніватись в їх достовірності у суду немає. Крім того, факту отримання кредитних коштів, користування ними, неналежного виконання обов`язку з їх повернення та виникнення заборгованості відповідачка [PERSON] у відзиві на позов також не оспорювала. Таким чином, неналежне виконання відповідачкою як боржником добровільно узятих на себе зобов`язань за кредитним договором є порушенням прав кредитора, які підлягають судовому захисту в обраний позивачем спосіб. Так, в межах цієї справи позивач вимагає стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором №1/4229422 від 12.11.2021 в загальному розмірі 37 936,52грн., яка складається із заборгованості за кредитом 19094,92грн, заборгованості за процентами 4591,60грн, заборгованості за комісією - 14250,00грн. Вказаний розмір заборгованості фактично визначений на момент укладання договору відступлення прав вимоги 29.08.2023. В той же час, з наданого позивачем розгорнутого розрахунку заборгованості та виписок з банківського рахунку позичальника судом встановлено, що нарахування процентів та комісійної винагороди здійснювалось первісним кредитором і після 11.11.2022, тобто після спливу узгодженого в п.1.1 кредитного договору строку кредитування, що суперечить приписам ч.1,4 ст.631, ч.1 ст.1048 ЦК України, в силу яких сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки, зокрема, щодо нарахування та сплати процентів за користування позикою, лише протягом строку дії такого договору. Після спливу цього строку право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється. У зв`язку з неповерненням позичальником грошових коштів в межах визначеного в договорі строку кредитування права та інтереси кредитора забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та підтверджений усталеною судовою практикою. В даному випадку за змістом кредитного договору сторони не обумовлювали можливість сплати процентів та комісії поза межами строку дії договору. Відомості про нарахування кредитором процентів та комісії за порушення умов договору відповідно до ст.625 ЦК України у матеріалах справи відсутні і позивач не заявляв про стягнення з відповідачки процентів на підставі ст.625 ЦК України. Враховуючи вищевказані норми чинного законодавства та виходячи з конкретних умов кредитного договору, суд вважає, що нарахування процентів та комісії після 11.11.2022 здійснено первісним кредитором неправомірно, поза межами узгодженого сторонами строку договору, у зв`язку з чим в їх стягненні з позивачки слід відмовити. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 11.11.2022 (визначений в договорі строк кінцевого повернення кредиту) заборгованість відповідачки [PERSON] за тілом кредиту становить 19094,92грн, за процентами 2149,98грн., комісією 6412,50грн. Крім того, в межах цієї справи відповідачка фактично заперечує проти заявленого позивачем розміру заборгованості за вказаним кредитним договором, посилаючись, зокрема на те, що вона здійснила на погашення кредиту три платежі по 2 968,96грн. на загальну суму 8906,88грн, у зв`язку з чим заборгованість за тілом кредиту повинна складати 16 093,12грн (25000,00грн. - 8906,88грн), а не 19094,92грн, як зазначено позивачем. Разом з тим, суд відхиляє такі доводи відповідачки та її представника, оскільки вони суперечать умовам кредитного договору, згідно з якими розмір щомісячного обов`язкового платежу на погашення заборгованості позичальника становить 2 968,96грн., який, в свою чергу, розподіляється на погашення безпосередньо кредиту, сплату процентів за користування ним та комісії за обслуговування кредитної заборгованості у визначеній в договорі черговості. Дійсно згідно з виписками з банківського рахунку та розрахунку заборгованості відповідачка здійснила три платежі: 13.12.2021 в сумі 2968,96 грн., яка була розподілена на погашення простроченої заборгованості 1943,96грн; на погашення прострочених відсотків - 312,50грн; на погашення простроченої комісії - 712,50грн; 05.01.2022 2968,96грн., які були розподілені 12.01.2022 року на погашення строкової заборгованості по кредиту 1968,26грн; на погашення відсотків - 288,20грн; на погашення комісії - 712,50грн; 07.02.2022 - 2968,96грн., які були розподілені 11.02.2022 року на погашення строкової заборгованості по кредиту 1992,86грн; на погашення відсотків - 263,60рн; на погашення комісії -712,50 грн. Отже, внесені відповідачкою щомісячні платежі враховані кредитором в розрахунку заборгованості та розподілені згідно з умовами кредитного договору. Суд також відхиляє доводи відповідачки про звільнення її від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом на підставі ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки вона є матір`ю військовослужбовця [PERSON] , [INFO] .. Згідно з наданими відповідачкою документами (копія посвідчення ветерана війни учасника бойових дій від 13.03.2025, довідка форми 5 від 30.08.2025) її син [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією з 02.06.2024, і саме з цього часу на відповідачку як на члена сім`ї військовослужбовця розповсюджуються пільги, визначені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». В той же час, в межах цієї справи нарахування процентів відповідачці мало місце до набуття її сином статусу військовослужбовця. Відповідно підстав для звільнення її від обов`язку їх сплачувати суд не знаходить. Оцінюючи доводи відповідачки та її представника щодо недійсності умов кредитного договору, якими встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості, суд виходить з такого. 10.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. У зв`язку з цим в Закон України «Про захист прав споживачів» були внесені зміни і ст.11 визначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. Аналогічний висновок також містить постанова Верховного Суду від 10.01.2024 року у справі №727/5461/23. Крім того, у постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 та від 06.11.2023 року у справі №204/224/21 викладено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду від 08.02.2023 у справі №359/12165/14-ц). Згідно з ч.1,4,5 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Так, в п.1.4.2 кредитного договору та Графіку платежів встановлено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати Банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісію) в розмірі 2,85% від суми кредиту або 712,50грн.. При цьому, супровідні послуги Банку з обслуговування кредитної заборгованості включають в себе послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за Договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, 24/7 та через Довідковий центр Банку, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасної сплати платежів тощо. Оцінюючи зміст цього положення кредитного договору, суд доходить до висновку, що визначені в п.1.4.2 договору послуги Банкуз обслуговування кредитної заборгованості відповідають зобов`язанням Банку про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), тобто інформації, визначеної ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними. З урахуванням вищевказаного, положення п.1.4.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,85% від суми кредиту є нікчемними в силу ч.1,2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за комісією в розмірі 14250,00грн. і в цій частині позовних вимог слід відмовити. Крім того, як встановлено судом з наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з банківського рахунку, відповідачкою за період користування кредитними коштами було сплачено на погашення комісії 2137,50грн (712,50грн х 3). Оскільки положення п.1.4.2 кредитного договору №26204000406005 від 12.02.2019 про обов`язок відповідачки як позичальника сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, суд вважає необхідним застосувати наслідки нікчемності правочину та здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, зарахувавши сплачену відповідачкою комісію в розмірі 2137,50грн на погашення заборгованості за кредитом та процентами, загальний розмір яких станом на 11.11.2022 (кінцевий строк повернення кредиту) становить 21244,90грн (19094,92грн + 2149,98грн.). У зв`язку з цим залишок неповернутих відповідачкою коштів за вказаним кредитним договором становить 19107,40грн. (21244,90грн - 2137,50грн.), який і підлягає стягненню з неї на користь позивача. Таким чином, позов ТОВ «Глобал Спліт» слід задовольнити частково. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 19107,40грн., що становить 50,37% від первісно заявлених вимог на суму 37 936,52грн. (19107,40грн.х 100% / 37 936,52грн.), судовий збір в сумі 1220,16грн. (2422,40грн х 50,37% /100%).

Outcome: partial