Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, яка обґрунтована тим, що « [INFO] помер [PERSON] , який являється її батьком та батьком заінтересованої особи [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадкоємцями померлого є вона та [PERSON] . Інші спадкоємці першої черги за законом та за заповітом відсутні. 18.09.2025 вона звернулась до державного нотаріуса Другої Вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вважала, що спадкове майно фактично прийняла, так як постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , однак [PERSON] на момент смерті був зареєстрований за адресою: у [ADDRESS] . До моменту своєї смерті [PERSON] тяжко хворів та проживав разом із нею. У свідоцтві про смерть зазначено місце смерті [PERSON] у с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом була обґрунтована тим, що [PERSON] не подала заяву протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] та на день смерті не проживала постійно разом із ним. Тому їй необхідно встановити юридичний факт постійного проживання разом із батьком [PERSON] на час відкриття спадщини. Спір щодо спадкового майна між нею та [PERSON] відсутній. Тому просить встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] ». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 18.11.2025 відкрив провадження у справі та призначив судовий розгляд у порядку окремого провадження. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 15.01.2026 витребував у державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори Швець Людмили Миколаївни належним чином засвідчену копію спадкової справи, відкритої після смерті [INFO] [PERSON] . Судовий розгляд відкладався з поважних причин. У судовому засіданні 04.03.2026 представник заявника [PERSON] адвокат Дмитришина Т.І. суду зазначила, що [PERSON] після смерті батька [PERSON] звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки її місце проживання відмінне від зареєстрованого місця проживання [PERSON] . До моменту своєї смерті [PERSON] тяжко хворів та проживав разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується долученими до заяви доказами. Тому просить встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Заявник [PERSON] у судовому засіданні 04.03.2026 підтримала свого представника. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні 04.03.2026 підтримала заяву про встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, не заперечувала щодо встановлення такого факту. У судове засідання 24.03.2026 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце продовження розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Заявник [PERSON] попередньо подала до суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати за її відсутності, вимоги заяви підтримує та просить задовольнити. Представник заявника [PERSON] адвокат Дмитришина Т.І. попередньо подала до суду письмову заяву, у якій просить справу розгляд справи проводити за відсутності заявника та її представника, заяву підтримують та просять задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] попередньо подала до суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати за її відсутності. У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Будь-які інші заяви чи клопотання учасники справи до суду не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 24.03.2026 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] у с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.01.2025. У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 23.01.1985 батьком [PERSON] записаний [PERSON] , що підтверджується копією такого свідоцтва. У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 17.06.1996 батьком [PERSON] записаний [PERSON] , що підтверджується копією такого свідоцтва. Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.11.2011, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.11.2018, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. З копії інформаційної довідки з реєстру Вінницької міської територіальної громади №26866 від 18.08.2025 убачається, що [PERSON] був знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] у зв`язку зі смертю [INFO] . Згідно з копією витягу з реєстру територіальної громади від 18.08.2025, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого клінічного хірургічного відділення №1 від 20.01.2025 місцем проживання пацієнта [PERSON] зазначено [ADDRESS] , що підтверджується копією такої виписки. Відповідно до копії довідки №610 від 09.09.2025, виданої старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу, на момент смерті [INFO] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проживали: [PERSON] (проживав без реєстрації місця проживання), [PERSON] та [PERSON] . У письмових роз`ясненнях №1335/01-16 від 18.09.2025 державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори зазначила, що «оскільки [PERSON] не подала заяву на протязі 6 місяців з часу відкриття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] та на день смерті не проживала постійно разом із ним, свідоцтво про право на спадщину за законом видати неможливо», що підтверджується копією таких роз`яснень. Згідно з листом державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори від 18.02.2026, спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] Другою вінницькою державною нотаріальною конторою не заводилась. [PERSON] , підпис якої перевірений старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу, у своїх письмових поясненнях, поданих до суду 24.03.2026, зазначила, що «їй відомо, що за життя [PERSON] тяжко хворів та постійно проживав до моменту смерті зі своєю дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка за ним здійснювала догляд у зв`язку з його хворобливим станом. Зазначені обставини їй відомі, оскільки вона проживає по сусідству з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та вони постійно бачяться та спілкуються. [PERSON] доглядала хворого батька, піклувалася про нього, возила на обстеження та лікування, а також здійснила його поховання. Їй відомо про кримінальну відповідальність за надання суду завідомо неправдивих показань». [PERSON] , підпис якого перевірений старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу, у своїх письмових поясненнях, поданих до суду 24.03.2026, зазначив, що «він проживає по сусідству (будинок навпроти) з [PERSON] . Йому відомо, що [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] є близькими родичами (батьком та дочкою), оскільки з 2002 року він з ними особисто знайомий, так як проживає поряд. [PERSON] близько 24 років та до моменту своєї смерті проживав разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] доглядала хворого батька, піклувалася про нього, возила на обстеження та лікування, а також здійснила його поховання. Обізнаний зі змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань». Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини, поділяються на юридично значущі та юридично байдужі, з якими пов`язують виникнення будь-яких юридичних наслідків. Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі або в силу якихось особливих властивостей, а внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. Закон надає юрисдикції суду встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відмовити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких неможливо без судового втручання. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 (справа № 320/948/18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 (справа № 643/6447/19), від 03.02.2021 (справа № 644/9753/19), від 18.11.2020 (справа № 554/3600/19), від 25.11.2020 (справа № 636/4087/19), від 19.06.2019 (справа № 752/20365/16-ц), від 05.12.2019 (справі № 750/9847/18). Судом установлено, що у зв`язку з тим, що [PERSON] проживала разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , однак [PERSON] був зареєстрований за іншою адресою, [PERSON] не може підтвердити факт постійного проживання на момент смерті батька разом із ним за однією адресою, що перешкоджає їй оформити свої спадкові права після смерті батька. Тому встановлення факту, про який просить [PERSON] , породжує для неї юридичні наслідки, від яких залежить виникнення права на спадщину. Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У частині першій статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Тлумачення статей 1268, 1269 ЦК України свідчить, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. У частинах другій та шостій статті 29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо). Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Для підтвердження обставин, визначених в частині третій статті 1268 ЦК України, вимагається наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця не може бути доказом того, що спадкодавець не проживав із заявником, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10.01.2019 (справа № 484/747/17), від 07.06.2022 (справа № 175/4514/20), від 07.06.2023 (справа № 227/5018/21). Заявник [PERSON] надала суду копію довідки №610 від 09.09.2025, виданої старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу, з якої убачається, що на момент смерті [INFO] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проживали: [PERSON] (проживав без реєстрації місця проживання), [PERSON] та [PERSON] . Обставини, викладені у вищезазначеній довідці, підтверджуються письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами [PERSON] та які, будучи обізнаними про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, зазначили, що за життя [PERSON] тяжко хворів та постійно проживав до моменту смерті зі своєю дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка за ним здійснювала догляд у зв`язку з його хворобливим станом, піклувалася про нього, возила на обстеження та лікування, а також здійснила його поховання. Отже, з наданих суду доказів установлено, що [PERSON] постійно проживала на момент смерті [INFO] батька [PERSON] разом з останнім за однією адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду даної заяви спору про право виявлено не було. Заінтересована особа [PERSON] під час судового розгляду підтримала заяву про встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, не заперечувала щодо встановлення такого факту. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04).

Outcome: approved