Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

[PERSON] через представника, адвоката Оберемчук Оксану Олександрівну звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» щодо розірвання Договору комісії та надання послуг від 07 вересня 2024 року№ 40979, стягнення грошових коштів у розмірі 463 454, 50 грн, моральної шкоди у розмірі 50 000 грн, а також витрати на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 вересня 2024 року між позивачем та відповідачем укладений Договір комісії та надання послуг № 40979. Відповідно до умов договору та Актів прийому-передачі грошових коштів позивач сплатив відповідачу готівкою 9 200 доларів США, 1 500 доларів США та 10 250 грн, за які відповідач зобов`язався діяти виключно в інтересах позивача та здійснювати правочини щодо надання послуг із підбору, придбання, переведення та розмитнення транспортного засобу. Представник позивача, Оберемчук О.О. зверталася до відповідача із письмовими претензіями щодо надання документи на придбаний транспортний засіб, детальний письмовий звіт за результатом виконаних умов Договору комісії або повернути сплачені грошові кошти. Однак, позивач не отримав транспортного засобу зі всіма необхідними документами та не повернув сплачені ним відповідачу кошти. Щодо моральної шкоди представник позивача зазначає, позивач перебуває у складі ЗСУ, має значні переживання через невиконання умов договору відповідачем та не має можливості прибути до офісу відповідача. А під час телефонних розмов із представниками товариства позивач кожного разу чув лише відмовки. Згодом, позивач навіть не міг додзвонитися до відповідача, внаслідок чого стан його здоров`я почав погіршуватися, турбували головні болі, мав підвищений тиск та перебував у нервовому напруженні. За таких обставин, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїм прав. Суд ухвалою від 16 липня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали суду від 16 липня 2025 року направлялася відповідачу за адресою його розташування, однак рекомендовані повідомлення № R 067023089715 та №R067116130324 повернулось до суду без вручення. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Суд вжив всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Як вбачається із матеріалів справи, що 07 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» та [PERSON] укладений письмовий Договір комісії на дання послуг № 40979. За умовами договору ТОВ «Бриня Авто» зобов`язується від свого імені, але за рахунок та в інтересах [PERSON] здійснити правочин з надання послуг щодо підбору, придбання, перевезення а розмитнення автотранспортного засобу. Згідно з пунктом 1.4 Договору комісіонер після оплати комітентом виграного лоту відповідно до пункту 2.3. Договору забезпечує доставку товару наземним вантажним транспортом з торгівельного майданчика Аукціону на територію України третіми сторонами. За домовленістю Сторін доставка товару може здійснюватися у визначене ними місце. Строк поставки товару визначається сторонами відповідно до розумних термінів на здійснення поставки щодо аналогічних товарів, але не може перевищувати 6 (шість) місяців (пункт 1.5. Договору комісії). Сторони погодили, що у відповідності до положень пункту 2.2 Договору комісії з метою виконання умов Договору комісіонером, комітент відповідно до виставленого комісіонером рахунку здійснює оплату, що становить 10 250 гривень на розрахунковий рахунок комісіонера, вказаний у Договорі відразу з моменту укладання цього Договору. Підбір, огляд та бронювання товару здійснюється тільки після оплати платежу. Відповідно до пункту 2.3. Договору комісії по виграному лоту комітент зобов`язується здійснити оплату вартості ставки та аукціонні збори на рахунок та у строки, визначені дилером. На виконання умов Договору позивач 07 вересня 2024 року здійснив перерахування на рахунок відповідача № [NUMBER] у розмірі 10 250 грн за послуги з підбору та бронювання транспортного засобу, що підтверджується що підтверджується рахунком на оплату № 40979 від 07 жовтня 2024 року. Крім того, відповідно до умов Договору та виставленого інвойсу «Jeep Compas Trailhawk» vin: [NUMBER] , позивач за придбаний автомобіль, сплатив 11 вересня 2024 року відповідачу кошти у розмірі 9 200 доларів США та 28 лютого 2025 року 1 500 доларів США. За офіційним курсом НБУ, що діяв на момент звернення до суду (1 долар США = 41,77 UAH), загальний розмір становить 453 204,50 грн (Акти прийому-передачі грошових коштів від 11 вересня 2024 року та 28 лютого 2025 року до Договору комісії на надання послуг № 4979 від 07 вересня 2024 відповідно). Згідно з пунктом 4.6 Договору, у разі неотримання комітентом товару комісіонер повертає комітенту повну суму платежів, отриманих від комітента за цим Договором. Позивач 04 липня 2025 року за допомогою засобів електронного зв`язку відправив на електронну адресу відповідача письмову претензію з проханням: надати документи на придбаний транспортний засіб, передати транспортний засіб позивачу, надати детальний письмовий звіт за результатом виконаних умов Договору комісії або повернути сплачені грошові кошти у розмірі 10 250 грн та 10 850 доларів США, проте, ніякої відповіді відповідач позивачу не надав. Відповідач відзиву у встановлений строк не подав, жодних заперечень щодо обставин, зазначених у позові від відповідача до суду не надходило. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приписами частин першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно із частиною першою статті 1012 Цивільного кодексу України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (частина перша статті 1012 Цивільного кодексу України). За змістом статті 1014 Цивільного кодексу України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Якщо комісіонер вчинив правочин на умовах більш вигідних, ніж ті, що були визначені комітентом, додатково одержана вигода належить комітентові Суд звертає увагу на те, що договір комісії це один з видів посередницьких договорів, тобто надання посередницьких послуг, які передбачають здійснення дій в інтересах іншої особи, створюючи для неї певні юридичні наслідки (виникнення, зміну, припинення прав чи обов`язків). Особливістю договору комісії є вчинення правочинів комісіонером від свого імені але за рахунок комітента та у його інтересах. Проте особа з якою комісіонер уклав договір не стає учасником договору комісії. Між нею та комісіонером існує самостійний договір, який підпорядковується правилам залежно від виду цього договору. Зміст вказівок комітента складають умови правочину, який повинен вчинити комісіонер, зокрема, про сторони, ціну товару, порядок оплати, тощо. Закон не покладає на комітента обов`язку давати комісіонеру детальні вказівки, водночас, комісіонер, хоча і наділений свободою у виборі способів та порядку доручення, але обмежений обов`язком виконати доручення відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що як правило ставляться. Ще однією особливістю договору комісії є відповідальність комісіонера перед комітентом за невиконання третьою особою договору, у разі, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере), а також якщо комісіонер доведе що він не мав можливості продати майно за погодженою ціною, а його продаж за нижчою ціною попередив більші збитки (статті 1016, 1017 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 1018 Цивільного кодексу України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим (стаття 1022 Цивільного кодексу України). Прийняття комітентом виконання за договором комісії визначено у статті 1023 Цивільного кодексу України, за положеннями якої комітент зобов`язаний, зокрема, прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії. Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач не виконав зобов`язання за договором щодо розрахунків за товар, переданий на комісію. Оскільки, відповідач не забезпечив передачу транспортного засобу позивачу та всіх необхідних документів, які надають право останньому розпоряджатись таким, у тому числі оформити право власності, суд дійшов висновку про ухилення відповідача від обов`язку виконувати умови договору комісії, що відповідач не спростував, тому позовні вимоги в частині розірвання Договір комісії на надання послуг від 7 вересня 2024 року № 40979 та стягнення коштів у розмірі 463 454,50 грн слід задовольнити. Щодо стягнення моральної шкоди. Частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Ураховуючи те, що позивач поніс моральні страждання, які були заподіяні йому внаслідок невиконання договору комісії, а саме те, що він був вимушений приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення зазначеної проблеми, залишився без автомобіля, який йому був дуже необхідний, що ускладнило його життя, багаторазово звертався до відповідача, як усно так і письмово, звертався за юридичною допомогою, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-третьої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з вимогами частини восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на викладене, з урахуванням того, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомоги позивач надав копію Договору про надання правничої допомоги № 143/25 від 01 липня 2025 року, копію Додаткової угоди до Договору про надання правничої допомоги № 143/25 від 01 липня 2025 року та копію виписки з банку № операції 518283958435 від 01 липня 2025 року про оплату 9 000 грн за надання адвокатом правової допомоги згідно з договором, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у цій частині. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом установлено, що позивач від сплати судового збору звільнений на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, з відповідача ТОВ «Бриня авто» на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», що складає 4 634.55 грн (1% від суми 463 454,50 грн). На підставі викладеного,

Outcome: approved