Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] право на частку у спільній сумісній власності в розмірі частини квартири за адресою [ADDRESS] загальною площею 73,2 кв. м. та частини квартири за адресою [ADDRESS] загальною площею 77,2 кв. м. В обгрунтування позову представник позивача покликається на те,що 10 липня 2016 року [PERSON] , та відповідачка [PERSON] , уклали шлюб, зареєстрований у провінції Онтаріо, Канада. На день подання цієї заяви шлюб між ними не розірвано, вони офіційно перебувають у шлюбі.Під час перебування у шлюбі, зокрема 28 січня 2022 року [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS] . 22 червня 2023 року вона також придбала у власність квартиру [ADDRESS] .Однак при укладенні договорів купівлі-продажу вказаних об`єктів відповідачка умисно повідомила нотаріуса, що не перебуває у шлюбі, хоча це не відповідає дійсності. Вказане призвело до того, що у правовстановлюючих документах вона зареєстрована як одноосібний власник, хоча згідно з положеннями статей 60, 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу за рахунок спільних коштів, є спільною сумісною власністю подружжя, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя його придбано чи оформлено. Усі вказані об`єкти нерухомості були придбані під час шлюбу, кошти для їх придбання були накопичені нами спільно під час спільного подружнього життя, а також кошти, які були у позивача до шлюбу, оскільки він, довіряючи дружині, надав їй доступ до свого банківського рахунку з правом розпоряджатися коштами, а потім виявив, що кошти з цього рахунку зникли і вона вже знімала гроші з кредитного ліміту. Оскільки правовий титул на вказані квартири оформлений лише на ім`я відповідачки, а шлюб триває і обидва об`єкти набуті у шлюбі виникла юридична необхідність визнати право на частку. Ухвалою суду від 09.10.2025 заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] - задоволено. Накладено арешт на квартиру за адресою [ADDRESS] загальною площею 73,2 кв. м.(реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2106073746101) та квартиру за адресою [ADDRESS] загальною площею 77,2 кв. м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3086386746060), що належать [PERSON] . Ухвалою суду від 27.10.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить такі задоволити. Відповідачка в судове засідання не з`явився, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив до суду відповідачка не надавала. Проти заочного рішення представник позивача не заперечувала. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказах. Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 10 липня 2016 року укладено шлюб, який зареєстрований 10 липня 2016 року у м.Міссісога, провінція Онтаріо, Канада про що видано свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] Вирішуючи позовну вимогу [PERSON] про визнання права на частку у спільній сумісній власності подружжя, суд дійшов наступного висновку. 28 січня 2022 року [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та відповідну інформацію 28.01.2022 року внесено до Реєстру нерухомості та відповідно до Витягу з Реєстру нерухомості № 5005345473348, зареєстровано договір купівлі продажу серія та номер 549 від 28.01.2022, частка у розмірі 1 належить [PERSON] 22 червня 2023 року [PERSON] укладено договір купівлі-продажу майнових прав серія та номер 22/06-20 виданий 22.06.2023 р на квартиру [ADDRESS] та інформацію щодо реєстрації права власності внесено до Реєстру нерухомості 11.02.2025 року та відповідно до Витягу з Реєстру нерухомості № 5005345463418, власник нерухомості [PERSON] . Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, з матеріалів справи вбачається, що майно, а саме квартири за адресою [ADDRESS] загальною площею 73,2 кв. м. та [ADDRESS] загальною площею 77,2 кв. м. на праві власності зареєстровано за [PERSON] , а право власності набуто в період перебування [PERSON] та [PERSON] в шлюбі. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 70 цього ж Кодексу, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 163 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК (п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). За змістом ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За нормами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Оскільки, стороною позивача надано суду належні та допустимі докази того, що квартири за адресою [ADDRESS] загальною площею 73,2 кв. м. та [ADDRESS] загальною площею 77,2 кв. м. були придбані в період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , таке майно підлягає поділу між подружжям. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частини 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 81 ЦПК України, на сторону у справі покладено обов`язок доказування та подання доказів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Крім того, позивачем понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 12112 грн., а тому відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 12112 грн..

Outcome: approved