Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернулася до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовом до відповідача в якому просить: встановити факт припинення іпотеки за договором іпотеки від 25 лютого 2008 року № 605, який укладений між [PERSON] та ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК»; скасувати записи, внесені Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В.: - про заборону відчуження об`єкту нерухомого майна від 25 лютого 2008 року, за реєстраційним № 665996, - про іпотеку від 25 лютого 2008 року за номером 6659841. В обгрунтування позову позивачка вказала, що 25 лютого 2008 року вона уклала з ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК» кредитний договір № 1/013/08-G, за яким отримала 198957 грн кредитних коштів, строком до 24 лютого 2017 року включно, на придбання квартири [ADDRESS] . Цього ж дня за нею було зареєстровано право власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 25 лютого 2008 року. З метою забезпечення належного виконання нею кредитних зобов`язань, також 25 лютого 2008 року було укладено договір іпотеки № 605, яким в іпотеку банку було передано зазначену вище квартиру. Позивачка стверджує, що боргові зобов`язання за кредитним договором вона виконала у повному обсязі у липні 2012 року. Для зняття з належної їй квартири обмеження вона повинна надати нотаріусу довідку про припинення зобов`язання, забезпеченого іпотекою. Однак, 01 жовтня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК», як юридичної особи. Отже ліквідація банку вважається припиненою, а банк ліквідованим. [PERSON] вказує, що у зв`язку з ліквідацією банку вона позбавлена можливості отримати довідку про погашення нею кредитного зобов`язання, на забезпечення якого було укладено договір іпотеки № 605 від 25 лютого 2008 року. За вирішенням цієї проблеми вона звернулася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як до ліквідатора ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК». Однак, Фонд повідомив, що у зв`язку з внесенням до 01 жовтня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК», як юридичної особи, то з цієї дати Фонд не видає від імені банку жодних документів. Разом з тим, позивачка зазначає, що Фондом її було повідомлено, що інформація щодо заборгованості [PERSON] РНОКПП [NUMBER] за кредитним договором № 19/013/08- G відсутня. Також така інформація була відсутня в ЄОІС на дату запровадження у ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК» тимчасової адміністрації 03 березня 2015 року. Отже, позивачка вважає, що інформація, надана Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, як ліквідатором ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК» підтверджує відсутність у неї заборгованості за кредитним договором № 19/013/08- G від 25 лютого 2028 року. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 04.06.2025 року, під головуванням судді Чулупа О.С., матеріали даної позовної заяви передано до Заводського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 07.07.2025 року дану цивільну справу направлено за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2025 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П. Ухвалою судді від 12.08.2025 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 12.09.2025 року від представниці третьої особи Національного банку України - Каранфілової О.В. надійшли пояснення, в яких зазначила, що Національний банк України не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачено законом або договором. У позовній заяві викладено обставини, які свідчать про встановлення між позивачкою та ПАТ «Кредитпромбанк» цивільно-правових відносин щодо повернення коштів передбачених кредитним договором. Національний банк не є стороною даних договірних відносинах між позивачем та ПАТ «Кредитпромбанк» та не є правонаступником ліквідованого ПАТ «Кредитпромбанк». Отже, сторона третьої особи вказує, що ознайомившись з доводами позовної заяви, Національний банк України вважає, що вирішення цивільного спору по справі №490/4294/25 не може вплинути на його права та обов`язки, так як прийняттям судового рішення з даної справи Національний банк України не буде наділено новими правами, не буде покладено на нього нові обов`язки, або змінено його наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому. Щодо суті позовних вимог, представниця НБУ вказує, що в обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що зобов`язання за Кредитним договором виконані в повному обсязі. На підтвердження погашення боргових зобов`язань за Кредитним договором позивачкою надано квитанції по часткове погашення кредитної заборгованості та лист Фонду гарантування фізичних осіб (далі ФГВФО) від 08.11.2024 №49-036- 11439/24 , в якому зазначено, що відповідно до наявних у ФГВФО даних, зобов`язання позивачки за вказаним кредитним договором відсутні. Відповідно до умов Кредитного договору позивачкою було отримано кредит в сумі 198957 грн. Інформації про погашення позичальником отриманої суми кредиту відповідно умов Кредитного договору відсутні. З листа ФГВФО від 08.11.2024 також не вбачається про повне погашення заборгованості за Кредитним договором. За такого, враховуючи надані стороною третьої особи пояснення, представниця НБУ просить суд вирішити спір при повному з`ясуванні обставин і перевірці їх доказами, без участі представника Національного банку. 07.10.2025 року від приватного нотраіуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сірякової О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якій вважала позовні вимоги необгрунтованими та безпідставними з наступних підстав. Нотаріус зазначає, що для вчинення нотаріальної дії, а саме припинення заборони, громадянин, який зацікавлений у відповідній нотаріальній дії повинен з`явитися до будь-якого нотаріуса України (чинним законодавством не передбачено, що знімати заборону повинен лише той нотаріус, який її накладав), або направити свого представника з нотаріально посвідченою довіреністю на вчинення відповідних повноважень, і надати необхідні для вчинення нотаріальної дії, документи, зокрема, але не виключно, повідомлення про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки), сплатити плату за вчинення нотаріальної дії та адміністративний збір за реєстрацію припинення заборони. Однак, нотаріус стверджує, що [PERSON] до неї з повідомленням іпотекодержателя про припинення іпотечного договору (кредитора про погашення позики), для зняття заборони відчуження не зверталася, оплату за вчинення нотаріальної дії та адміністративного збору не здійснювала, тому порушити її права вона не могла, навіть теоретично. Крім вищезазначеного, нотаріус додає, що долучені до позовної зави документи, а саме квитанції про часткове погашення кредитної заборгованості та лист фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.11.2024 року № 49-036-11439/24 не є повідомленнями про припинення іпотеки або повідомленнями кредитора про погашення позики, також немає підтвердження того, що кредит виплачений в повному об`ємі. Лист фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.11.2024 року № 49-036-11439/24 не містить інформації, що кредит (позика) виплачений (погашений), а лише інформує, що у фонді відсутні відомості про зобов`язання. Крім того відповідно до інформації, яка є у вільному доступі в інтернеті, ПАТ «Кредитпромбанк» укладав договори про відступлення права вимоги за кредитними договорами з іншими фінансовими установами. Так, наприклад, інформація про відступлення права вимоги на користь «Дельта Банку», а в подальшому відступлення права вимоги від «Дельта Банку» до ТОВ «Вердикт Капітал» міститься в Ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 02.05.2025 року по справі 757/2043/20-ц, також інформація про відступлення права вимоги від «Дельта Банку» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» міститься в Ухвалі Новобаварського районного суду м. Харкова 29.05.2025 року по справі 639/6133/17. Відповідно, якщо кредит позивачкою виплачений не був (у позивачки відсутні документи про виплату кредиту в повному обсязі), право вимоги за її кредитом могло бути відступлено іншій фінансовій установі. В такому випадку саме ця фінансова установа і буде відповідачем. Отже, [PERSON] зазначає, що вона не є відповідачем з наступних підстав: - не є суб`єктом спірних договірних правовідносин; - не є стороною, що має певні обов`язки за оспорюваними правовідносинами; - не в змозі своїми діями або припиненням своїх дій вплинути на поновлення порушених прав позивача, оскільки відповідати, тобто виконувати певні обов`язки, підтверджені судовим рішенням у справі, можуть тільки суб`єкти спірних матеріальних правовідносин; - спору про право цивільне між нами не виникало. При цьому, нотаріус зазначила, що якщо права вимоги за кредитним договором [PERSON] не відступалися іншій фінансовій установі, то відповідно до постанови Верховного суду від 13.09.2023 року по справі 295/7291/20 коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом 3 частини 4 статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. За такого, враховуючи вищевказане, нотаріус Сірякова О.В. просила суд постановити рішення суду, яким відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сірякової О.В., оскільки позов заявлений до неналежного відповідача. 08.10.2025 року від представника третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Мізунського А.І. надійшли пояснення, в яких вказав наступне. Відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 01 жовтня 2020 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1000701110060002930 про державну реєстрацію припинення ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК», як юридичної особи, а отже, ліквідаційна процедура банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК» припинено. Фонд гарантування здійснював заходи щодо виведення неплатоспроможного банку ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК» з ринку виключно відповідно до порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В Єдиній операційно-інформаційній системі Фонду зберігається інформація щодо кредитів та рахунків, відкритих у неплатоспроможних банках, починаючи з дати запровадження тимчасової адміністрації у банку. За даними обліку в ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК» наявний контрагент [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Інформація щодо укладання з [PERSON] , кредитного договору №19/013/08-G від 25.02.2008 року, а також відкритих рахунків з обліку заборгованості за кредитами відсутня. Фонд гарантування не є правонаступником неплатоспроможних банків, а відповідно не є стороною договорів, які укладалися між Банком та Позивачем. Крім того, представник Фонду вважав, що позивачка звернулася з позовом до неналежного відповідача, оскільки в даному випадку нотаріус не має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами. За такого, враховуючи вищевказане представник [PERSON] просив суд, врахувати дані пояснення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по суті спірних правовідносин, та відмовити у задоволенні позовних вимог пред`явлених до неналежного відповідача а також врахувати що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту у спірних правовідносинах. Ухвалою суду від 24.12.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Розпорядженням керівника апарату суду від 13.02.2026 року було призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з поданням суддею Черенковою Н.П. заяви про відставку та відрахування її зі штату суду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 18.02.2026 року матеріали справи передано для розгляду судді. Ухвалою судді від 23.02.2026 року прийнято до свого провадження цивільну справу №490/4294/25 за позовною заявою [PERSON] до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сірякової Олени Вікторівни про визнання іпотеки припиненою, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку, треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 02.04.2026 року на 10:00 год. Сторони до судового засідання не з`явилися, в матеріалах справи містяться клопотання позивачки від 18.02.2026 року про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. 31.03.2026 року відповідач подала до суду заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку з від`їздом. При цьому суд зазначає, що жодного доказу на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц). За такого, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши всі аргументи сторін викладені ними в документах по суті справи та докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 лютого 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №19/013/08-G, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 198 957,00 грн зі сплатою 13,2 відсотків річних строком до 24 лютого 2017 року. Згідно умов даного Кредитного договору кредитні кошти надаються на купівлю нерухомості, а саме: трикімнатної квартири загальною площею 49,80 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 25.02.2008 року між [PERSON] , як покупцем та [PERSON] , як продавцем, укладено Договір купівлі-продажу вказаної вище квартири, що підтверджується копією Договору купівлі-продажу квартири від 25.02.2008 року, який зареєстрований в реєстрі за №601 та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ММБТІ №17943280 від 01.03.2008 р., право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на [PERSON] . З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №19/013/08-G від 25.02.2008 року [PERSON] передала в іпотеку ВАТ «Кредитпромбанк» квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією Іпотечного договору від 25.02.2008 року, який зареєстрований в реєстрі за №605, та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. Постановою Правління Національного банку України №151 від 02.03.2015 року до категорії неплатоспроможних було віднесено ПАТ «Кредитпромбанк», на підставі якої Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив у даний банк тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року. Постановою Правління Національного банку України від 02.06.2015 року №353 «Про відкликання банківської ліціензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2015 року №112 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Кредитпромбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідіцію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Кредитпромбанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Кредитпромбанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Тімоніна О.О. Рішенням від 16.05.2016 року №1208 виконавча дирекція Фонду гарантуваннявкладів фізичнихосіб на підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1, ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» продавжила строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Кредитпромбанк» строком на один рік з 03.06.2019 року до 02.06.2020 року. 01.10.2020 року відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1000701110060002930 про державну реєстрацію припинення Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» як юридичної особи. Отже ліквідаційна процедура банку завершена, банк ліквідовано. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту aбo інших вимог, що звичайно ставляться. Належне виконання також включає в себе виконання зобов`язання належними сторонами, в обумовлені строки, в погодженому a6o визначеному місці тощо. Неналежно проведене виконання не припиняє зобов`язання, а лише тягне за собою покладення на боржника нових обов`язків, які становлять міри цивільно-правової відповідальності (відшкодування збитків, стягнення неустойки тощо). За змістом ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні i користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодавець має право в разi невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Так у відповідності до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разi: припинення основного зобов`язання aбo закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання i є дійсною до припинення основного зобов`язання a6o до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий i сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої i речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково a6o у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так i зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 463/3237/16-ц. Суд зазначає, що на підтвердження належного виконання забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за Кредитним договором №19/013/08-G від 25.02.2008 року, [PERSON] надано лише дві квитанції про погашення кредиту, а саме: квитанцію №254_11 від 06.07.2012 року на суму 8000,00 грн та квитанцію №254_10 від 06.07.2012 року на суму 2677,00 грн. Тобто, позивачкою надано докази сплати кредиту лише на суму 10677,00 грн, при наданій їй в кредит сумі у розмірі 198957,00 грн. Крім того, позивачка на підтвердження відсутності у неї зобов`язань за Кредитним договором №19/013/08-G від 25.02.2008 року посилається на лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно якого, починаючи з дати запровадження тимчасової адміністрації, будь-яка інформація щодо заборгованості [PERSON] РНОКПП [NUMBER] за Кредитним договором № 19/013/08- G відсутня. Разом з тим, суд не може погодитися з тим, що вказаний лист слугує підтвердженням відсутності у [PERSON] заборгованості за вищевказаним кредитним договором, оскільки як вбачається з наданого листа Фонду гарантування вкладів, а також, беручи до уваги пояснення самого Фонду, в Єдиній операційно-інформаційній системі Фонду зберігається інформація щодо кредитів та рахунків, відкритих у неплатоспроможних банках, починаючи з дати запровадження тимчасової адміністрації у банку. За даними обліку в ПАТ «Кредитпромбанк» наявний контрагент [PERSON] . Разом з тим, інформація щодо укладання з [PERSON] , Кредитного договору №19/013/08-G від 25.02.2008 року, а також відкритих рахунків з обліку заборгованості за кредитами відсутня. Тобто, в Єдиній операційно-інформаційній системі відсутня інформація про укладення Кредитного договору №19/013/08-G від 25.02.2008 року, а не про відсутність заборгованості по даному договору. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України). Укладення договору застави (іпотеки) або її виникнення на основі рішення суду чи при наявності юридичних фактів, вказаних в законі, зумовлює виникнення між заставодержателем і заставодавцем додаткового (акцесорного) зобов`язання відносно до основного, забезпеченого заставою (іпотекою). З огляду на похідний характер застави (іпотеки), виконання забезпеченого заставою основного зобов`язання або його припинення з інших підстав припиняє право застави (іпотеки). Стаття 609 ЦК України присвячена такій підставі припинення зобов`язання як ліквідація юридичної особи. Під ліквідацією розуміється спосіб припинення юридичної особи без правонаступництва. Юридична особа є такою, що припинена, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина п`ятастатті 104 ЦК України). Ліквідація для юридичних осіб призводить по своїй суті до аналогічних правових наслідків, що і смерть фізичної особи, тобто, обумовлює припинення правоздатності юридичної особи. Замість припиненої юридичної особи не виникає іншої юридичної особи, яка наділяється її майном; зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи як за добровільного, так і за примусового порядку її ліквідації. Стаття 609 ЦК України поширюється на договірні, недоговірні, основні та додаткові (акцесорні) зобов`язання. Таких висновків також дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 13 вересня 2023 року по справі за №295/7291/20. У даній справі, [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання іпотеки припиненою, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що зобов`язання за кредитним договором повністю припинено. Вважала нотаріуса належним відповідачем за такими вимогами, оскільки лише нотаріус має повноваження зняти заборону на відчуження іпотечного майна. Підстави припинення іпотеки визначені у ст. 17 Закону України " Про іпотеку". Конструкція цієї статті дає підстави для висновку , що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення ( втрати) переданої в іпотеку будівлі ( споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля ( споруда), в разі знищення ( втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Отже, вказаним Законом не передбачена можливість припинення іпотеки внаслідок ліквідації кредитора. Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування збитків. Згідно зі ст. 74 Закону України "Про нотаріат", одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики ( кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Пунктом 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, передбачено, що нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення ( розірвання, визнання недійсним) договору застави ( іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Отже, законодавством передбачено порядок та підстави зняття заборони відчуження нерухомого майна. Враховуючи необхідність документального закріплення підстав зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна ( нотаріус не може зняти заборону без офіційного звернення), у разі особистого звернення до нотаріуса осіб, які є ініціаторами зняття заборони, та мають на це необхідні права й повноваження, нотаріус зобов`язаний відбирати від таких осіб відповідну заяву з необхідними документами, які підтверджують правомірність зняття заборони. При одержанні заяви та необхідних документів, на виконання пункту 6.1 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус реєструє таку заяву в журналі реєстрації вхідних документів та робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження ( заборони), а також припинення іншого речового права ( іпотеки) - у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже, нотаріус вправі зняти заборону відчуження нерухомого майна та здійснити державну реєстрацію припинення права іпотеки лише у разі офіційного звернення до нього осіб, які мають на це відповідні права та повноваження. Матеріали справи не містять доказів звернення кредитора до нотаріуса із заявою про зняття заборони відчуження належної [PERSON] квартири, у зв`язку із повним погашенням заборгованості за кредитним договором та припиненням іпотеки. Суду також не надано доказів такого звернення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб під час дії тимчасової адміністрації у ПАТ «Кредитпромбанк». Таким чином, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою Оленою Вікторівною жодним чином не порушені права [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України). Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517 цс 19). Крім того, суд звертає увагу, що Касаційний суд у своїй Постанові від 13 вересня 2023 року по справі за №295/7291/20 зауважує, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертоїстатті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертоїстатті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. За такого, судом встановлено, що позивачка звернулася до неналежного відповідача, а також нею обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки в даному випадку, в зв`язку з ліківдацією кредитора без визначення його правонаступників, [PERSON] слід було звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, з наданням достатніх доказів на підтвердження відсутності у неї зобов`язань за Кредитним договором №19/013/08-G від 25.02.2008 року. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominenv. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Outcome: dismissed