Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на час навчання. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Їх син на даний час досяг повноліття, проте, потребує матеріальної допомоги, оскільки продовжує навчання, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути на її користь аліменти на час навчання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23 років. При цьому, з урахуванням вимог закону, вона наділена правом на стягнення аліментів саме до 28 червня 2029 року. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.17-18). Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, однак, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, не скористався та будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав. Конверт, який був направлений за останньою відомою адресою його місця проживання та перебування, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.20). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: 1 ) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4 ) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який, на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року, було розірвано (а.с.6). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки № 1535/6 від 15 вересня 2023 року, [PERSON] є студентом 1 курсу Закладу вищої освіти «Подільський державний університет», освітнього ступеня «Бакалавр», денної форми навчання, термін навчання - до 30 червня 2027 року (а.с.16). Тому, з урахуванням викладених обставин, а також враховуючи принцип розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24 липня 2024 року та до 30 червня 2027 року, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23-х років, тим самим частково задовольнивши позовні вимоги [PERSON] . При цьому, що стосується вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина до 28 червня 2029 року, то вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, так як питання щодо стягнення аліментів судом вирішується у відповідності до наданих стороною позивача доказів (довідок), які підтверджують підстави для звернення до суду з даним позовом. Зокрема, в даному випадку, судом, при вирішенні питання щодо кінцевої дати стягнення аліментів, приймалася до уваги довідка № 1535/6 від 15 вересня 2023 року, видана «Подільським державним університетом», в якій, безпосередньо, зазначено кінцевий строк навчання, датою якого є саме 30 червня 2027 року. Окрім цього, суддя вважає за необхідне роз`яснити та зазначити про те, що обов`язок батьків, а в даному випадку, [PERSON] утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися, саме до 28 червня 2029 року, виникне лише у разі продовження [PERSON] навчання до вищевказаного періоду, з наданням підтверджуючих доказів та не позбавить позивачку права на повторне звернення до суду за захистом свого права. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, із відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Outcome: partial