Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 22031000106806 від 16 січня 2019 року у сумі 16261,56 грн, з яких: 10347,16 грн заборгованість за основним боргом, 979,40 грн заборгованість за відсотками, 4935,00 грн заборгованість за комісією. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 січня 2019 року між Акціонерним товариством «Банк кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22031000106806. 15 грудня 2021 року Акціонерне товариство «Банк кредит Дніпро» за договором факторингу № 15/12/21 відступило ТОВ «Цикл фінанс» право грошової вимоги за кредитним договором від 16 січня 2019 року, що укладений з [PERSON] . Внаслідок невиконання зобов`язань у відповідача утворилась заборгованість, що зумовило звернення ТОВ «Цикл фінанс» до суду із відповідним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Зі змісту позовної заяви вбачається, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом спрямування повістки поштовим повідомленням. В судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. У заяві від 16 березня 2026 року просив застосувати наслідки спливу позовної давності у зв`язку із чим відмовити у задоволенні позову ТОВ «Цикл фінанс» Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини. 16 січня 2019 року [PERSON] власноручно підписав кредитний договір № 22031000106806, відповідно до змісту якого банк надав кредит в сумі 14999,99 грн строком на 24 місяці з кінцевою датою повернення кредиту 16 січня 2021 року. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: 4,7 % від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом: 56% річних. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем було долучено виписку по особовому рахунку за період з 16 січня 2019 року по 14 грудня 2021 року зі змісту якої вбачається, що відповідачу були видані кредитні кошти у сумі 14999,99 грн, якими він користувався. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 22031000106806 від 16.01.2019 вбачається, що станом на 14 грудня 2021 року за [PERSON] обліковується заборгованість за наданим кредитом у розмірі 16251,56 грн, що складається з тіла кредиту 10347,16 грн, відсотків 979,40 грн та заборгованості за комісією 4935,00 грн. З розрахунку суми несплачених комісій за користування кредитними коштами нарахованих відповідно до кредитного договору № 22031000106806 від 16.01.2019 вбачається, що [PERSON] здійснив погашення комісій на загальну суму 4935,00 грн (705,00 грн + 4230,00 грн). 15 грудня 2021 року між АТ «Банк кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 15/12/21, відповідно до якого на умовах, встановлених цим Договором та у відповідності до гл. 73 ЦК України фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта за цими кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Фактор має право здійснити наступне відступлення третім особам прав вимоги до боржників придбаних від клієнта за цим договором (п. 1.2 договору). Згідно із положеннями пункту 6.2.2. договору права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання акту приймання-передачі прав вимоги (додаток 3), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. перехід права вимоги відбувається шляхом підписання акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до додатку № 3 до даного договору в день підписання договору та набрання ним чинності. Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 12.1 договору). Акт приймання-передачі прав вимог та акт приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року підписаний представниками банку та позивача 15 грудня 2021 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є Додатком № 1 до Договору факторингу, кредитний договір № 22031000106806 від 16.01.2019 включений до Портфелю заборгованості, боржник [PERSON] , загальний розмір заборгованості 16261,56 грн. Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, власноручно підписавши, уклав із банком кредитний договір № 22031000106806 від 16.01.2019. Сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення статті 638 ЦК України. Перерахування коштів на користь відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 16 січня 2019 року по 14 грудня 2021 року. Як регламентовано ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст.1080 ЦК України). За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України). Оскільки АТ «Банк кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» дотримані умови договору факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року, що встановлюють порядок та процедуру відступлення права вимоги за кредитним договором № 22031000106806 від 16.01.2019, то суд дійшов висновку, що позивач набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22031000106806. Із змісту позовних вимог вбачається, що ТОВ «Цикл Фінанс» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом в розмірі 16261,56 грн, що складається з тіла кредиту 10347,16 грн, відсотків 979,40 грн та заборгованості за комісією 4935,00 грн. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту. Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються позичальнику. Враховуючи те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні даного кредитного договору, то умова щодо сплати комісії за обслуговування кредиту є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відтак, вимога позивача щодо стягнення заборгованості зі сплати комісії в сумі 4935,00 грн підлягає відхиленню. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю ч. 1 ст. 216 ЦК України. З розрахунку суми несплачених комісій за користування кредитними коштами нарахованих відповідно до кредитного договору № 22031000106806 від 16.01.2019 вбачається, що [PERSON] здійснив погашення комісій на загальну суму 4935,00 грн. Застосувавши наслідки нікчемності, сума надходження 4935,00 грн, яка позикодавцем спрямована на погашення комісії, підлягає зарахуванню на погашення тіла кредиту, а тому заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 5412,16 грн (10347,16 грн - 4935,00 грн). Положеннями ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що підлягає задоволення вимога позивача щодо стягнення на користь ТОВ «Цикл фінанс» заборгованості відповідача в сумі 6391,56 грн, з яких: 5412,16 грн - заборгованість за тілом кредиту, 979,40 грн - заборгованість за відсотками. Щодо доводів відповідача про існування підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог суд виходить з наступного. Статтями 256, 257ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023 року. Постановою КМУ від 27.06.2023 року №651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 р. на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, карантин на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року. Відповідно Закону України №2120-IX від 15.03.2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, якій неодноразово було продовжено та який діє до тепер. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Отже, з 02.04.2020 діяв механізм продовження позовної давності на строк дії карантину (п. 12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX), який тривав до 30.06.2023, а з 17.03.2022 - також продовження на строк дії воєнного стану (п.19 у редакції Закону № 2120-ІХ) до 29.01.2024. Надалі з 30.01.2024 до 04.09.2025 перебіг позовної давності був зупинений (нова редакція п. 19, Закон № 3450-ІХ), а з 04.09.2025 зазначений пункт виключено (Закон № 4434-ІХ), що поновило перебіг строків. Як свідчать матеріали справи, датою звернення ТОВ «Цикл Фінанс» із даною позовною заявою є 20.02.2026. Разом з тим, початок перебігу позовної давності виник з 16.01.2021, тобто з кінцевого дня повернення кредиту, на момент якого був запроваджений карантин. Отже, суд дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем не було пропущено. Щодо розподілу судових витрат: Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлялась у позовній заяві вимога про відшкодування понесених ним судових витрат, які складаються в тому числі із витрат понесених на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави(ч.1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Частиною 4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні цього питання суд враховує, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором для не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників. Судовий розгляд справи здійснений без участі представника позивача, що не потребувало витрат часу адвоката для участі у судових засіданнях. Отже, з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, щодо зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивача до 2500,00 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Рішенням суду стягнуто на корить позивача 6391,56 грн, що становить 39,30 % від ціни позову, а тому з [PERSON] на користь ТОВ «Цикл Фінанс» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1046,32 грн (2662,40 грн х 39,30 %).

Outcome: partial