Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Від ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" надійшла позовна заява до [PERSON] з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2035394223 від 16.01.2021 у розмірі 12 588,06 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 16.01.2021 між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № 2035394223 відповідно до якого відповідач отримав кредит. 24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» був укладений договір факторингу № 24/03/23 відповідно до умов якого до ТОВ «Брайт Інвестмент» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2035394223 від 16.01.2021, що підтверджується витягом з реєстру боржників. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість станом на день відступлення права вимоги у розмірі 12 588,06 грн, що складається з наступного: 11 600,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 988,06 грн заборгованість по відсотках. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не повертає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Аргументи учасників справи. 11.02.2026 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Лепій О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне: Відповідач заперечує стосовно заявлених позовних вимог, виходячи з наступного. Так, дійсно відповідачем [PERSON] було укладено з ПАТ «ОТП Банк» Договір про надання споживчого кредиту № 2035394223 від 16.01.2021. Банк видав позичальнику споживчий кредит у розмірі 10 829 грн. Дані кошти були використані на придбання товару відповідно до рахунку-фактури, у магазині ТОВ « Технополіс1». Товари наступні SAMSUNG Galaxy M 516/128 Mb, страхування «НІ protection» на 2 роки Альфа -1440 грн, та інші послуги банку 490 грн. Кошти за споживчим кредитом перераховувалися на розрахунковий рахунок продавця товару - ТОВ « Технополіс 1». Строк споживчого кредиту - 6 місяців. Розмір процентної ставки 0,01% річних. Загальна вартість кредиту становила - 10 829,30 грн. Одночасно з підписанням Договору про надання споживчого кредиту на вищевказані товари, у цьому самому ж Договорі, а саме в пп. 2 та 2.1 зазначено, про оформлення відповідачем ще і кредитної карти MC Gold (анкета-заява). Зазначено, що відсоткова ставка становить 5% в місяць, процентна ставка під час пільгового періоду -0,01 %. У паспорті споживчого кредиту, п. 3, вказано, що розмір кредитного ліміту складає 4 500 грн. Строк кредитування становить 36 місяців з правом пролонгації. У п. 4 паспорта споживчого кредиту зазначено, що за користування Кредитом процентна ставка становить 0,01 %, що діє протягом пільгового періоду, 5% щомісячно, що діє після закінчення пільгового періоду, тривалість пільгового періоду становить від 52 - до 55 днів. Позивачем додано до позову розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що відповідачем було знято коштів на загальну суму 29 711,12 грн, внесено коштів 21 06,12 грн. Також, у матеріалах справи знаходиться банківська виписка за Кредитним договором № 2035394223 із зазначенням всіх оплат [PERSON] та їх відповідним зарахуванням, які здійснені у період з 16.01.2021 по 24.03.2023. З цієї банківської виписки вбачається, що позивач надавав відповідачу такий вид послуги, як нарахування % за дозволені перевитрати. За підрахунками сума нарахувань % за дозволені перевитрати за вищевказаний період становить 3 882,26 грн. Проте, вказана виписка із повним розрахунком проплат здійснених за кредитним договором про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» №2035394223 від 16.01.2021, не відображає розміру процентної ставки, за якою нарахована заборгованість за процентами, а тому не доведено відповідність розрахунку умовам, на яких сторони уклали договір про надання банківських послуг або кредитної лінії на відповідній картці . Застосована при нарахуванні заборгованості процентна ставка за дозволені перевитрати, яка сторонами договору не погоджувалася при підписанні умов відповідачем, оскільки у заяві-анкеті та паспорті споживчого кредиту, договорі такі витрати відсутні, спростовує та не доводить наявність заборгованості у відповідача перед позивачем за процентами за дозволені перевитрати, які були стягнуті за період з 16.01.2021 по 24.03.2023. Паспорт споживчого кредиту від 16.01.2021, підписаний відповідачем, безспірно не свідчить про погодження всіх істотних умов договору укладеного з позивачем, в тому числі щодо сплати процентів за дозволені перевитрати. У пункті 7 паспорту споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів споживача тощо. Ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 16.01.2021. У Договорі та паспорті споживчого кредиту взагалі не йде мова про стягнення з відповідача відсотків за дозволені перевитрати. Отже, при стягненні заявленої первісним кредитором заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних умовах договорів, які будуть не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю нараховувати - % за дозволені перевитрати, що не передбачено умовами Договору та відсутні у паспорті споживчого кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. У зв`язку з чим, первісним кредитором порушено умови зарахування кредитних коштів відповідача на ті операції, які не були передбачені кредитним Договором. Ураховуючи відсутність законних підстав на стягнення з відповідача відсотків за дозволені перевитрати, вважаємо, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме - необхідно стягнути з відповідача на користь позивача лише заборгованість за кредитним договором від 16.01.2021 у вигляді заборгованості за тілом кредиту із відрахуванням незаконно сплачених відповідачем відсотків за дозволені перевитрати у сумі 3 882,26 грн (11 600 грн (основна заборгованість) 3 881,92 грн (% за дозволені перевитрати) = 7 717,74 грн). Відмовити у стягненні відсотків у розмірі 988,06 грн у зв`язку з тим, що доданий позивачем розрахунок заборгованості за договором не ґрунтується на умовах договору про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 2035394223 від 16.01.2021, оскільки не відображає розміру процентної ставки, за якою нарахована заборгованість за процентами, а тому не доведено відповідність розрахунку умовам, на яких сторони уклали договір про надання банківських послуг або кредитної лінії на відповідній картці. При подачі позовної заяви позивач повинен був обґрунтувати та довести нарахування відсотків відповідними доказами, належними розрахунками із вказанням періодів виникнення цієї заборгованості та її нарахування ураховуючи те, що умовами Договору був передбачений пільговий період нарахування відсотків, а не просто зазначити суму. У зв`язку з вищевикладеним просимо суд, позовні вимоги задовольнити частково, в сумі 7 717,74 грн. Відповідач заперечує стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн, з огляду на наступне. Вважають, що дана категорія справ не є справами особливої складності, вони є однотипними, заявлена одна позовна вимога, всі документи по справі знаходяться в позивача, тобто збір доказів адвокатом не здійснювався. Позов є шаблонним, змінюється тільки учасник спору, номер та дата Договору, сума заборгованості і все. Підсумовуючи вищевикладене та ураховуючи позицію відповідача, викладену у даному відзиві, прошу позовні вимоги задовольнити частково, зменшити суму витрат на правничу допомогу. 16.02.2026 від представника відповідача Кириченка О.М. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне: 16.01.2021 між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № 2035394223 відповідно до якого відповідач отримав кредит на придбання товару. Даний договір є змішаним, в якому містяться елементи різних договорів і Позичальнику надано декілька різних послуг - кредитування та видача і обслуговування картки. Предметом позову у цивільній справі № 553/5504/25 є друга частина кредитного договору, а саме п. 2 Договору, яким визначено умови укладання Заяви-Анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2035394223_CARD від 16.01.2021, що є невід`ємною частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та усіх додатків до нього, невід`ємною частиною якого є Тарифи Банку, Паспорт споживчого кредиту. На підставі Заяви-Анкети Банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб. Відповідно до Заяви-Анкети, визначено умови обслуговування Кредитної лінії. Зокрема, за користування Кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Заявою-Анкетою, Тарифами Банку та Договором. На дату укладення Заяви-Анкети розмір процентної ставки становить 5% в місяць. На дату укладення Заяви-Анкети розмір процентної ставки впродовж Пільгового періоду становить 0,01% річних. Шляхом підписання Заяви-Анкети (п.4 Договору) клієнт підтвердив, що: 1) Банк надав Позичальнику/Клієнту в письмовій формі та в повному обсязі інформацію передбачену законодавством, що захищає права споживачів; 2) Позичальника/Клієнта перед укладанням Договору клієнта ознайомлено з інформацією, визначеною Паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання Кредиту із порівнянням різних пропозицій Банку з метою обґрунтованого рішення щодо укладання Договору та отримання кредиту на сприятливих для клієнта умовах; 3) Позичальник/Клієнт отримав кредит/кредитну лінію на сприятливих для нього умовах; 4) Банк надав Позичальнику/Клієнту підписаний зі сторони банку, зі всіма невід`ємними частинами та всіма додатками до Кредитного договору, Тарифи банку та іншу документацію, на розсуд Банку, яка необхідна для користування банківськими послугами, 5) з Договором, Правилами, Інформаційним листком, Тарифами Банку/Тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, що розміщені на офіційному сайті Банку, ознайомлений та згодний, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; 6) Послуги Банку пов`язані із видачею кредиту отримав у повному обсязі. Зауважень щодо якості та обсягу послуг, у тому числі послуг, наданих Банком та оплати комісійної винагороди за видачу кредиту відсутні. Відповідачем також було підписано паспорт споживчого кредиту до Договору, з якого вбачається інформація щодо умов надання кредитного ліміту. Відповідно до п. 3 Паспорту споживчого кредиту, визначено, що початковий кредитний ліміт по кредитній лінії становить 4500 грн. (з можливістю збільшення відповідно до кредитного договору), строком на 36 місяців (з правом пролонгації). Проценти за користування кредитною лінією прямо погоджені сторонами. Факт користування кредитними коштами підтверджено розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, що представником Відповідача не заперечується. Щодо доводів про «дозволену перевитрату» Предметом позову є стягнення заборгованості у розмірі 12588,06 грн, що складається з: 11 600,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 988,06 грн проценти. Будь-які інші суми до стягнення не заявлялись. Тому доводи відповідача щодо інших нарахувань не впливають на предмет спору та не спростовують заявлений розрахунок. Відповідачем не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Рух справи. Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 05.01.2026 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. У судове засідання представники позивача ТОВ «Брайт Інвестмент» не прибув. В позовній заяві просили справу розглядати без участі їх представника. Заявлений позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Лепій О.В. до суду не прибули, від адвоката Лепій О.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, просила врахувати доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Дослідивши доводи позовної заяви, відзив на позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Судом встановлено, що 16.01.2021 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2035394223, який за правовою природою є змішаним договором кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток, згідно якого банк надав відповідачу кредит на придбання товару/послуг у продавця на суму 10 339,00 грн, на сплату додаткових послуг банку (смс+довідка) на суму 490,00 грн. Загальна сума кредиту склала 10 829,00 грн. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися: фіксована процентна ставка у розмірі 0,01% річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів (п. 1.3 кредитного договору). Відповідно до п. 1.4. кредитного договору датою (моментом) надання банком та отримання позичальником кредиту вважається дата підписання позичальником кредитного договору. Кредит надається шляхом перерахування за дорученням позичальника коштів на поточний рахунок продавця 1 на придбання товару. У разі отримання кредиту також і на оплату послуг у продавця та/або на оплату комісійної винагороди за видачу кредиту, кредит надається також шляхом перерахування банком відповідної частини кредиту на поточний рахунок продавця послуг та/або утримання банком комісійної винагороди за видачу кредиту. Пунктами 4-8 кредитного договору визначено, що підписанням кредитного договору позичальник заявляє, гарантує та підтверджує, що: банк надав позичальнику в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію передбачену законодавством, що захищає права споживачів; позичальника перед укладенням кредитного договору ознайомлено з інформацією, визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівнянням різних пропозицій Банку з метою прийняття обґрунтованого рішення щодо укладення кредитного договору; позичальник отримав кредит на сприятливих для нього умовах; банк надав позичальнику підписаний зі сторони Банку оригінальний примірник кредитного договору зі всіма невід`ємними частинами та всіма додатками до кредитного договору (зокрема, але не виключно, графік платежів з розрахунком загальної вартості кредиту); з правилами кредитування, зокрема з положеннями щодо відповідальності позичальника, та тарифами банку, які є невід`ємною частиною кредитного договору та які розміщені на офіційному сайті банку ознайомлений і згоден, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; примірники правил кредитування та тарифів банку отримав; послуги банку пов`язані із видачою кредиту отримав в повному обсязі. Зауваження щодо якості та обсягу послуг, у тому числі послуг, наданих Банком та оплати комісійної винагороди за видачу кредиту відсутні. Також розділом 2 «Заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2035394223_CARD від 16.01.2021 кредитного договору визначено, що [PERSON] виявив бажання оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб: тип картки - MC Gold, валюта рахунку - гривня, номер карткового рахунку [NUMBER] . Умови обслуговування кредитної лінії: за користування кредитом, банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку та договором. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становить: 5% в місяць. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01% річних. Також встановлено, що додатком № 1 до кредитного договору № 2035394223 від 16.01.2021 сторони погодили графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту з якими відповідач був ознайомлений про, що свідчить його особистий підпис. У той же день, [PERSON] також був ознайомлений із паспортом споживчого кредиту, який власноручно підписав та у якому визначено сума кредиту 10 829,30 грн, строк кредитування по кредиту 6 місяців; також зазначена сума кредитної лінії в розмірі 4 500,00 грн з можливістю збільшення ліміту відповідно до кредитного договору на 36 місяців з правом пролонгації; відсотки за користування кредитом та порядок їх нарахування, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (в тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) за кредитом 13 250,42 грн, реальна річна процентна ставка 17,52 %, за кредитною лінією 3250,42 грн, реальна річна процентна ставка 79,58 %. Факт придбання товарів відповідно до кредитного договору № 2035394223 від 16.01.2021 підтверджується видатковою накладною № 25-11107590 від 16.01.2021, товарним чеком № Т025-0011107590 від 16.01.2021, фіскальним чеком від 16.01.2021, специфікацією до кредитного договору від 16.01.2021. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 2035394223_CARD від 16.01.2021, картковий рахунок [NUMBER] , станом на 24.03.2023, розмір заборгованості становить 12 588,06 грн. 24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» був укладений договір факторингу № 24/03/23 в п. 1.1. відповідно до якого визначено, що клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Згідно з п. 6.1. цього договору фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників в розмірі портфеля заборгованості, яке виникло у клієнта внаслідок укладення з боржниками кредитних договорів та надання клієнтом боржникам кредитних коштів. Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 24/03/23 від 24.03.2023 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2035394223 від 16.01.2021 на загальну суму 12 588,06 грн, що складається з наступного: 11 600,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 988,06 грн заборгованість по відсотках. Також судом встановлено, що 27.11.2025 на адресу відповідача була надіслана вимога про погашення кредитної заборгованості, в якому відповідача повідомляється про наявну в нього заборгованість за кредитним договором. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. За приписами ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15. Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. З наведеного вище договору факторингу слід прийти до однозначного висновку про те, що до ТОВ «Брайт Інвестмент» перейшли всі права кредитора за кредитним договором № 2035394223 від 16.01.2021. Крім того, суд враховує те, що договір факторингу визнаний недійсним не був, а тому його правомірність презюмується (ст. 204 ЦК України). З приводу наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором суд зазначає про таке. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості за кредитним договором № 2035394223 від 16.01.2021 становить 12 588,06 грн., що складається з наступного: 11 600,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 988,06 грн заборгованість по відсотках. Як встановлено судом 16.01.2021 між AT «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2035394223, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на придбання товарів на загальну суму 10 829,30 грн з датою остаточного повернення кредиту 16.07.2021. Одночасно разом з кредитним договором [PERSON] підписав Заяву-Анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2035394223_CARD від 16.01.2021, що є невід`ємною частиною договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та усіх додатків до нього, невід`ємною частиною якого є тарифи банку, паспорт споживчого кредиту. Також 16.01.2021 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, за умовами якого АТ «ОТП Банк» надав кредитну лінію в сумі 4 500,00 грн з можливістю збільшення ліміту відповідно до кредитного договору на 36 місяців з правом пролонгації. Цього ж дня на підставі Заяви-Анкети банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав відповідачу електронний платіжний засіб. Отже, укладений між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] договір є змішаним, в якому містяться елементи різних договорів і позичальнику надано декілька різних послуг кредитування та видача і обслуговування картки. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору за визначених в ньому умов. Зазначений договір недійсним не визнано. З наданих позивачем до суду доказів встановлено, що відповідач кредитні кошти отримав, ними користувався та деякий час погашав кредитну заборгованість, здійснивши останній платіж 22.07.2021. Однак у повному обсязі свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 12 588,06 грн, що складається з наступного: 11 600,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 988,06 грн заборгованість по відсотках та підтверджується розрахунком заборгованості та випискою АТ «ОТП Банк» з рахунку приватного клієнта № 2035394223_CARD за період з 16.01.2021 по 24.03.2023. Доводи відповідача про необґрунтованість заявленого позивачем розміру заборгованості за кредитним договором спростовуються матеріалами справи, зокрема, кредитним договором, який має змішаний характер, відповідачу видані кошти на придбання товарів, одночасно відкрита кредитна лінія на суму 4 500,00 грн з можливістю збільшення кредитного ліміту та пролонгації, а також випискою по рахунку, з якої убачається, що відповідач користувався кредитними коштами у межах кредитного ліміту, проте повністю використану суму коштів не повернув. При цьому суд звертає увагу, що надані позивачем розрахунок заборгованості, виписка по рахунку та витяги з реєстру боржників у сукупності є належними та допустимими доказами у справі, підтверджують факт передачі кредитних прав позичальнику та заборгованість за кредитними договорами. Доводи сторони відповідача про те, позивачем не було доведено розмір заборгованості по відсотках, суд вважає безпідставними, з огляду на те, що ні відповідачем, ні його представником не були надані належні та допустимі докази на спростовування позовних вимог, зокрема таких, як контррозрахунку, виписки по рахунку, інформації про те, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання та сплатив частково чи в повному обсязі наданий кредит. Суд наголошує, що за встановлених обставин укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, за умови, що відповідач заперечує отримання коштів, чи суму заборгованості, то саме він мав би надати докази на спростування тверджень позивача, адже обов`язок доказування передбачає не тільки обов`язок позивача довести свої вимоги, але й обов`язок відповідача спростувати такі вимоги. Однак такого спростування [PERSON] не надав, як і доказів належного виконання умов договору. Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не представив, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов договору № 2035394223 від 16.01.2021, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Брайт Інвестмент» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 12 588,06 грн, що складається з наступного: 11 600,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 988,06 грн заборгованість по відсотках. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Так, позивач просить суд стягнути на свою користь 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду надано такі докази: договір про надання правової допомоги № 43115064 від 01.07.2025; додаткову угоду № 2035394223 до договору про надання правової допомоги № 43115064 від 01.07.2025; платіжну інструкцію № 3974 від 25.12.2025 на суму 5 000,00 грн; свідоцтво серії ДП № 4461 від 16.09.2019; акт № 2035394223 від 25.12.2025; детальний опис робіт від 25.12.2025. За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 (у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Матеріали справи містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 5 000,00 грн, про стягнення яких просить представник позивача, є завищеним та неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг. Враховуючи зазначене, результат розгляду справи у суді, оцінивши подані представником позивача докази на підтвердження понесених витрат, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, поведінку сторони під час розгляду справи, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 3 000,00 грн, що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved