Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-14 00:00:00

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ТОВ Фінансова компанія Кредит-Капітал до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.02.2023 року [PERSON] та ТОВ Мілоан уклали договір про споживчий кредит № 6950594, згідно з умовами якого відповідач отримала 5000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій. ТОВ Мілоан умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надало відповідачу кредит. Проте відповідач зі свого боку не виконав умови кредитного договору: грошові кошти не повернула, комісії і проценти за користування кредитом у строк, визначений договором не сплатила. Сума заборгованості відповідача становить 19225, 00 грн: 5000 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 13725, 00 грн - прострочена заборгованість за відсотками; 500 грн - прострочена заборгованість за комісією. 29.05.2023 укладено договір відступлення прав вимоги № 97-МЛ, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Кредит-Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 6950594 від 18.02.2023. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором кредиту в розмірі 19225 грн, а також понесені судові витрати: 2422,40 грн - сплачений судовий збір та 8000 грн - витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Кожевник О.А. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 02 грудня 2025 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Відповідачу надсилалась позивачем позовна заява з додатками до неї та судом ухвала про відкриття провадження у справі. Однак судова кореспонденція повернулась без отримання з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 910/1730/22 вказано, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ЦПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 910/8197/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 911/3113/20). Відповідно до вимог ст. 190, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористалася. Приймаючи до уваги, що відповідач у строк не подала до суду відзиву на позов, а відтак не скористалася наданими їй процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 ЦПК України. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 6950594, на умовах п. 1.2. 1.3. Договору сума кредиту становить 5000 грн., строком на 105 днів і складається з пільгового та поточного періодів: пільговий період складає 15 днів з дати видачі кредиту, поточний період складає 90 днів, починаючи з наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 03.06.2023. Загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 1625.00 грн в грошовому виразі та 94,072.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна ставка за пільговий період), загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 15125.00 грн. в грошовому виразі та 1052.00 відсотків річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту (за пільговий період) складає 6625,00 гривень. Орієнтовна загальна вартість (за весь строк кредитування) складає 20125.00 гривень. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1125.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. (п. 1.5.2) 1.5.3. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13500.00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.3). Також умовами договору передбачено сплату комісії за надання кредиту - 500 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Судом встановлено, що первісний кредитор виконав умови договору та перерахував відповідачу суму кредиту у розмірі 5000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 93912626 від 18.02.2023. Анкета-заявка на кредит № 6950594 від 18.02.2023 містить основні умови договору та персональні дані відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором станом на 12.11.2025 заборгованість за договором становила 19225 грн: 5000 грн - прострочена заборгованість; 13725 грн - прострочена заборгованість за відсотками; 500 грн - прострочена заборгованість за комісією. Суд звертає увагу, що проценти за користування кредитними коштами в сумі 13725 грн нараховано за період з 18.02.2023 до 29.05.2023 - тобто в межах строку кредитування та з урахуванням відсоткової ставки, передбачено умовами договору. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за комісією в розмірі 500 грн. суд зазначає наступне. Пунктом 1.5.1 Договору передбачено комісію за надання кредиту в сумі 500 грн, одноразово. Водночас, згідно з ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, провадження № 61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно. За наведених обставин, вимога позивача про стягнення простроченої заборгованості по сплаті комісії за кредитом у розмірі 500 грн. не підлягає задоволенню. Також суд встановив, що 29.05.2023 укладено договір відступлення прав вимоги № 97-МЛ, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Кредит Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 6950594 від 18.02.2023, що підтверджується витягом з Реєстру боржників до договору. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, судом встановлено, що до позивача, як до нового кредитора перейшло право вимоги до відповідача за договором № 950594 від 18.02.2023 на загальну суму 18 725 грн., а тому вимоги позивача є законними та обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд приходить до таких висновків. Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених судових витрат позивач надав платіжну інструкцію № 34501 від 24.11.2025 про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. У позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 8000,00 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, який укладено між ТОВ Фінансова компанія Кредит-Капітал та Адвокатським об?єднанням Апологет, акт №Д/7979 наданих послуг від 12.11.2025 Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем слід стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2359 грн. 39 коп. (18725 * 100% : 19225 * 2422,40) та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7791 грн. 94 коп. (18725 * 100% : 19225 * 8000).

Outcome: partial