Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Вимоги мотивує тим, що 10 лютого 2024 року між нею і відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який 10 лютого 2024 року було зареєстровано виконавчим комітетом Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, про що 10 лютого 2024 року складено відповідний актовий запис за №5. За час перебування у шлюбі з відповідачем у них дітей не народилося. На початку їхнього сімейного проживання у сім`ї було порозуміння та взаємна повага, за місцем постійного проживання у неї була робота, але для збереження сім`ї вона залишила роботу і поїхала за відповідачем до Чеської Республіки, бо розраховувала на створення міцної сім`ї. З часом між ними почали виникати сварки та непорозуміння, відповідач повністю заборонив їй спілкуватися із її батьками, хоча батьки наставляли її на збереження сім`ї і намагалися у всьому допомагати, надали їм для проживання житловий будинок із усіма зручностями, у якому вони проживали, самі перейшли проживати в інший житловий будинок, який потребував матеріальних вкладень. Між нею з відповідачем відбулася відверта розмова і вони прийняли погоджене рішення, що їхній шлюб є невдалим, що у них різні погляди на сімейне життя, що вони не підходять одне одному і кращим буде окремо, щоб вони не напружували відносин між собою, не ображали одне одного. Вона прагне шлюбні відносини розірвати, оскільки вони обоє молоді за віком і кожний із них може влаштувати своє особисте життя. Разом вони не проживають вже більше ніж півроку. Примирення із відповідачем вважає вже неможливим. У неї з відповідачем дітей не має, проте відповідач не бажає розірвати шлюб через органи ДРАЦС. Спільного майна у них немає. Враховуючи викладене просить шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати. 27 січня 2026 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористався. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, згідно поданої заяви представник просив справу розглянути без їх участі та просив позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони зареєстрували шлюб 10 лютого 2024 року у виконавчому комітеті Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області,про що зроблено актовий запис № 5 (а.с.9). Згідно ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України, передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать про те, що сімейне життя у сторін не склалося, у них відсутнє взаєморозуміння, а розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а тому при таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Таким чином, аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам сторін, а тому при таких обставинах шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved