Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-12 00:00:00

1. Стислий виклад позовних вимог і заперечення на них. Сторона позивача. 26.12.2025 року ТОВ звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту, мотивуючи свій позов тим, що 03.05.2020 року між ТОВ «Лінеура України» і [PERSON] укладено договір №736461 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі Договір) в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту. Відповідач здійснив всі необхідні дії, спрямовані на укладення Договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/картковий рахунок № [NUMBER] , вказаний відповідачем), на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, і відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування нею. Кредит видавався строком на 30 днів. Кредитодавець свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти. Відповідач не виконав свої зобов`язання, що передбачені умовами Договору: своєчасне повернення грошових коштів та сплату процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 22.12.2025 року становить 38 300,36 грн, з яких: 10 000,00 заборгованість за тілом кредиту, 22 800,00 грн заборгованість за процентами, 5 500,36 грн інфляційне збільшення. 22.02.2021 року між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «Сіроко фінанс» укладено Договір факторингу №015-220221, відповідно до умов якого ТОВ «Сіроко фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «Лінеура України», в тому числі і до відповідача за Договором. 21.10.2024 року між ТОВ «Сіроко фінанс» та ТОВ укладено Договір факторингу №20241021/2, відповідно до умов якого ТОВ набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «Лінеура України» і ТОВ «Сіроко фінанс», в тому числі і до відповідача за Договором. Враховуючи вищенаведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором в сумі 38 300,36 грн, з яких: 10 000,00 заборгованість за тілом кредиту, 22 800,00 грн заборгованість за процентами, 5 500,36 грн інфляційне збільшення, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн і 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позовна заява з додатками подана через систему «Електронний суд». Сторона відповідача. 09.03.2026 року на електронну пошту суду від імені [PERSON] без ЕЦП надійшло клопотання, згідно якого [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову ТОВ, оскільки він не отримав копії позовної заяви з додатками і ніяких договірних відносин з ТОВ немає (ас 68-69). Враховуючи ту обставину, що дане клопотання не підписане заявником і його копія не надіслана стороні позивача, суд не приймає його до розгляду. 2. Рух справи в суді. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2025 року, справу передано на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (ас 45). З ЄДДР встановлено місце реєстрації відповідача (ас 46), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно ч.1 ст.27 ЦПК України. Ухвалою головуючої судді від 09.01.2026 року позовну заяву ТОВ було залишено без руху і позивачу наданий строк для усунення недоліку (ас 47-49), яка була виконана ТОВ 22.01.2026 року (51-55). Ухвалою головуючої судді від 23.01.2026 року позовна заява була прийнята, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено судовий розгляд справи по суті (ас 58-59). Учасники справи, які були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Суд ухвалив: проводити розгляд справи у відсутності учасників справи, згідно ч.1 ст.223, ч.1 ст.279 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України,у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 13.04.2026 року - дата складення повного судового рішення. 3. Встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази на їх підтвердження. Дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що 03.05.2020 року між ТОВ «Лінеура України» і [PERSON] укладено договір №736461 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту: -сума кредиту: 10 000,00 грн; -строк кредиту: 30 днів; -тип процентної ставки: фіксована; -знижена процентна ставка: 0,95% за кожен день користування кредитом, діє протягом 30 днів у разі повного погашення кредитної заборгованості клієнтом; -стандартна процентна ставка: 1,90% за кожен день користування кредитом, застосовується у разі невиконання умов Договору Клієнтом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Встановлено, що відповідач здійснив всі необхідні дії, спрямовані на укладення Договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/картковий рахунок № [NUMBER] , вказаний відповідачем), на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 10 000,00 гривень. Первісний кредитодавець свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти. Відповідач не виконав свої зобов`язання, що передбачені умовами Договору: своєчасно не повернув грошові кошти та не сплатив процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 22.12.2025 року становить 38 300,36 грн, з яких: 10 000,00 заборгованість за тілом кредиту, 22 800,00 грн заборгованість за процентами, 5 500,36 грн інфляційне збільшення за період з 03.06.2020 року по 23.02.2022 року. Встановлено, що нарахування процентів за Договором проведено за 120 днів (30 днів + 90 днів = 120 днів х (10 000,00 грн х 1,90%) = 22 800,00 грн, що відповідає умовам п.п.1.4.2., 3.1. Договору. 22.02.2021 року між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «Сіроко фінанс» укладено Договір факторингу №015-220221, відповідно до умов якого ТОВ «Сіроко фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «Лінеура України», в тому числі і до відповідача за Договором. 21.10.2024 року між ТОВ «Сіроко фінанс» та ТОВ укладено Договір факторингу №20241021/2, відповідно до умов якого ТОВ набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «Лінеура України» і ТОВ «Сіроко фінанс», в тому числі і до відповідача за Договором. Встановлені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: Договором з додатком (ас 8, 9), паспортом споживчого кредиту (ас 13-14), договором факторингу №015-220221 від 22.02.2021 року з додатками (ас 15-21, 28-33), договором факторингу №20241021/2 від 21.10.2024 року з додатками (ас 22-27), повідомленням ТОВ «УПР» від 16.09.2025 року (ас 34), детальним розрахунком заборгованості (ас 35), досудовою вимогою ТОВ до відповідача від 13.03.2025 року (ас 36), повідомленням ТОВ до відповідача про відступлення прав вимоги від 13.03.2025 року (ас 37). 4. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед первісним кредитодавцем (правонаступник ТОВ) за Договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. 5. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203 ЦК України). Згідно ч.1 ст.627 ЦК України та ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ч.1 ст.212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону). Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Згідно ч.6 ст.11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ст.64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Згідно частиною першою ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч.1 ст.1056-1 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 6. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позивачем доведено факт укладення 03.05.2020 року Договору між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем. Даний Договір був укладений в електронній формі та підписаний його сторонами ЕЦП. 03.03.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» перерахував кошти в сумі 10 000,00 грн за Договором на наданий відповідачем картковий рахунок № [NUMBER] . Відповідач, уклавши з ТОВ «Лінеура Україна» Договір, був ознайомлений з умовами кредитування, строком надання кредиту, терміном повернення коштів, процентами за користування кредитними коштами. Підписавши Договір, відповідач схвалив умови кредитування, що були запропоновані ТОВ «Лінеура Україна». Всупереч умов укладеного кредитного Договору, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором, відповідачем належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Встановивши, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію кредитного Договору, який укладений між ТОВ «Лінеура Україна» і відповідачем, договора факторингу, а також розрахунки, що підтверджують користування відповідачем кредитними коштами, які останнім не повернуті, суд доходить висновку, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем за Договором. Позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним Договором, презумпція правомірності якого не спростована. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ є підставними, обгрунтованими, а тому підлягають до задоволення. 7. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (2 422,40 грн). Оскільки позовна заява з доданими до неї матеріалами подані через підсистему «Електронний суд», то при подачі позову до суду ТОВ було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, який слід стягнути з відповідача на користь ТОВ, ураховуючи задоволення позовних вимог. Щодо заявлених позивачем, в особі представника, витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає таке. Згідно ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Положеннями ч.8 ст.141 ЦПК передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Сторона позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надала: договір про надання правової допомоги №211100026 від 18.12.2025 року (ас 39), розрахунок суми судових витрат (ас40), рахунок №1 від 18.12.2025 року (ас 40зв), акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 18.12.2025 року (ас 41), платіжну інструкцію від 22.12.2025 року №2308 (ас 41зв). Таким чином, представником позивача надані належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в сумі 7000, 00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача, а тому дана вимога ТОВ підлягає до задоволення повністю. Крім того, суд звертає увагу, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не є позовними вимогами в розумінні вимог ст. 4 ЦПК України.

Outcome: approved