Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та позиції позивача. 20.11.2021 відповідач уклав кредитний договір № 204549970 з первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач добровільно, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» www.moneyveo.ua, подав заявку на отримання кредитних коштів, зазначив свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, та уклав кредитний договір. Відповідно до умов Кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу грошові кошти у сумі 10 150,00 грн, шляхом перерахування через банк-провайдер. Проте в подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 15 300,00 грн. 28.11.2018 між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, на підставі якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 204549970 від 20.11.2021. У подальшому укладено додаткові угоди, якими продовжувався строк дії договору факторингу. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 204549970 від 20.11.2021. 11.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 204549970 від 20.11.2021. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за його користування не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» суму заборгованості в розмірі 18 201,98 грн, судові витрати у розмірі 2 662,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Процесуальні дії у справі. 28.01.2026 позовна заява надійшла до суду. 03.02.2026 судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 04.02.2026 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено учасникам справи такі строки для подання заяв по суті справи: відповідачу для подання відзиву на позов не пізніше 15 днів з дня отримання цієї ухвали; відповідачу для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не пізніше 15 днів з дня отримання цієї ухвали; позивачу для подання відповіді на відзив не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву на позов; відповідачу для подання заперечень на відповідь на відзив не пізніше 5 днів з дня отримання відповіді на відзив на позов. Одночасно вказаною ухвалою постановлено витребувати у АТ «ОЩАДБАНК» інформацію про те, чи було емітовано на ім`я [PERSON] платіжну картку (платіжні картки): 5167-80XX-XXXX-2609, а також відомості про зарахування кредитних коштів на цей картковий рахунок та відомості фінансовий номер телефону. Вищезазначена ухвала була надіслана сторонам таким чином: позивачу та його представнику на електронну адресу та шляхом використання системи «Електронний суд», відповідачу за адресою його реєстрації: [ADDRESS] . Також цю ухвалу надіслано на адресу АТ «ОЩАДБАНК» рекомендованим поштовим відправленням - для виконання в частині надання витребуваних судом доказів. Згідно із наявним в справі рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення АТ «Укрпошта» відповідач вказану ухвалу судді отримав 11.02.2026. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Позивач в позовній заяві просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Разом із позовною заявою подав клопотання про витребування у АТ «ОЩАДБАНК» відомостей щодо отримання відповідачем кредитних коштів. Відповідач будь-яких заяв та клопотань не подав, правом подати відзив відповідач не скористався. У зв`язку з цим, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. На підставі заявки відповідача від 19.11.2020 на отримання грошових коштів у кредит, 20.01.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 204549970, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22 000,00 грн з розміром першого траншу 10 150,00 грн. Кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 20.12.2021. За користування кредитом протягом дисконтного періоду передбачено сплату відсотків у розмірі 142,35 % річних, що становить 0,39 % від суми кредиту за кожний день користування ним. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «MNV5N85R», який було відправлено відповідачу на номер його мобільного телефону, вказаний у заявці на отримання грошових коштів у кредит, 20.11.2021 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Цього ж дня відбулось перерахування коштів позичальнику відповідно до договору. Виконання первісним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів на загальну суму 15300 грн відповідачеві підтверджується копіями платіжних доручень від 20.11.2021, 24.11.2021, 25.11.2021, 07.12.2021 та 15.02.2022 і копіями меморіальних ордерів про зарахування цих коштів на рахунок відповідача, наданих АТ «ОЩАДБАНК» на виконання ухвали суду. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що заборгованість за кредитом становить 18 201,98 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 15 298,41 грн, заборгованість за відсотками 2 903,57 грн. Нарахування процентів здійснено в межах передбаченого умовами договору строку кредитування. Заборгованість відповідачем не погашена. 28.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (Фактор) було укладено Договір факторингу №28/1118-01. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором. Відповідно до п. п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Таким чином, Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, як і виникнуть у Клієнта в майбутньому (майбутня вимога). Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться: відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 «Борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати Клієнту Боржниками за Кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати Клієнту за Кредитним договорами, які нараховані або можуть бути нараховані Клієнтом на день набуття цим Договором зобов`язальної сили. У той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу встановлено, що Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору. 05.05.2022 на виконання п. 2.1. Договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» складено та підписано Реєстр прав вимоги №175, за яким передані (відступлені) права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 204549970 від 20.11.2021. Ці обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи Витягом з Реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] . На підтвердження факту укладення цього Реєстру та відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс» первісним кредитором передані ТОВ «Таліон Плюс» документи, які підтверджують видачу кредиту відповідачу та долучені позивачем до позовної заяви. Надана копія договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» до Фактора - ТОВ «Таліон Плюс». Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що Фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») укладено Договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 204549970 від 20.11.2021. Вказані обставини підтверджуються Реєстром прав вимоги №2 від 20.12.2023, складеного на виконання умов договору Факторингу на підтвердження передачі відступлених прав вимоги до боржників. Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 Фактор (ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Копія договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 також містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до Фактора - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». 11.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Позивачем (ТОВ «ФК «ЕЙС») укладено договір факторингу № 11/07/25-Е відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» відступлене право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 204549970 від 20.11.2021. Відповідно до Реєстру боржників від 14.07.2025 до договору факторингу №11/07/25-Е позивачу передано право грошової вимоги до відповідача (запис №43564) в сумі 18 201,98 грн. за кредитним договором № 204549970 від 20.11.2021. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. За нормами ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно зі ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 07.01.2026 у справі №727/2790/25 міститься правовий висновок, згідно із яким допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги; наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу; майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу; у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки); майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з кредитного договору. Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем доведено факт укладення 20.11.2021 відповідачем кредитного договору № 204549970 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Доведеною також є обставина отримання [PERSON] грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені кредитним договором. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, у передбачені строки кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Отже, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати кредитних коштів не виконував, допустив заборгованість, тому наявні підстави для її стягнення у примусовому порядку. Встановлені судом фактичні обставини та докази підтверджують, що позивач набув права вимоги до [PERSON] , оскільки права вимоги передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у листопаді 2018 року, тобто перед укладенням кредитного договору та виникненням заборгованості, які позивач набув у липні 2025 року. Однак, сам факт укладення договору факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» в 2018 році не спростовує цих обставин, оскільки ним передбачено можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком, загальна сума заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «ЕЙС» становить 18 201,98 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 15 298,41 грн, заборгованість за відсотками 2 903,57 грн. При цьому, ухвалюючи рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у сумі 2 662,40 грн. У поданому позові ТОВ «ФК «ЕЙС» заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмір 7 000,00 грн. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3-5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із долученими до позовної заяви копіями документів між ТОВ «ФК «ЕЙС» та Адвокатським бюро «Соломко та Партнери» укладено договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025. Обсяг виконаних робіт зазначено в акті прийому-передачі наданих послуг №20/08/25-01 від 20.08.2025, згідно із яким ТОВ «ФК «ЕЙС» надано правову допомогу на загальну суму 7 000,00 грн. за загальний витрачений час 6 год. Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг №20/08/25-01 від 20.08.2025 за Договором про надання правничої допомоги 20/08/25-01 від 20.08.2025, складання позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» до позичальника, яким є [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №204549970 від 20.11.2021: 2 год., вартість послуг 5 000,00 грн.; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є [PERSON] , за кредитним договором №204549970 від 20.11.2021: 2 год., вартість послуг 1 000,00 грн.; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №204549970 від 20.11.2021 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] : 1 год., вартість послуг 500,00 грн.; підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №204549970 від 20.11.2021, на рахунок позичальника, яким є [PERSON] : 1 год., вартість послуг 500,00 грн. Усього 6 год., вартість 7 000,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 виснувала, що у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії,

Outcome: approved