Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 17775,00 грн та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до умов кредитного договору № 8528878 від 16.02.2024 відповідачу було надано ТОВ «Мілоан» грошові кошти у сумі 5000,00 грн на строк 105 днів, а позичальник зобов`язався до 31.05.2024 повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за отримання кредиту та проценти за користування ним. На підставі Договору відступлення прав вимоги № 107-МЛ від 25 червня 2024 року, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 8528878 від 16.02.2024 року у розмірі 17775,00 гривень. Проте відповідач не повернула своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Провадження у даній справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 39). Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Копія ухвали про відкриття провадження у справі направлялась відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання (а.с. 38), проте поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими з відмітками «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 44-45). 02.03.2026 року від представника відповідача адвоката Радченко О.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила поновити строк на прийняття відзиву та прийняти поданий відзив на позовну заяву у справі №278/2368/25; у задоволенні позову відмовити; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на користь [PERSON] витрати на оплату послуг адвоката в сумі 10000,00 грн. Представник відповідача посилається на те, що матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач будь-яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме [PERSON] цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Крім того, навіть якщо договір містить електронні «підписи» сторін, судовою практикою визначено, що описаний алгоритм дій використання одноразового ідентифікатора (введення коду, натискання кнопки тощо) сам по собі не підтверджує, що саме позичальник використав ідентифікатор, а не інша особа. Відтак вважає, що відсутність технічних доказів на стороні (журналів авторизацій, IP-адрес, даних про передачу коду) є підставою для сумнівів у дійсності договору. Як зазначено в рішенні суду у справі, неможливість кредитора підтвердити технічну ідентифікацію користувача свідчить про недоведеність факту укладення договору саме з конкретною особою. Отже, не кожен договір, підписаний одноразовим ідентифікатором, автоматично визнається судом дійсним. Відповідна правова позиція викладена у постанові ВС від 29 травня 2024 у справі №545/1750/21. Інших заяв чи клопотань до суду не надходило. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.02.2024 року між фізичною особою позичальником [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 8528878, згідно з умовами якого відповідач отримала 5000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором, строком на 105 днів, тобто до 31.05.2024 під проценти за користування таким кредитом у сумі протягом пільгового періоду у сумі 1575,00 грн пільгова процентна ставка за користування кредитом становить 2,1% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 10350,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,30% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, та комісія 850,00 грн, яка нараховується за ставкою 17% одноразово (а.с. 7). Невід`ємною частиною договору є його додаток №1 Графік платежів, згідно якого відповідач мав сплатити 5000,00 грн кредиту, 11925,00 грн - відсотків за користування кредитом та 850,00 грн одноразової комісії за надання кредиту (а.с. 12). Відповідно до заяви на отримання кредиту № 8528878 від 16.02.2024, яка є додатком № 2 до Договору про споживчий кредит № 8528878 від 16.02.2024, [PERSON] вказала інформацію про свої особисті даті та просить Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» надати їй кредит для задоволення особистих потреб, що не суперечать закону, на наступних умовах: сума кредиту: 5000,00 гривень, загальний строк кредитування: 105 днів, з них пільговий період: 15 днів, поточний період: 90 днів; денна процента ставка: протягом пільгового періоду: 2,10%, протягом поточного періоду: 2,30%; комісія за надання кредиту: 17,00% від суми кредиту. Платіжна картка позичальника на яку має бути перерахована сума кредиту: VISA DEBIT CLASSIC 414949*67 та підтвердила достовірність вищезазначеної інформації та чинність заявлених нею офіційних документів (зворот. а.с. 12). Вказане також підтверджується відомостями з анкети-заяви на кредит № 8528878 від 16.02.2024, з якої також вбачається, що видача такого кредиту позивальнику була погоджена товариством (а.с. 14). В додатку № 3 до Договору про споживчий кредит № 8528878 від 16.02.2024 - Додаткові контактні дані позичальника для взаємодії за кредитним договором, [PERSON] підтверджує, що вказані в цьому додатку номери телефонів належать саме їй та знаходяться в її володінні (а.с. 13). Договір № 8528878 від 16.02.2024 підписано сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 200642, в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби та підтверджено довідкою про ідентифікацію [PERSON] за номером телефону [INFO] о 16:52 годині (зворот. а.с. 13). Згідно платіжного доручення № 123140496 від 16.02.2024, Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» здійснено переказ коштів у сумі 5000,00 гривень, отримувач [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), кредитний рахунок № [NUMBER] (а.с. 15). Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» надано відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 8528878 за період з 16.02.2024 року по 31.05.2024 року (зворот. а.с. 15-16). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №8528878 від 16.02.2024 заборгованість позивальника станом на 16.04.2025 становить 17775,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 5000,00 грн, прострочена заборгованість за комісіями 850,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками 11925,00 грн. Позичальником заборгованість не погашена у повному обсязі (зворот. а.с. 16). Таким чином, судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем у належній формі був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав кредит та можливість користуватись кредитними коштами зі сплатою відсотків за користування кредитом, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору кредиту. 25.06.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №107-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь позивача, зокрема й право грошової вимоги до боржника за кредитним договором № 8528878 від 16.02.2024, який був укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] (а.с. 17-25), що також підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 25.06.2024 (а.с. 26), платіжною інструкцією (зворот. а.с. 26) та витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимог №107-МЛ від 25.06.2024 (а.с. 27), якого вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 17775,00 грн. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, з тих підстав, що він не виконує свої зобов`язання з повернення коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. За змістом статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із положень частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VІІІ (далі - Закон № 675-VIII), слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону № 675-VIII, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. За змістом частини шостої статті 11 Закону № 675-VIII, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтю 12 цього Закону. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (статті 12 Закону № 675-VIII). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Відповідно до статті 514 ЦК України, частини першої статті 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до статей 1080, 1084 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. За приписами ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок про те, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги до [PERSON] , а ТОВ «Мілоан» таке право втратило. Оскільки ТОВ «Фінансова компанією «Кредит-Капітал» на підставі договору відступлення права вимоги № 107-МЛ від 25.06.2024 набуло право вимоги за кредитним договором № 8528878 від 16.02.2024, укладеним між первісним кредитодавцем ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , тому у позивача, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договором платежів у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Доказів про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Водночас, суд не приймає доводи представника відповідача про те, матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач будь-яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме [PERSON] цього одноразового ідентифікатора, так і доказів реєстрації саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, оскільки дослідженими наявними у матеріалах справи доказами спростовуються такі доводи, з огляду, зокрема, на зазначенням відповідачем усіх свої контакти та ідентифікуючих даних на усіх етапах підписання та оформлення кредитного договору із первісним кредитором. Крім того, доводи представника відповідача щодо відсутності доказів, що саме позичальник використав ідентифікатор, а не інша особа, не підтверджені будь-яким доказами, тому не можуть бути взяті до уваги при ухвалені рішення судом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог та за відсутності будь-яких доказів зі сторони відповідача, що спростовують отримання нею кредитних коштів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved