Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №12.01.2022-100000223 від 12.01.2022 в розмірі 21 200, 00 грн та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.01.2022 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір (оферти) №12.01.2022-100000223 шляхом підписання заявки. Відповідно до умов договору та заявки відповідачу надано кредит у розмірі 10 000, 00 грн строком на 42 дні. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 21 200, 00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 10 000, 00 грн., за процентами - 11 200, 00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Ухвалою суду від 20.02.2026 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом подав клопотання про розгляд справи без його участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив таке. 12 січня 2022 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір (оферти) №12.01.2022-100000223 шляхом підписання заявки. Відповідно до умов договору та заявки відповідачу надано кредит у розмірі 10000,00 грн строком на 42 дні. Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор W766 для підписання кредитного договору №12.01.2022-100000223 від 12.01.2022. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі. Виходячи із вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених фактичних обставин справи вбачається, що відповідачкою було укладено в електронній формі кредитний договір №12.01.2022-100000223 від 12.01.2022 на суму кредиту 10 000, 00 грн., отримано кредитні кошти за договором у вказаному розмірі на зазначений відповідачем картковий рахунок. При цьому, вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого є неможливим без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. З врахуванням викладеного, матеріалами справи стверджується, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, суд зазначає, що враховуючи умови надання кредитних коштів, саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мала можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надала. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання нею зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №12.01.2022-100000223 від 12.01.2022 в розмірі 21200, 00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 10 000, 00 грн., за процентами - 11 200, 00 грн, є обґрунтованими, а відтак позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. На підставі ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 662, 40 грн.

Outcome: approved