Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

На розгляд Овідіопольського районного суду Одеської області надійшли матеріали позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини на час навчання, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на час її навчання в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходів), починаючи з дня набуття донькою повноліття [INFO] і до досягнення нею 23 річного віку або до закінчення нею навчання, а також витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що позивач з 15.09.2007 р. по 17.07.2009 р. перебувала у шлюбі з відповідачем, під час шлюбу, [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з позивачем, відповідач сплачував аліменти на утримання доньки. [PERSON] вступила до КЗ "Білгород-Дністровський педагогічний фаховий коледж" за контрактом на денну форму навчання у відділення "Фізичне виховання" та навчається на 3 курсі. Згідно довідки навчання має тривати з 01.09.2025 р. по 30.06.2027 р. Оплата за навчання становить 16308 грн. за кожний навчальний рік. Позивач вказує, що потреби доньки зросли, витрати є значними, позивач отримує у ТОВ "Євро Смарт Пауер" заробітну плату у розмірі 11000 грн., з урахуванням, що у неї є ще неповнолітня дитина вона не може у повній мірі забезпечувати доньку всім необхідним. 03.02.2026 р. ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 18.02.2026 р. до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому просив суд позовні вимоги задовольнити частково, у розмірі 1/6 частини, до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, зменшити розмір витрат на правову допомогу до 1000 грн. Мотивував тим, що у нього важке матеріальне становище незважаючи на офіційне працевлаштування, на його утриманні перебуває дружина [PERSON] , з відповідача за судовим наказом стягуються аліменти на його сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] просив зменшити розмір витрат на правову допомогу до 1000 грн. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з свідоцтвом про народження, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає за однією адресою з матір`ю [PERSON] - [ADDRESS] . Відповідно до довідки №20 від 20.01.2026 р., виданої директором КЗ "Білгород-Дністровський педагогічний фаховий коледж", [PERSON] , [INFO] навчається на 3 курсі відділення "Фізичне виховання" денної форми навчання. Тривалість навчання з 01.09.2025 р. по 30.06.2027 р., контрактна форма навчання. Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців КЗ "Білгород-Дністровський педагогічний фаховий коледж" №23ФК/25 від 11.08.2025 р., укладеного між КЗ "Білгород-Дністровський педагогічний фаховий коледж" та [PERSON] для [PERSON] , вартість навчання на 2025-2026 р. складає 16308 грн., 2026-2027 р. складає 16308 грн. У позивача на утриманні перебуває малолітній син - [PERSON] , [INFO] , відповідно до наданої копії свідоцтва про народження. З довідки про доходи позивача [PERSON] , вбачається, що вона працює у ТОВ "Євро Смарт Пауер", загальна сума доходу за період з липня 2025 р. по грудень 2025 р. складає 87603,24 грн. Овідіопольським районним судом Одеської області 27.08.2010 р., видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] . На утриманні відповідача перебуває [PERSON] - дружина, яка проходить лікування. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1, 2 ст.200 СК Українисуд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексуУкраїни при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» викладених у п. 20, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом встановлено, що у відповідача є донька [PERSON] , яка продовжує навчання на денній формі, у зв`язку з чим не має можливості працювати та в повній мірі самостійно себе утримувати, тобто потребує матеріальної допомоги. Відповідач є чоловіком працездатного віку, його стан здоров`я дозволяє надавати матеріальну допомогу доньці у зв`язку із її навчанням, зворотного судом не встановлено. Щодо розміру такої допомоги, суд виходить з того обов`язок забезпечувати дітей покладається у рівній мірі на обох батьків, а розмір аліментів не повинен призводити до безпідставного збагачення. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що аліменти, що підлягають стягненню з відповідача, з урахуванням засад добросовісності, розумності та справедливості, визначаються судом у розмірі 1/6 частини, з усіх видів заробітку щомісячно, з моменту досягнення [PERSON] повноліття і до закінчення [PERSON] навчання 30.06.2027 року, але не більше ніж до досягнення повнолітньою донькою двадцяти трьох років. Аналогічний висновок викладений в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 227/5551/18 (провадження № 61-13619св19). Ураховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви даної категорії на підставі пункту 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, то суд за результатом розгляду даної справи вважає необхідним, на виконання вимог ст.141 ЦПК України та ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1331,20 грн за позовною вимогою майнового характеру про стягнення аліментів. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 31 жовтня 2022 року у справі № 236/3503/20-ц (провадження № 61-19531св21). Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Так в матеріалах справи містяться копія договору про надання правничої допомоги, акт виконання, платіжний документ про оплату гонорару адвоката. За правилами статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Ураховуючи, що справа розглядалася без участі сторін в судовому засіданні, принцип пропорційності задоволених вимог при покладенні на сторін судових витрат, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial