Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: - визнати дії [PERSON] противоправними, та інформацію поширену [PERSON] такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість приватного життя та ділової репутації позивача; - стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. та судові витрати у розмірі 3028 грн. В обґрунтування позову зазначено, на протязі тривалого часу [PERSON] створюється моральний та психологічний тиск з боку [PERSON] , а саме: здійснює фото та відео зйомку позивача, її подвір`я та людей, що до позивача приходять. Відповідач провокує на конфлікти, застосовує нецензурну лексику щодо позивача та її оточення, а також 20.02.2024 року позивачу стало відомо про поширення відповідачем щодо неї недостовірної інформації шляхом розміщення у додатку «Viber» «Вигода Оголошення» інформацію приватного змісту, де зображено будинок позивача, прилегла територія прибудинкова та фото позивача з послідуючими негативними, провокуючими коментарями. Зазначена публікація розміщена відповідачем на сторінці, яка відкрита для перегляду необмеженого кола осіб, без згоди позивача. Відповідач неодноразово погрожує щодо того, що вона буде займатися розповсюдженням персональних даних позивача третім особам та їх публікувати, демонструвати стороннім особам ті дані, котрі вона збирає відносно позивача. Такі дії відповідача є абсолютно незаконні. З приводу цього [PERSON] зверталася до правоохоронних органів та до окружної прокуратури, про що свідчить отримана відповідь від Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області від 13.12.2023 року №61/13124. Також засобами поштового зв`язку батьки дітей, що приходять до позивача була подана заява до поліції про злочин, вчинений відповідачем від 01.03.2024 року. [PERSON] сертифікований педагог - репетитор з раннього розвитку та підготовки до школи. Має досвід роботи більш ніж 8 років та дітки завжди раді зустрічам, батьки задоволені успіхами діток та відношенням до них. З 2017 по 2022 рік позивач працювала в м. Одеса, в дитячій студії « [INFO] », де займалася підготовкою до школи. Починаючи з 2022 року офіційно не працює, через початок повномасштабного вторгнення Росії на територію України була змушена виїхати до Німеччини на 9 місяців. Повернулась до с. Вигода в листопаді 2023 року. Так як дитячий садочок у ОТГ не працює, з дозволу позивача та у її вільний час, а також з дозволу батьків, здійснює нагляд за дітками, безоплатно. Позивач з дітьми граються, спілкуються, познають щось нове та цікаве. Позивач займається цим на безоплатній основі, так як дуже люблю спілкування з дітками та їхні успіхи приносять задоволення. Тому вказаними діями відповідача порушено немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію. Дії відповідача є неправомірними, адже відбувається порушення ст. 32 Конституції України, у якій зазначено, що жодна особа не може зазнавати втручання в її особисте, сімейне життя, не дозволяється збирати, зберігати, використовувати та поширювати конфіденційну інформацію про особу без її дозволу. А також таке втручання відповідача у особисте життя позивача і порушення особистих немайнових прав є вочевидь надмірним і непропорційним втручанням у приватність, що призвело до погіршення здоров`я позивача (має хронічне захворювання на бронхіальну астму, загострення якої викликають часті стреси та нервове напруження), душевного спокою та завдало моральні страждання, справедливим відшкодуванням яких, є сума у розмірі 70 000 грн. Під приватним життям особи розуміється сфера життєдіяльності окремої особи, яка включає в себе зв`язки особи з іншими людьми, її приватні справи, сімейні стосунки тощо, тобто все, що пов`язане з її способом життя і не має публічного характеру. Оскільки інформація, яка була поширена відповідачем та викладена у додатку «Вигода оголошення» має негативний характер, адже стає відомою третім особам про відомості стосовно приватного життя позивача та не є правдивою, такі дії відповідача завдають позивачу моральних страждань та психологічного дискомфорту. [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву [PERSON] зазначила, що в позовній заяві позивач вказує, що вона надає послуги репетитора раннього розвитку неповнолітнім дітям та надає послуги з підготовки дітей до школи. Вказані послуги позивач надає мешканцям с. Вигода, у приміщенні, в якому проживає. З метою з`ясування правомірності надання вище вказаних послуг відповідач звернулась з відповідними заявами до органів влади. Відповідач отримала відповідь з Департаменту освіти і науки Одеської обласної військової адміністрації від 24.07.2024 №3176/01-32/2-24/Р-42, у якій зазначено, що [PERSON] здійснює діяльність, яка відповідно до норм діючого законодавства підлягає ліцензуванню. Однак, при перевірці встановлено порушення [PERSON] вище вказаної норми та зазначено, що ні як фізична, ні як юридична ні як фізична особа-підприємець [PERSON] не зверталась з документами на отримання ліцензії для проведення освітньої діяльності, про що по факту провадження діяльності без ліцензії направлено повідомлення Головному управлінню Національної поліції в Одеській області. Відповідач вважає, що позовна заява не ґрунтується на жодних належних та допустимих доказах, які б свідчили про наявності посягань з боку відповідача на честь та гідність позивача. До позову надано роздруківку електронного листування, яка на думку відповідача, не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Крім цього, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням; встановити факт поширення недостовірної інформації та, що поширена інформація стосується саме особи позивача й порушує його особисті немайнові права або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. [PERSON] надала відповідь на відзив, в якій просила позов задовольнити. При цьому зазначила, що у позовній заяві зазначено про те що, позивач у свій вільний час та з дозволу батьків здійснює нагляд за дітьми. Тому, твердження відповідача стосовно займанням позивачем репетиторством (освітньою діяльністю) не є вірним. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.09.2024 року позивач має право виконувати види економічної діяльності: - організація інших видів відпочинку та розваг (основний); надання інших інформаційних послуг; - інші види видавничої діяльності; - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; - надання інших допоміжних комерційних послуг; - індивідуальна мистецька діяльність; - надання інших індивідуальних послуг. Діяльність яку здійснює позивач не підлягає ліцензуванню по Закону. На підтвердження заявлених вимог позивач надала скріншоти повідомлень з телефону, роздруківки з Viber. У наданих до суду роздруківки з Viber зазначено контактний номер телефону, що підтверджує те, що саме позивач надсилала повідомлення у додатку Viber «Вигода Оголошення» інформацію приватного змісту, де зображено будинок позивача, прилегла територія, прибудинкова та її фото з послідуючими негативними, провокуючими коментарями. А також на деяких світлинах можна побачити, що саме з території відповідача була здійснена фотозйомка. Тому вказаними діями порушено немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію. [PERSON] надала заперечення на позов, в яких зазначила, що у додатку Viber «Вигода оголошення» вона не подавала оголошення щодо будинку [PERSON] , прилеглої прибудинкової території та не розповсюджувала недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Крім того, додаток Viber технічно не є засобом масової інформації (ЗМІ), оскільки це месенджер для особистого спілкування, хоча й має функції надання інформації. Він відрізняється від традиційних ЗМІ відсутністю правової регламентації як окремого ЗМІ. На наданих скріншотах неможна встановити, яка недостовірна інформація розповсюджується як вона стосується саме гідності, честі чи ділової репутації. На скриншотах зелені насадження, територія, рослинність, будівельні матеріали, негативних коментарів там немає. У спілкуванні з людьми, відповідач уважно слухає, намагається їх зрозуміти та не спілкується з ними нецензурними словами, це стосується ї її сусідів. На наданих до суду скріншотах вказана інформація, по якої не можна ідентифікувати фізичну особу, а саме [PERSON] , а також на скріншотах відсутні відомості про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Також на наданих до суду скріншотах телефону невстановленого місця, є дописи «Безпечна дитяча пісочниця. Запрошуємо вас та ваших діточок у найкращий приватний садочок «Бджілка». Самі найкращі умови та ваші дітки в безпеці». Зазначені написи не можуть зачіпати гідності, честі та ділової репутації позивача, оскільки мають позитивний зміст. Посилання позивача на те, що вона є педагогом не має ніякого підтвердження, оскільки наданий документ - диплом молодшого спеціаліста Е16 №072495 від 30.06.2016 року виданий Одеським коледжем економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу свідчить про те, що [PERSON] здобула освітньо-кваліфікаційний рівень молодшого спеціаліста за спеціальністю «Бухгалтерський облік» та здобула кваліфікацію бухгалтера. Диплом бакалавра [NUMBER] від 30.06.2018 року, свідчить, шо позивач закінчила у 2018 ропі Одеський економічний університет та здобула кваліфікацію: ступень вищої освіти бакалавр напрям підготовки - Облік і аудит. Відповідно до діючого законодавства педагог повинен мати педагогічну освіту, вищу освіту та/або професійну кваліфікацію. Важливо також вільно володіти державною мовою, мати належні моральні якості та бути фізично та психічно придатним для виконання професійних обов`язків. Освіта може бути здобута в коледжі (для початкових та молодших класів) або університеті (для середньої та старшої школи). Копії сертифікатів про підвищення кваліфікації без педагогічної освіти не дають позивачу право займатися освітньої діяльністю на рівні дошкільної освіти. З приводу розміщення поруч приватного садочку відповідач зверталась до Департаменту освіти і науки Одеської обласної військової адміністрації, на що отримала відповідь - лист №3176/0І-32/2-24/Р-42-взп-лис від 07.05.2024 року, в якому зазначалось, що відповідно до ст. 43 Закону України «Про освіту» освітня діяльність підлягає ліцензуванню, власник закладу освіти «Школа раннього розвитку» «за адресою: [ADDRESS] , не подавала жодної заяви про отримання ліцензії. Листом Департаменту освіти і науки від 06.05.2024 №3140/01 -32/2-24/Р-42-взп-тис повідомлено Головне управління Національної поліції в Одеській області про факт провадження господарської діяльності, що підлягає ліцензування без ліцензії. Позивачем не надані докази, які саме дії відповідача привели до приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації та чому саме розмір моральної шкоди становить 70 000 грн. Надані заяви щодо можливого кримінального правопорушення та притягнення до кримінальної відповідальності та відповіді національної поліції та органів прокуратури не свідчать про встановлений факту порушення майнових прав [PERSON] . Надана у додатках до позову нібито довідка про стан здоров`я на 2 аркушах, це запис планового відвідування сімейного лікаря [PERSON] у КНП Усатівської сільської ради «Усатівський Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 14.05.2025 року, запис №98142245/1, який підтвердив діагноз у пацієнта астма з 2014 року, який приймає постійно ліки та лікар виписав 2 планових електронних направлення до лікаря -психолога №2197-1767-6882-4775 та до лікаря-пульмонолога №2197 1767-6882-4775 на консультацію. В позові вказано, то нібито відповідач не одноразово погрожує, що буде розповсюджувати персональні дані третім особам та їх публікувати, демонструвати стороннім особам. Вказані твердження позивача є абсолютно надуманими та не підтверджуються доказами. [PERSON] надала письмові пояснення, в яких зазначила, що на минулих засіданнях відповідач неодноразово підвередила, що вона дійсно робила фото та відео приватної власності позивача, а також осіб, які до неї приходили. Також, у своїх показах відповідач не заперечувала стосовно публікацій у застосунку «Viber». Таким чином, дана інформація була доведена до великого кола осіб, оскільки була розміщена у вище вказаному застосунку. Поширення вказаної інформації впливає на зниження цінності особи позивача в очах оточуючих, в очах суспільства. Згоду на такі дії позивач не надавала відповідачу. Щодо твердження відповідача про нібито розміщенням позивачем приватного садочка на території власного мешкання то дане твердження не є вірним та спеціально перекрученим. Відповідач шляхом застосування іронії та сарказму гіперболізує власну оцінку території мешкання позивача, яка ніяким чином не стосується до діяльності позивача. Враховуючи саме особливості діяльності позивача, яка полягає у догляді за дітьми з дозволу їх же батьків, відповідач вчинила дії, що ганьблять ділову репутацію позивача, та шляхом використання додатку «Viber» запевнила велику кількість людей у використанні [PERSON] дитячої пісочниці саме у цій діяльності, що є неправдивою інформацією. Зазначена пісочниця є частиною інфраструктури території будинку, на той час перебувала у стані реконструкції та використовується виключно родиною позивача і лише для власних потреб. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Таким чином, доводи відповідача про неналежність додатку «Viber» до ЗМІ є нікчемними. Питання легальності та правомірності діяльності позивача з нагляду за дітьми з дозволу їх батьків не є предметом спору у вказаній цивільній справі, проте бажаючи наповнити матеріали справи негативною інформацією та скласти у суду невірне сприйняття особи позивача, відповідач наполегливо продовжує надавати власну оцінку даним обставинам, які жодним чином не стосуються істинного предмету спору. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. [PERSON] пояснила, що у соціальній мережі «Viber» відповідачем розміщено фото її родички, проте з дописом « [PERSON] , привіт красотка» та фото домоволодіння позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. При цьому, [PERSON] підтвердила викладення у додаток «Viber» у групі «Вигода Оголошення» фотозображення жінки з підписом « [PERSON] , привіт красотка» та її домоволодіння. [PERSON] також пояснила, що знімала зі свого двору на відео територію домоволодіння позивача, між сторонами наявний конфлікт. Представник відповідача - адвокат Неголюк С.Б. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що конфлікт може бути вирішеним між сторонами, та на підтвердження заявлених вимог в частині порушення честі та гідності мають бути надані докази. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що у 2013 році [PERSON] закінчила Вигодянську ЗОШ І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . [PERSON] закінчила у 2016 році ДВНЗ «Одеський коледж економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу», здобула освітньо-кваліфікаційний рівень: молодший спеціаліст за спеціальністю «Бехгалтерський облік», здобула кваліфікацію бухгалтера, отримала диплом молодшого спеціаліста серії [NUMBER] . [PERSON] закінчила у 2018 році Одеський національний економічний університет, здобула кваліфікацію» ступінь вищої освіти бакалавр, напрям підготовки «Облік і аудит», отримала диплом бакалавра серії [NUMBER] . [PERSON] пройшла курси на тему «педагог з підготовки до школи», отримавши відповідний сертифікат у 2016 році. 10.03.2019 року [PERSON] отримала сертифікат, яким засвідчено, що остання пройшла навчання в Авторській майстерні за темою «Авторські методики з раннього розвитку». 09.06.2020 року [PERSON] отримала сертифікат, яким засвідчено, що остання пройшла підвищення кваліфікації за темою «Безконтактні ігри на вулиці для дітей дошкільного віку». 09.09.2022 року [PERSON] отримала сертифікат, яким засвідчено, що вона пройшла підвищення кваліфікації за темою «Інноваційний підхід до навчання читанню англійською мовою». 04.11.2022 року [PERSON] отримала сертифікат, яким засвідчено, що вона пройшла підвищення кваліфікації за темою «Ігри для дітей під час повітряних тривог». 27.01.2023 року [PERSON] отримала сертифікат, яким засвідчено, що остання пройшла підвищення кваліфікації за темою «Сенсорний розвиток в ігровій діяльності дітей раннього та дошкільного віку». 28.03.2023 року [PERSON] отримала сертифікат, яким засвідчено, що остання пройшла підвищення кваліфікації за темою «Особливості навчання англійською у ранньому та дошкільному віці». [PERSON] здійснює нагляд за малолітніми дітьми, безоплатно, що підтверджується заявами батьків. Листом Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області №10601 від 13.10.2023 року повідомлено [PERSON] про те, що його заява з приводу того, що [PERSON] розповсюджує неправдиві чутки, які шкодять репутації та принижують честь і гідність, розглянута, порушення публічного порядку не виявлено, рекомендовано звернутися до суду. Листом Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області №13124 від 13.12.2023 року повідомлено [PERSON] про те, що звернення останньої щодо вчинення [PERSON] постійних сварок, якими здійснюється психологічний тиск, розглянуто, підстави для притягнення до відповідальності [PERSON] відсутні, оскільки ст. 151-1 КК України виключено на підставі Закону №767-VII від 23.02.2014 року. Порушень публічного порядку не виявлено, рекомендовано звернутися до суду з метою відшкодування моральної шкоди. 22.12.2023 року [PERSON] зверталася до Біляївської окружної прокуратури з заявою, в якій просила внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 182 КК України, провести бесіду з [PERSON] . [PERSON] у заяві зазначила, що [PERSON] щоденно без дозволу займається відео та фотозйомкою помешкання та побуту позивача. Остання відчуває тиск, погрози щодо того, що [PERSON] буде займатися розповсюдженням особистих персональних даних [PERSON] третім особам та їх публікуванням, демонструвати стороннім особам ті дані, котрі зібрані незаконно. [PERSON] погрожує [PERSON] , її честі та гідності, права на свободу та недоторканість особистого приватного життя. 25.12.2023 року Біляївською окружною прокуратурою надіслано лист [PERSON] , в якому повідомлено, що вищевказану заяву надіслано для організації розгляду в порядку, передбаченому ст. 214 КПК України, начальнику Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області. 01.03.2024 року батьками дітей, якими надано дозвіл [PERSON] доглядати за їхніми дітьми, було написано до Біляївського ВП ГУНП в Одеській області заяву про злочин, в якій просили внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати досудове розслідування за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 182 КК України. Зі змісту поданої заяви вбачається, що [PERSON] протягом тривалого часу здійснює протиправні дії, а саме: здійснює фото та відеозйомку приватної території [PERSON] та розповсюджує інформацію щодо приватного життя у соціальних мережах. Дані обставини стали відомі після публікації [PERSON] у додатку «Viber» у групі «Вигода Оголошення» 20.02.2024 року. Дозволу [PERSON] від [PERSON] не отримувала. Батьки дітей є свідками непристойної поведінки [PERSON] , її дії є протизаконними та аморальними. [PERSON] нецензурною висловлюється та образливо звертається до [PERSON] , а також до людей, які приходять до неї додому, неодноразово вступала в конфлікт з батьками. Діти психологічно страждають, адже є свідками конфлікту між [PERSON] та [PERSON] . У групі додатку «Viber» «Вигода Оголошення» розміщено фотозображення жінки, з підписом «« [PERSON] , привіт красотка», будинку позивача та прибудинкової території з дописами, які вміщують в себе також нецензурну лексику. У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердила, що вказані фото розміщені нею. Позивач долучила до матеріалів справи флешносій, на якому містяться відеозаписи та фотозображення її будинку та прилеглої території. У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердила, що відеозйомка та фотофіксація здійснені нею з її двору. Відповідно до відомостей КНП Усатівської сільської ради «Усатівський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 14.04.2024 року, [PERSON] встановлено діагноз: астма, серцева аритмія БДУ, відчуття тривоги/нервування/напруженості, алергія/алергічна реакція БДУ. [PERSON] було видано направлення до лікаря-психолога та лікаря-пульмонолога, що підтверджується електронними направленнями від 14.05.2024 року. 23.04.2024 року відповідач [PERSON] зверталася до Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної (військової) адміністрації зі зверненням, за фактом розгляду якого, надано відповідь від 07.05.2024 року про те, що ні юридична особа, ні фізична особа-підприємець, яка є власником закладу освіти «Школа раннього розвитку» не подавала до органу ліцензування жодної заяви про отримання ліцензії. Ліцензія на провадження освітньої діяльності на рівні дошкільної освіти, повної загальної середньої освіти, органом ліцензування - Одеською обласною державною адміністрацією (Департамент освіти і науки) закладу освіти «Школа раннього розвитку» не видавалася. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, яка займається наступними видами економічної діяльності: - організування інших видів відпочинку та розваг (основний); надання інших інформаційних послуг; - інші види видавничої діяльності; - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; - надання інших допоміжних комерційних послуг; - індивідуальна мистецька діяльність; - надання інших індивідуальних послуг, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона знайома з [PERSON] , привозить до неї доньку [PERSON] (7 років) на заняття з англійської мови та танців 2 рази на тиждень. З її сусідкою [PERSON] свідок мала неприємну можливість познайомитися. Дитина займається з [PERSON] на протязі 2-3 років. Коли свідок привезла дитину на заняття до позивача, через сітку з сусіднього двору кричала [PERSON] , запитуючи навіщо свідок привезла дитину. [PERSON] вийшла з будинку, забрала дитину та пішла до будинку, щоб дитина не злякалася. Події мали місце більше року тому, у 2024 році. Такі події відбувалися неодноразово. Свідок онлайн спостерігає за заняттями її доньки з [PERSON] , довіряє їй дитину. Про діяльність [PERSON] свідок дізналася від інших батьків. Свідок зазначила, що [PERSON] знімала на відео її доньку через паркан. Свідок не проживає у с. Вигода, але чула від інших батьків, що відео з дітьми було викладено у групі. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є чоловіком [PERSON] , проживають разом. Сусідка [PERSON] заважає жити, постійно втручається в особисте життя, веде фото та відеозйомку території, де проживає позивач. Свідок раніше привозив до [PERSON] на заняття свою дитину. Між [PERSON] та [PERSON] виникають постійно конфлікти. [PERSON] заважають всі навкруги, вона на всіх пише заяви, не дає спокійно жити. Свідку відомий факт розповсюдження [PERSON] відео та фото в додатку «Viber» в групі «Жителі села», а саме розміщення фото із зображенням [PERSON] у дворі. Свідок пояснив, що негативних висловів з боку [PERSON] під фото не було. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є чоловіком [PERSON] . Свідок зазначив, що [PERSON] є їхньою сусідкою через паркан, між ними існує конфлікт, який виник через сміття. Свідок пояснив, що [PERSON] здійснює незаконну діяльність, навчає малолітніх дітей, не маючи на це дозволу. [PERSON] їздила до Головного Управління з запитом, чи є дозвіл у [PERSON] на навчання дітей. Через це конфлікт затягнувся. У додатку «Viber» свідок бачив зображення сміття. Свідку невідомо хто розмістив фото. [PERSON] не принижувала [PERSON] , навпаки позивач принизила відповідача. Між сторонами існує конфлікт на побутовому рівні. [PERSON] обіцяла документи забрати з суду. Конфлікт існує, але [PERSON] не погрожувала [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частина друга та третя статті 34 Конституції України, визначаючи за кожним право на свободу вираження поглядів, водночас містять застереження про те, що здійснення цього права може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (ст. 270 ЦК України). Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.1 ст. 302 ЦК України). Частиною 1 ст. 308 ЦК України передбачено, що фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Тлумачення статті 308 ЦК України дає підстави стверджувати, що, за загальним правилом, фотографія, на якій зображено фізичну особу, може бути публічно показана, відтворена, розповсюджена тільки за згодою фізичної особи. Винятком є випадки, за яких фізична особа позувала авторові за плату, або ж це викликано необхідністю захисту інтересів зображеної фізичної особи або інтересів інших осіб. Верховний суд у постанові від 19.07.2023 року по справі №214/11028/21 роз`яснив, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин, як: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. (аналогічні за змістом відомості містяться у постанові Пленуму Верховного Суду від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). У постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі №757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18) зазначено, що: «Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів». В ході судового розгляду [PERSON] підтвердила, що дійсно розміщувала у додатку «Viber» у групі «Вигода Оголошення» інформацію приватного змісту, а саме зображення жінки, яке підписане як «Анна Дерманчук, привіт красотка», тому враховуючи норми ст. 308 ЦК України та відсутність згоди особи на розміщення фото у соціальних мережах, з зазначенням прізвища та ім`я позивача, дії [PERSON] є неправомірними та протиправними. Верховний суд у постанові від 24.07.2025 року у справі №723/3362/22 сформував висновок про те, що відповідно до частин першої, другої статті 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частини перша, друга статті 21 Закону України «Про інформацію»). Відповідно до статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Право на захист особистих немайнових прав фізичної особи, як суб`єктивне цивільне право, включає в свій зміст наступні повноваження: а) вимагати від усіх та кожного не порушення особистих немайнових прав; б) вимагати припинення всіх діянь, якими порушуються ці права; в) вимагати відновлення вказаних особистих немайнових прав у випадку їх порушення. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожному гарантовано право на повагу до приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини вказує, що термін «приватне життя» є широким поняттям, який не має вичерпного визначення, і поширюється на безліч аспектів самоідентифікації людини, наприклад, на ім`я особи та зображення, і включає в себе її фізичну та психологічну цілісність. Репутація і честь людини є частиною її самоідентифікації і психологічної цілісності, а тому також охоплюються поняттям приватне життя (BOGOMOLOVA v. RUSSIA, № 13812/09, § 51, ЄСПЛ, 20.06.2017 року). Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення від 20.01.2012 року № 2/РП-2012 роз`яснив, що лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці. За зміст права на недоторканність особистого і сімейного життя як одного з видів особистого немайнового права полягає в тому, що фізична особа вільно, на власний розсуд визначає свою поведінку у сфері свого приватного життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб та має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя У ст. 12 Загальної Декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Суд вважає, що ведення [PERSON] фото та відеофіксації приватного домоволодіння позивача, розміщення таких фотознімків у соціальній мережі, що підтверджено у судовому засідання відповідачем, є втручанням в особисте життя [PERSON] та порушенням її приватного життя. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Водночас, суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17.04.2024 року у справі №761/8049/21 про те, що праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Верховний суд роз`яснив, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що розміщення відповідачем [PERSON] у соціальній мережі «Viber» фотозображення особи, з підписом « [PERSON] , привіт красотка», принижує честь, гідність та ділову репутацію останньої, а здійснення фото та відеофіксації відповідачем домоволодіння позивача з розміщенням у соціальній мережі з дописами, є втручанням в її приватне життя. Таким чином, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення [PERSON] , яка підтвердила наявність обставин, викладених у позові, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання дій останньої противоправними, та інформацію поширену [PERSON] такою, що принижує честь і гідність, ділову репутацію та порушує право на недоторканість приватного життя позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Компенсація моральної шкоди це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів і процесів, викликаних внаслідок цього порушення приниженням оцінки її гідності. Право на компенсацію моральної шкоди це можливість людини, котрій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов`язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності; а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов`язку. У деяких випадках оцінка гідності людини стає безпосереднім, самостійним і, можливо, навіть єдиним об`єктом умисного, цілеспрямованого її приниження. Але ця оцінка страждає також і тоді, коли відбувається порушення яких би то не було прав чи свобод людини. Підрив, руйнація гідності людини це неминучий супутник, соціальна «тінь» будь-чийого зазіхання на всяке її право, оскільки й у таких випадках у потерпілого зазвичай виникають почуття приниженості, образи й інші негативні переживання, стан психічної пригніченості тощо. Таким чином, там, де є порушення якогось права людини чи якоїсь свободи, завжди потерпає її гідність. Отже, немає такого порушення права чи свободи людини, яке не призвело б до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди, конкретної можливості вимагати такої компенсації. Позивачем зазначено про завдання їй діями відповідача моральної шкоди, яку оцінено у розмірі 70 000 грн. Статтею 280 ЦК України передбачено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 постанови Пленуму, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 18 Постанови Пленуму встановлено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд враховує ступінь вини відповідача, яка поширювала у соціальній мережі «Viber» фотозображення жінки, з дописом « [PERSON] , привіт красотка», без її згоди, фотозображення домоволодіння останньої з дописами які містять також ненормативну лексику, глибину моральних страждань позивача, честь та гідність якої була принижена, що спричинило їй моральні страждання, докази, що підтверджують вказані обставини. При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції враховує засади справедливості, добросовісності, розумності та співмірності із заподіяною шкодою. [PERSON] в обґрунтуванням позову в частині стягнення моральної шкоди зазначила, що оскільки інформація, яка була поширена відповідачем та викладена у додатку «Вигода оголошення» має негативний характер, адже стає відомою третім особам про відомості стосовно її приватного життя та не є правдивою, такі дії відповідача завдають позивачу моральних страждань та психологічного дискомфорту. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 ч.3 ст. 23 ЦК України). Абзац 2 ч. 3 ст. ст. 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. При цьому, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Враховуючи, що під час судового розгляду установлено те, що дії відповідача принизили честь, гідність та ділову репутацію позивача та порушують право на приватне життя,

Outcome: partial