Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

06 лютого 2026 року на адресу суду надійшла позовна заява про визнання права власності на житловий будинок та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер його батько, [PERSON] , про що виконавчим комітетом Грушковецької сільської ради Летичівського району Хмельницької області складено відповідний актовий запис за №10 від 07 березня 2000 року. [PERSON] на день смерті був зареєстрований в с. Грушківці Хмельницького району Хмельницької області, що підтверджується довідкою Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області №162 від 24 листопада 2025 року. Місце відкриття спадщини с. Грушківці Хмельницького району Хмельницької області. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. До складу спадкового майна увійшли: житловий будинок, розташований по [ADDRESS] ; земельна частка (пай), із земель селянської спілки «Світанок», с. Бохни, Летичівського району, Хмельницької області, розміром 2,88 в умовних кадастрових гектарах, яка належала спадкодавцеві на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №035176 від 20 серпня 1996 року. За життя [PERSON] заповіту не залишав. [PERSON] в силу ст. 549 ЦК УРСР (1963р.) є спадкоємцем майна померлого як спадкоємець першої черги, оскільки є його сином та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців, та спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після [PERSON] немає, оскільки його мати, [PERSON] померла [INFO] . З метою оформлення спадкового майна він звернувся до державного нотаріуса Летичівської державної нотаріальної контори Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, [PERSON] , проте нотаріусом повідомлено, що він не може оформити спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] та на право на земельну частку (пай), в зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи, тому необхідно звернутись до суду для визнання права власності на спадкове майно. У зв`язку з тим, що нотаріус відмовила йому у оформленні спадщини, зокрема, на земельну частку (пай) та житловий будинок, що належали [PERSON] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи щодо належності майна спадкодавцеві, він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки не може скористатись своїми правами як спадкоємця щодо володіння, користування та розпорядження цим майном, гарантованих Конституцією України. 06 лютого 2026 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. В судове засідання сторони надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності у підготовчому судовому засіданні без застосування звукозапису. Представник позивача [PERSON] адвокат Стецькова-Бондар Л. Ф. подала заяву, у якій просить проводити розгляд справи у їхню відсутність та без звукозапису, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Летичівської селищної ради у поданій заяві від 31 березня 2026 року, просить розгляд справи проводити у їхню відсутність та без звукозапису, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Справу розглянуто в порядкуст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звертатися до суду за захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим, звернутися до суду щодо захисту своїх порушених Кодексом, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Зі змісту заяв відповідача вбачається, що позовні вимоги повністю визнають. Інших спадкоємців немає. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про прийняття визнання позову і задоволення вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. У зв`язку з тим, шо у позовній заяві позивач зазначив, що судові витрати стягувати з відповідача не бажає, враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) та те, що спір виник не з протиправних дій відповідача, суд вважає, що судові витрати необхідно покласти на позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved