Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

09.09.2025 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача,в якому просила визначити, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку,загальною площею 662 кв.м., кадастровий номер 4810137200:08:015:0002, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] становить 36/100 часток. Визнати за [PERSON] право власності на 36/100 часток земельної ділянки загальною площею 662 кв.м., кадастровий номер 4810137200:08:015:0002, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування вимог позивачка посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 липня 2025 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Захаренко Іриною Валентинівною після смерті чоловіка [PERSON] їй належить 36/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з нежитловою будівлею медичної амбулаторії, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок розташований на земельній ділянці, загальною площею 662 кв.м., кадастровий номер 4810137200:08:015:0002, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка на підставі державного акту на право власності належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (відповідачу у справі) та [PERSON] . 17 червня 2018 року [PERSON] , батько [PERSON] помер. Спадкоємцем [PERSON] був його син - [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав на частку земельної ділянки загальною площею 662 кв.м., кадастровий номер 4810137200:08:015:0002, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ). [INFO] [PERSON] , чоловік [PERSON] помер. Спадкоємцем [PERSON] є його дружина [PERSON] . Для оформлення спадщини чоловіка, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Захаренко Ірини Валентинівни, про що отримала постанову від 31 липня 2025 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 11.11.2025 року витребувано Приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області Захаренко Ірини Валентинівни належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ., та/або витяг зі Спадкового реєстру щодо заведення спадкової справи у приватного нотаріуса . На адресу суду надійшов витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Ухвалою суду від 22.01.2026 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Щукіна Н.О. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру щодо заведення спадкової справи у приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області Захаренко І.В. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка та 02 липня 2025 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 36/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з нежитловою будівлею медичної амбулаторії, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які у праві спільної часткової власності належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.02.2019 року. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 36/100 часток житлового будинку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 60559463, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №433844632 від 02.07.2025 року. Рішенням Миколаївської міської ради від 20.07.2004 №22/6 було надано громадянам [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність земельну ділянку загальною площею 662 кв.м.,кадастровий номер 4810137200:08:015:0002 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Державний акт на право приватної власності зареєстрований в книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю від 17.01.2005 серія МК №031426. Отже земельна ділянка, площею 662 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4810137200:08:015:0002, належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] За зверненням позивачки, яка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 36/100 частки зазначеної земельної ділянки їй було відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 липня 2025 року через відсутність визначення частки земельної ділянки, яка належить спадкодавцю, та рекомендовано звернутись до суду. Згідно з частиною 4статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, не прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1226ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.Відповідно до ст. 1225ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Частиною першою ст.1297ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 1218Цивільного кодексуУкраїни визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.355ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Приписами ч.2 ст.370ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексуУкраїни земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 89 Земельного кодексуУкраїни співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом Частиною 1 статті 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 4 статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Просудову практикурозгляду цивільнихсправ проспадкування» від 16.05.2013№24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно з приписами статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, зважаючи на те, що невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавило позивача можливості оформити свої спадкові права на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, належну спадкодавцю, а відповідачем визнано позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з урахуванням положень земельного законодавства, якими передбачено, що частка у праві власності на земельну ділянку повинна відповідати частці у праві власності на житловий будинок, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, позовні вимоги про визначення частки [PERSON] , який помер [INFO] ,у праві власності на вищевкаазну земельну ділянку не відповідають належному способу захичту порушеного права, що є підставою для відмови у їх задоволенні. В дійсних правовідносинах сторін належним способом захисту порушеного праав є визнання права власності в порядку спадкування за законом на відповідну частку в спільній власності спадкодавця ( про що окремо заявлено позивачем), оскільки визначення частки померлого співвласника окремо - не передбачено вимогами чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial