Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-05 00:00:00

В березні 2026 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10 квітня 2002 року його, [PERSON] , [INFO] визнано оосбою з 3 групою інвалідності. при отриманні довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 042661 від 27 квітня 2015 року, згідно якої йому встановлено третю групу інвалдіності безтерміново в даній довідці було допущено помилку, а саме в графі 5 "Дата народження". В графі дату народження було прописано - [INFO] , замість правильного [INFO] . На даний час у заявника виникла потреба отримати безоплатно або на пільгових умовах на підставі індивідуальної програми реабілітації послуги і соціально-побутового і медичного обслуговування та можливі допоміжні засоби реабілітації, медичні вироби у відповідності до положень ст. 33 ЗУ "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні". Виправити помилку у позасудовому порядку неможливо, тому він змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 17 березня 2026 року відкрито провадження у даній справі і справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник заявника - адвокат Самар В.О. не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяву представника заявника, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] , заявником є [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). З довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №042661 виданої [PERSON] видно, що вказано дату народження - [INFO] (а.с. 7). В індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 381 [PERSON] дату народження зазначено - [INFO] (а.с.8-9). Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В абзаці 2 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 зазначено, що суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено ч. 1 ст. 315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 27 квітня 2015 року та індивідуальної програми реабілітації інваліда видно, що дата народження [PERSON] різниться з датою народження заявника, яка вказана у паспорті громадянина України, де дата анародження заявника - [INFO] . Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що заявник у спосіб інший, ніж в судовому порядку, вказаний юридичний факт встановити не може, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви про встановлення вказаного факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Судові витрати суд залишає за заявником. На підставі викладеного та

Outcome: approved