Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Адвокат Хомік С.Г., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.08.2009 року між [PERSON] (далі за текстом позивач) та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.12.2012 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач протягом тривалого часу не спілкується з сином, участі у його вихованні не приймає, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, матеріальної допомоги на його утримання не надає, маючи при цьому заборгованість зі спати аліментів за період з 2019 року в сумі 203875, 95 грн. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, позивач змушена звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 10.06.2024 року (головуючий суддя Хомченко Л.І.) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 24-25). На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 19 грудня 2024 року №3707/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Дружківського міського суду Донецької області, Артемівського міськрайонного суду Донецької області» до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вищевказана цивільна справа. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки і піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради (а.с. 82-83). Ухвалою суду від 05.03.2026 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням її до судового розгляду по суті (а.с. 102а). Позивач та її представник правом на участь у судовому засіданні не скористалися, останній через модуль підсистеми «Електронний суд» направив до суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за його та позивача відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. Представник Органу опіки і піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник Служби у справах дітей Черкаської міської ради правом на участь в судовому засіданні не скористалася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. При ухваленні рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування від 04.03.2026 №4342-01-21. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд уважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідатиме ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши та оцінивши наявні у справі письмові докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В період перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.08.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №488 (а.с.3). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.10.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 2). Згідно із розрахунку заборгованості, складеному та підписаному 01.05.2024 року головним державним виконавцем Бахмутського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції Моргуль В.С., заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 24.09.2019 року по 01.02.2024 року складає 203875, 95 грн. (а.с 4-7). Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.12.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183 КУпАП (а.с 8). Згідно із довідкою №376, складеною та підписаною директором Бахмутської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №24 з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів Бахмутської міської ради Донецької області О. Турличкіною, [PERSON] дійсно навчався в Бахмутській ЗОШ І-ІІІ ступенів №24 з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів з 26.08..2021 року по 12.06.2023 року. Вибув з 7-Б класу 12.06.2023 року. До м. Черкаси. Мати [PERSON] постійно тримала на контролі присутність сина на онлайн заняттях, успішність, навчання, систематично відвідувала батьківські збори онлайн, підтримувала тісний зв`язок з класним керівником. Батько [PERSON] протягом 2021-2022, 2022-2023 навчальних років контракту зі школою не підтримував, з класним керівником не спілкувався та не відвідував батьківські збори онлайн (а.с. 10). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради № 4342-01-21 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , складеного та підписаного 04.03.2026 року заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради А. Чубіною слідує, що відповідно до листа служби у справах дітей Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 19.02.2026 № 01-18/31, працівниками служби разом із фахівцем соціальної роботи КУ «Центр соцпослуг» та поліцейським офіцером громади було здійснено виїзд в родину [PERSON] та встановлено, що санітарно-гігієнічний стан житла не задовільний, про що складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 18.02.2026 № 03-18/24. Під час бесіди [PERSON] повідомив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , про що свідчить його письмова заява від 18.02.2026. Спеціалістами Служби обстежено місце проживання дитини, за результатами якого складено акт від 19.02.2026 № 123 та встановлено, що для неповнолітнього [PERSON] створено умови для проживання. Під час відвідування [PERSON] вказав, що наразі є учнем 9 навчального взводу Черкаського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Захисників України. Під час розмови хлопець повідомив, що з батьком не бачився та не спілкувався більше десяти років. [PERSON] зазначив, що повністю підтримує позбавлення батьківських прав батька. На засіданні Комісії [PERSON] підтримала свої позовні вимоги. Неповнолітній [PERSON] повідомив членам Комісії, що підтримує позбавлення батька батьківських прав, оскільки батько з ним не спілкується та не допомагає, востаннє вони бачилися у 2014 році. [PERSON] направив до Служби заяву від 25.02.2026 про проведення засідання Комісії без його участі, в якій підтвердив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . Комісією не встановло жодних обставин, які б унеможливлювали виконання батьком обов`язків по вихованню неповнолітнього. Позбавлення [PERSON] батьківськх прав повністю відповідає інтересам сина, який не повинен страждати через те, що батько не піклується про нього, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, свідомо поклавши виконання цих обов`язків на матір дитини, тому орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього та [PERSON] [INFO] (а.с. 105-108). Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина, свідомо не виконує свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). В рішенні ЄСПЛ від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (Strand Lobben and Others v. Norway, заява № 37283/13) зазначено, що коли інтереси дитини суперечать інтересам батьків, органи влади повинні встановлювати справедливий баланс цих інтересів, при цьому особливе значення надається найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судовим розглядом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання обов`язків по вихованню свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме: не займається його вихованням, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, що підтверджується матеріалами справи. Встановлені судом обставини, що підтверджені обсягом наявних доказів в своїй сукупності, суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідача життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім його дитини, фактичне умисне самоусунення від виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування їх виконанням. При цьому, така поведінка відповідача на переконання суду, є винною та свідомою. Висновок Орган опіки і піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради від 04.03.2026 року № 4342-01-21 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] суд уважає обґрунтованим та належно мотивованим, який підтверджує встановлені судом обставини. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених позивачем вимог та можливість позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлені обставини в їх сукупності приводять суд до висновку, що застосування до відповідача крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав щодо дитини забезпечить захист інтересів дитини, а наявні мотиви для позбавлення батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів. При цьому суд вважає, що саме таке рішення буде відповідати вимогам Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції ООН про права дитини та нормам Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп., понесені позивачем та документально підтверджені (а.с.20), стягнути з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved