Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Описова частина Стислий виклад позиції позивача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») звернулося до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судових витрат, посилаючись на те, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «ОПТ Лізинг» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3439055-02-10-00 від 11 квітня 2017 року. На підставі сертифікату № 861-866 за період з 01 листопада 2022 року до 30 листопада 2022 року до генерального договору добровільного страхування транспортного засобу, страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Ford CARGO 4142D», реєстраційний номер [NUMBER] . 27 лютого 2023 року на автодорозі М-29 Харків-Красноград-Перещепине-Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford CARGO 4142D», реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Саратського районного суду Одеської області від 15 серпня 2023 року провадження відносно [PERSON] закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Позивач виплатив на рахунок страхувальника страхове відшкодування у розмірі 228146,44 грн, а також на рахунок СТО вартість відновлювального ремонту у розмірі 5880 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правову відповідальність відповідача не була застрахована, тому позивач просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування, оскільки закриття провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною. Процесуальні дії у справі Цивільна справа за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди перебувала у провадженні Хаджибейського районного суду м. Одеси. Згідно ухвали Хаджибейського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2025 року, вищевказану цивільну справу передано на розгляд до Арцизького районного суду Одеської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа була розподілена судді Арцизького районного суду Одеської області Варгаракі С.М. Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 04 листопада 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 29 грудня 2025 року постановлено перейти до розгляду справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. Короткий зміст відзиву на позов 30 січня 2026 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди постановою Саратського районного суду Одеської області від 15 серпня 2023 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП, постанов не була оскаржена та набрала законної сили 28 серпня 2023 року. При цьому, судом зазначено, що встановлення будь-якої обставини після закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності може порушити право особи на справедливий суд. Тобто, Саратський районний суд Одеської області не встановив вини [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07 лютого 2023 року о 13 год. 10 хв. в Новомосковському районі 163 км а/д-29 Харків-Красноград-Перещепине-Дніпро. Вказана постанов суду не може вважатися належним доказом вини [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, за наслідком якої позивачем здійснено страхове відшкодування. Враховуючи, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту протиправної поденки та вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, не надано доказів причинного зв`язку між діями відповідача та заподіяною шкодою, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Сповіщення сторін Представник позивача у судове засідання не з`явився, але за допомогою системи «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Представник відповідача, який брав участь у судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції, просив відмовити у задоволенні позову. Мотивувальна частина Позиція суду Суд, розглянувши позовну заяву, вислухавши заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до відповіді від НПУ, 27 лютого 2023 року о 13 год. 30 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та марки «Ford CARGO 4142D», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ТОВ «ОПТ Лізинг» під керуванням [PERSON] (а.с. 43-45). Постановою Саратського районного суду Одеської області від 15 серпня 2023 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП (а.с. 46-47). Згідно з вимогами частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Власником автомобіля марки «Ford CARGO 4142D», реєстраційний номер [NUMBER] є ТОВ «ОПТ Лізинг» (а.с. 25). 11 квітня 2017 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «ОПТ Лізинг» було укладено генеральний договір № 3439055-02-10-00 добровільного страхування наземного транспорту та страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу (а.с. 11-17). Як вбачається з сертифікату № 861-866 за період з 01 листопада 202 року до 30 листопада 2022 року до генерального договору добровільного страхування транспортного засобу, страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Ford CARGO 4142D», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 18-21) Суму страхового відшкодування було розраховано на підставі акту (протоколу) огляду транспортного засобу-заява на виплату від 27 січня 2023, рахунку № 2300149 від 08 березня 2023 року, рахунку № 2300190 від 27 березня 2023 року, страхового акту № 2282163-1 від 21 березня 2023 року, страхового акту № 2282163-2 від 28 березня 2023 року, акту виконаних робіт № 2900121 від 20 квітня 2023 року, акту виконаних робіт № 2300165 від 20 квітня 2023 року (а.с. 27-28, 29-30, 31, 32, 34, 35, 36, 38-39, 40). ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «ОПТ Лізинг» у загальному розмірі 234026,44 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 12210 від 21 березня 2023 року, № 13200 від 28 березня 2023 року (а.с. 33, 37). З даних відомостей Централізованої бази даних МТСБУ убачається, що на транспортний засіб з VIN-код ТЗ: [NUMBER] та реєстраційним номером транспортного засобу [NUMBER] , яким керував [PERSON] станом на 27 лютого 2023 року відсутній страховий поліс (а.с. 42). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з частинами 1-3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Аналіз статті 1188 ЦК України свідчить, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є встановленою вина зазначеної особи. Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18. Отже, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 лютого 2025 року у справі № 712/3111/23, від 14 вересня 2022 року у справі №441/756/18. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до положень частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вище наведене, для розгляду даної справи істотне значення має перевірка судом наявності винної особи у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 27 лютого 2023 року о 13 год. 30 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та марки «Ford CARGO 4142D», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ТОВ «ОПТ Лізинг» під керуванням [PERSON] , та як наслідок відшкодування винною особою шкоди та страховиком страхового відшкодування. Суд встановлено, що постановою Саратського районного суду Одеської області від 15 серпня 2023 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП. При цьому, судом зазначено, що встановлення будь-якої обставини в рішенні суду після закінчення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності може порушити право особи на справедливий суд, оскільки таке рішення буде прийнято на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Таким чином, у встановленому законом порядку ПрАТ «СК «ВУСО» не доведено вину відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні матеріальних збитків. Зокрема, позивачем не надано до суду ані постанови у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, ані обвинувального вироку суду у кримінальному провадженні, якими б було встановлено вину відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та/або заподіянні збитків. Позивач же у своєму позові наполягає на тому, що вина [PERSON] підтверджена постановою Саратського районного суду Одеської області від 15 серпня 2023 року, а закриття провадження на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною. При цьому, у ході розгляду справи клопотань про призначення судової експертизи, з метою встановлення, зокрема вини учасників ДТП, частки вини кожного з водіїв, жодною зі сторін справи заявлено також не було, за наявності підстав визначених процесуальним цивільним законодавством. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справ, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (статті 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. В даному випадку зазначена постанова не містить жодних даних про те, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини [PERSON] або про наявність в його діях порушень Правил дорожнього руху України. Навпаки, судом звернуто увагу на те, що встановлення будь-якої обставини в рішенні суду після закінчення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності може порушити право особи на справедливий суд. Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд стягнути із відповідача [PERSON] суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 234026,44 грн, посилаючись на вину відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, однак до матеріалів справи не долучає будь-яких доказів, із яких би можливо було встановити вину [PERSON] . Враховуючи те, що постановою Саратського районного суду Одеської області від 15 серпня 2023 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП та не вирішено питання про винуватість або не винуватість [PERSON] , суд дійшов висновку, що встановити ступінь вини відповідача у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є неможливим. Зважаючи, що адміністративне провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, закрито у зв`язку зі збігом строків, передбачених статтею 38 КУпАП та не вирішено питання про винуватість або не винуватість [PERSON] , то цивільно-правова відповідальність страхувальника в результаті ДТП не настала, а у відповідача відсутній обов`язок зі сплати страхового відшкодування позивачу. Таким чином, враховуючи те, що вина відповідача [PERSON] позивачем не доведена та не підтверджена належними доказами, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Судові витрати позивача не підлягають задоволенню, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову. На підставі статей 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України,

Outcome: dismissed