Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

30.01.2026 ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі в тексті - Товариство) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 63 500,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 09.03.2024 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) підписано з Товариством кредитний договір, за умовами якого відповідачем отримано на свій банківський картковий рахунок грошові кошти в сумі 12 700,00 грн. Під час ідентифікації позичальника останній пройшов однозначне встановлення особи. Кредитні кошти за договором № 1361-8189 від 09.03.2024 надано у користування на 300 днів (строк кредитування). Дата повернення кредиту 02.01.2025. Процентна ставка за кредитним договором - фіксована, встановлена у договорі від залишку кредиту за кожен день строку кредитування. Відповідач у справі отримав грошові кошти на певний строк зі сплатою процентів, але належним чином не виконував своїх зобов`язань, що є порушенням чинного законодавства України та умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість на вищевказану суму, яка включає крім боргу за основною сумою (тілом) кредиту, також борг за нарахованими процентами. Товариство просить позов задовольнити повністю. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.02.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, участі повноважних представників не забезпечили. Водночас, позивач одночасно із позовною заявою просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечив. Відповідач повідомлений згідно з вимогами п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується надісланою судовою повісткою за вказаною у позовній заяві адресою, однак в судове засідання не з`явилася, у встановлений судом строк відзив на позов не подала. Тому, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд вважає за необхідне провести розгляд справи за наявними у ній матеріалами з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов необхідно задоволити частково з таких підстав. Відповідно до ст.12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В свою чергу, положеннями ст.525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3 статті 207 ЦК України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи відповідач уклала 09.03.2024 договір про відкриття кредитної лінії продукту «CreditKasa № 1361-8189 шляхом використання (отриманого на мобільний телефон за попередньо вказаним номером) одноразового електронного ідентифікатора, вираженого у алфавітно-цифровій послідовності С7474. Грошові кошти в сумі 12 700,00 грн перераховано на банківську платіжну картку відповідача (маска карти № [NUMBER] ) за допомогою платіжної системи LiqPay, що підтверджується квитанцією №2435413931 від 09.03.2024. Істотні умови договору: кредитні кошти надано у користування строком на 300 днів; плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом, яка є фіксованою, однак позичальнику на умовах, вказаних у цьому договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за Промо-ставкою та/або Пільговою, та/або Зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності (п.4.7.); сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначних графіком платежів (який є Додатком 3 до договору) дат, які є останніми днями відповідних базових періодів шляхом здійснення безготівкового переказу суми, що дорівнює обов`язковому платежу, на банківський рахунок кредитодавця; стандартна процентна ставка становить 2.50% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за Промо-ставкою та/або Зниженою, та/або Пільговою процентною ставкою (п.4.9-4.10. договору); кінцева дата повернення кредиту 02.01.2025 (п.4.12.). Згідно з п. 4.15. договору денна процентна ставка на дату укладення цього договору складає: 2.50%. Водночас, знижена процентна ставка з невідомих для суду причин також встановлена у договорі в розмірі 2.50 % за кожен день користування, тобто є ідентичною до стандартної процентної ставки (п.10.1.). Із доданого до матеріалів справи та підписаного між сторонами Додатку № 3 до кредитного договору вбачається, що сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником 23-ма платежами у рівних частинах кожних 14 календарних днів, при цьому основна сума (тіло) кредиту повертається одноразово в складі останнього з цих платежів (припадає на 02.01.2025). З копії наданого Товариством первісного розрахунку щодо розміру боргу [PERSON] за кредитним договором № 1361-8189 від 09.03.2024 вбачається, що заборгованість позичальника на 09.12.2025 становить 107 950,00 грн., з яких 12 700,00 грн. борг за основною сумою (тілом) кредиту, 95 250,00 грн. нараховані в межах погодженого у договорі строку кредитування проценти. Розрахунок чітко показує, що позичальником [PERSON] будь-яких коштів у рахунок виконання взятих на себе зобов`язань не внесено. Однак Товариством ухвалено рішення щодо часткового списання позичальнику боргу за нарахованими процентами, який становить 50 800,00 грн. Загальний розмір боргу 63 500,00 грн., на стягнення якого позивач у справі наполягає. Ухвалюючи рішення в цій справі суд зазначає таке. Конституційний Суд України своєму рішенні (справа № 1-12/2013) від 11.07.2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відсутність позову про визнання недійсними умов кредитного договору як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. У ч.3 ст. 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя ст. 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону. В разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Зазначений правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16, який є обов`язковим до застосування. Відповідно до приписів ч.5 ст.8 у редакції з 24.12.2023 Закону України Про споживаче кредитування від 15.11.2016 № 1734-VIII (далі - Закон №1734), який набрав чинності з 24.12.2023) максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Процентна ставка за споживчим кредитом є істотною умовою договору. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими Законом № 1734, є нікчемними, тобто недійсним в силу цього закону. Відповідно до п.17 «Перехідних та прикінцевих положень» Закону № 1734, доповненого Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023, протягом перших 120 днів після набрання чинності цим законом (з 24.12.2023) максимальний розмір денної процентної ставки за споживчим кредитом не може перевищувати 2,5%, а протягом наступних 120 днів - 1,5%. Перший з вказаного періодів тривав з 24.12.2023 до 21.04.2024, наступний - з 22.04.2024 до 19.08.2024. Однак відповідно до п. 2 Розділу ІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону №3498-ІХ від 22.11.2023 можливість встановлення упродовж перехідного періоду тривалістю 240 календарних днів денних процентних ставок за кредитними договорами у вищому, ніж граничному розмірі, поширюється лише на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після 24.12.2023. Більше того, запроваджена Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023 денна процентна ставка за договором про надання споживчого кредиту в жодному разі не може імперативно перевищувати 1%. Зважаючи на викладене, стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в частині суми нарахованих процентів, яка розрахована Товариством з порушенням вимог Закону № 3498-ІХ від 22.11.2023 (денна процентна ставка склала 2,50%) є неможливим та протиправним, а нарахований [PERSON] борг підлягає перерахунку (12 700,00х0,01=127х300к.д.=38 100,00 грн). Таким чином, після перерахунку сума боргу відповідача перед Товариством складатиме 50 800,00 грн. (12 700,00+38 100) замість заявлених до стягнення 63 500,00 грн. Позовні вимоги Товариства є підставними і обґрунтованими, однак позов може бути задоволений лише частково (80% від ціни позову) зі стягненням на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Товариства пропорційно до розміру задоволених вимог судового збору в розмірі 2 129,92 грн.

Outcome: partial