Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Позивака [PERSON] звернувся до суду з позовом, поданим представником [PERSON] , до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23.02.2019 Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис № 303. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23.02.2019 між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, у якому [INFO] народилась донька [PERSON] . Вказує, що протягом тривалого періоду, під час спільного проживання між подружжям почали виникали конфлікти та непорозуміння, внаслідок того, що кожен із них має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства. Також сторони втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Вони перестали буди родиною, а їх шлюб носить виключно формальний характер. Будь-які шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, проживають окремо один від одного і не створюють єдину сім`ю. Відсутня взаємна повага та підтримка, так само як і намір продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю. Позивачка вважає, що подальше сімейне життя і збереження шлюбу з відповідачем неможливе. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану позовну заяву передано на розгляд судді Жилі В.С. Ухвалою судді від 09.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24.03.2026 представник відповідача Бібік О.М. через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подала відзив на позову заяву, у якому позов визнала у зв`язку із відсутністю бажання продовжувати подружні відносини із позивачкою, підтвердила втрату подружжям почуття любові, поваги та довіри. Разом з тим, заперечила окремі фактичні обставини викладені у позовній заяві, а саме щодо самостійного утримання позивачкою їхньої спільної доньки, оскільки відповідач бере активну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини шляхом добровільного та регулярного перерахування грошових коштів на утримання дитини. У судове засідання 25.03.2026 [PERSON] та її представник не з`явились. При цьому, 26.02.2026 представник позивачки [PERSON] надіслала через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити, а строк для примирення не надавати. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання 25.03.2026 не з`явились, у поданому 24.03.2026 відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити, а розгляд справи проводити без участі відповідача. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання звукозаписувальним засобом не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За умовами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23.02.2019 у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис № 303. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Миколаївським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові та поваги, без яких повноцінна сім`я існувати не може, та примирення неможливе. Враховуючи те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як видно з квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 27.01.2026 № ПН1827583, позивачкою за подання до суду означеної позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1 331,50 грн. Водночас, оскільки позов подавався через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС, при визначенні розміру судового збору підлягав застосуванню понижуючий коефіцієнт 0,8 згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а відтак розмір судового збору, що підлягав сплаті позивачкою при поданні позову, становив 1 064,96 грн. (3 328 грн.*0,4 * 0,8). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що підлягав сплаті, а саме в сумі 532,48 грн., а решту судових витрат у розмірі 532,48 грн. стягнути з відповідача на користь [PERSON] . При цьому, позивачка не позбавлена права звернутися до суду із заявою про повернення надміру сплачених коштів у розмірі 266,54 грн. (1 331,50 грн. 1 064,96 грн. = 266,54 грн.). Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Таким чином, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення, а саме 31.03.2026.

Outcome: approved