Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

11.02.2026 року до суду звернувся представник позивача АТ «Українська залізниця» в інтересах філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» - Москаленко К.П. з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка станом на 01.05.2025 року складає 28078,75 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3328,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до Витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, гуртожиток, що розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві господарського відання АТ «Українська залізниця». Зазначений гуртожиток перебуває на балансі виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця». Надавачем комунальних послуг для мешканців гуртожитку є АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», виробничий структурний підрозділ «Харківська дирекція», який укладав договори на постачання електричної енергії, теплової енергії, газопостачання, водопостачання та водовідведення з відповідними виробниками (постачальниками) зазначених послуг для потреб гуртожитку. [PERSON] поселений у гуртожиток відповідно до повідомлення про вселення №б/н від 20.03.1985 у кімнату № [NUMBER] та зареєстрований за цією адресою. На відповідача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для проведення оплати за користування жилою площею та за комунальні послуги. Протягом періоду з 01.05.22 по 30.04.25 відповідач систематично не здійснював оплату, станом на 01.05.2025 за [PERSON] рахується заборгованість за користування жилою площею в Гуртожитку і за комунальні послуги на суму 28078,75 грн. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 16 лютого.2026 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Представник позивача в позовній заяві прохав суд про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.. Відповідач відзив на позов, заперечень або клопотань до суду не надав, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Копію позову з додатками направлено позивачем відповідачу поштовим зв`язком, згідно з положеннями абз. 2 ч.1 ст. 177 ЦПК України. Копія ухвали про відкриття провадження по справі відправлено відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулося на адресу суду. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, суд ухвалив вважати можливим провести заочний розгляд, згідно положень ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. .Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний №26330402 від 11.02.2009, реєстраційний №26407828 від 11.02.2009, реєстраційний №26408166 від 11.02.2009 гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності державі Україна. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 06.02.2025, гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності Державі Україні в особі АТ «Українська залізниця». Відповідно до зведеного переліку майна ДП «Південна залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» на праві господарського відання, затвердженого міністром інфраструктури України від 18 серпня 2015 року, до переліку відання включено гуртожиток за адресою: [ADDRESS] . Згідно передавального акту ДП «Південна залізниця», затвердженого міністром інфраструктури України від 18 серпня 2015 року, правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків ДП «Південна залізниця» після його реорганізації шляхом злиття переходять до ПАТ «Українська залізниця». Зазначений гуртожиток перебуває на балансі виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця». Відповідно до положення про виробничий структурний підрозділ «Харківська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого наказом філії «БМЕС» АТ «Укрзалізниця» № 144 від 07 вересня 2021 року, одним з видів діяльності структурного підрозділу «Харківська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» є надання житлово-комунальних послуг, утримання, експлуатація і ремонт об`єктів житлового фонду, гуртожитків, об`єктів соціально-побутового призначення, комунального господарства. [PERSON] був поселений у гуртожиток відповідно до повідомлення про вселення №б/н від 20.03.1985 у кімнату №513 та зареєстрований за цією адресою. На відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для проведення оплати за користування жилою площею та за комунальні послуги. Відповідно до фінансового стану абонента особовий рахунок № [NUMBER] відповідач має заборгованість за житлово-комунальні послуги за період 01.05.2022 по 30.04.2025 у розмірі 28078,75 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189 від 01.05.2019 (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 9 Закону встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно п. 5 ч.2 ст.7 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005року №630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Статтею 5 Закону визначено перелік послуг, які належать до комунальних. Частиною 1 ст. 9 Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5липня 2019 р. № 690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 р. № 85) також встановлюють обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені законом строки. Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Частиною 1 ст. 19 Закону 1 та ч.1 ст. 12 Закону визначено, що - відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відсутність відповідного договору не є підставою для відмови у стягненні заборгованості за комунальні послуги, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією в даних правовідносинах є надання послуг та їх отримання відповідачем. Відтак, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, та у постанові від 29.05.2019 у справі 215/4967/16-ц. Статтею 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За змістом ст.ст. 67,68 ЖК України, наймач житлового приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами - щомісяця. Статтею 10 Закону передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Недотримання вимог законодавства щодо належного виконання зобов`язання призводить до порушення зобов`язань. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зіст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1ст.625 ЦК України). Згідно ч.1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідач є споживачем комунальних послуг за адресою [ADDRESS] , о/р №874522030005, к. 512. За вказаною адресою йому надавались житлово-комунальні послуги, відповідач їх одержував. Доказів ненадання або надання таких послуг неналежної якості відповідачем не надано. Тому, оскільки відповідач отримував житлово-комунальні послуги, в нього виник обов`язок сплатити їх. Вказане узгоджується з висновками ВС від 27.01.2021 у справі №522/19137/17. З огляду на зазначене, суд вважає доведеним позивачем факт невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати вартості отриманих комунальних послуг за період з 01.05.22 по 30.04.25, та враховуючи викладене, стягненню підлягає заборгованість за комунальні послуги у розмірі 28078,75 коп. Розрахунок позивача відповідачем не спростовано, свого контррозрахунку ним не наведено. Крім того, згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача у розмірі 3028 грн.

Outcome: approved