Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

1.Стислий виклад: 1.1. позиції позивача 25 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»» (надалі за текстом - ТОВ «ФК «Ейс»/товариство/позивач), в особі представника - адвоката Тараненка Артема Ігоровича, який діє на підставі довіреності № б/н від 29.05.2025, через систему «Електронний суд», звернулось до Індустріального районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] /позичальник/відповідач), предметом якої є: стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 781123480 від 01.12.2020 у сумі 34 623 грн 94 коп. В обґрунтування позову ТОВ «ФК «Ейс» зазначено, що 01.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали кредитний договір № 781123480 у формі електронного документа з використанням електронного підпису на суму 9 250,00 грн. Первісний кредитор виконав свій обов`язок шляхом перерахування грошових коштів у сумі 9 250,00 грн на банківську карту № [NUMBER] відповідача, яку він вказав у заявці при укладенні кредитного договору, що підтверджується платіжним дорученням. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, до якого у подальшому укладалися Додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу. Право вимоги за кредитним договором № 781123480 від 01.12.2020, де позикодавцем є [PERSON] , перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 02.03.2021, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 123. Підписанням даного реєстру сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників у повному обсязі. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01. Предметом вказаного вище договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги переходить у момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог. Відповідно до реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] 29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Ейс» уклали договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 781123480 від 01.12.2020. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 29.05.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Ейс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 34 623,94 грн. Зазначений факт підтверджується актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025. Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості, на момент подання позовної заяви за кредитним договором № 781123480 від 01.12.2020, яка становить 34 623 грн 94 коп з яких: 9 249 грн 20 коп - тіло кредиту; 25 374 грн 74 коп - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Також, позивач просить суд покласти судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу на відповідача за попереднім розрахунком у сумі 7000,00 грн. 1.1.2. відповідь на відзив 12.08.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «ФК «Ейс» Полякова Олексія Володимировича, який діє на підставі Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, надійшла відповідь на відзив. Щодо доведення факту укладання Кредитного договору Відповідно до Алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням, що свідчить про те, що на момент укладення договору у відповідача була можливість відмовитись від укладення даного договору, але відповідач погодився з даними умовами, отримав грошові кошти та користувався ними. Зазначений вище договір укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, зокрема, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV6RE42 направлено відповідачу 01.12.2020 о 17:01:19 на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор № MNV6RE42 введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 01.12.2020 о 17:02:17. Крім того, реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) та адресу реєстрації, зазначені в кредитному договорі, повністю збігаються з даними відповідача, вказаними в шапці відзиву на позовну заяву, ці ідентифікатори є унікальними та незмінними. Тобто, з урахуванням наявності у кредитному договорі унікальних ідентифікаторів відповідача (РНОКПП та адресу реєстрації), його електронний підпис є вагомим доказом його участі в укладенні цього договору. Усі умови кредитного договору №781123480 від 01.12.2020 були погоджені сторонами, а також споживач мав право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування». Щодо переходу прав за кредитним договором до позивача 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі за текстом - Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (надалі за текстом - Фактор) укладено Договір факторингу №28/1118-01, який є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024, предметом якого є відступлення право вимоги до [PERSON] . Відповідно до п. 1.5. Договору факторингу встановлено, що Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором, форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору. Тобто, Реєстр не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності Сторін. 28.12.2021 на виконання п. 2.1. Договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» складено та підписано Реєстр прав вимоги №123 за яким передані (відступлені) права вимоги до Відповідача за Кредитним договором, що підтверджуються Витягом з Реєстру прав вимоги № 123 від 02.03.2021, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 22 658,98 грн. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, предметом якого є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору. Відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №781123480 від 01.12.2020, що підтверджується Витягом з реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023. 29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу №29/05/25-E відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу №29/05/25-E від 29.05.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 34 623,94 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників підписано 29.05.2025, таким чином Позивач є належним Кредитором та отримав дійсне право вимоги за кредитним договором № 781123480 від 01.12.2020. Щодо оплати договорів факторингу у випадку відсутності фінансування, Договори факторингу було б розірвано в односторонньому порядку кожним із Клієнтів, що унеможливлює укладання додаткових угод до вказаних договорів, що чинні до сьогодні, а отже робить висновки Відповідача необґрунтованими та такими що суперечать дійсності. Щодо достовірності наданих платіжних доручень ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ініціювало переказ коштів в загальній сумі 9250 грн 00 коп на картковий рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням №281b34e0-fab8-4650-83b0-8466954eff81 від 01.12.2020 з відміткою товариства, що свідчить про факт виконання зобов`язання первинного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та перерахування на рахунок відповідача суми в розмірі 9250 грн 00 коп, у свою чергу, відповідачем жодних доказів, що спростовують вимоги позивача не надано. Щодо стягнення витрат з відповідача на професійну правничу допомогу Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Щодо твердження представника відповідача Чинним законодавством не заборонено адвокату одночасно бути учасником товариства та надавати правничу допомогу іншим юридичним особам, у тому числі ТОВ «ФК «Ейс». При цьому, адвокат Тараненко А.І. не є директором ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Згідно з відомостями, оприлюдненими на офіційному сайті Національного банку України, головним бухгалтером ТОВ «Юніт Капітал» зазначена Марценюк О. С. , тоді як директором цього товариства є Хлопкова М. С . Крім того, стосовно ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», як вбачається зі скріншоту з сайту НБУ, обов`язки бухгалтера у цьому товаристві виконує інша особа - Попова К. Ю . Отже, твердження відповідача про одночасне перебування Хлопкової М. С. на посадах бухгалтера у двох юридичних особах є безпідставними та не підтверджуються жодними достовірними доказами. Засвідчена копія листа АТ «Таскомбанк», долучена до матеріалів справи, не стосується предмета спору та не може бути належним доказом у цій справі. Вказаний лист не має жодного відношення до обставин, які підлягають встановленню у межах даного провадження, а тому не може братися до уваги судом при вирішенні спору по суті 1.2.заперечень відповідача 06 серпня 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова від представника [PERSON] - адвоката Індутного-Шматька Станіслава Миколайовича, який діє на підставі ордеру серії АХ № 1278312 від 29.07.2025, надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог просить відмовити. В обгрунтування заперечень зазначено, що первісний кредитор коштів по договору не переказував, а відповідач їх від нього не отримував, а тому у нього не виникли права кредитора і не перейшли від нього до позивача. Надана позивачем копія платіжного доручення є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом. Сам факт можливого зарахування якоїсь суми коштів на рахунок відповідача від невстановленої особи, яка не є первісним кредитором і не укладала договір факторингу та кредитний договір, не може бути підставою стягнення коштів на користь ТОВ ФК «Ейс», ще й з відсотками. Отже, для того, щоб у відповідача виник обов`язок повернення коштів з відсотками по договору спочатку їх мав перерахувати саме первісний кредитор після підписання договору, з власного рахунку (а не якась інша невстановлена особа і без договору). Позивач не може претендувати на стягнення коштів, які надійшли не від особи первісного кредитора і з якою не було укладено факторинг. Не є доказом видачі коштів і наявності заборгованості довідка видана самим позивачем під назвою «Виписка», оскільки виписки з особових рахунків клієнтів, які є підтвердженням виконаних за день операцій, регулюються Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України ( у т.ч. пп. 59, 61 Положення), складаються банками і містять обов`язкові реквізити, яким надана Позивачем довідка за змістом не відповідає. Таким чином, належні докази видачі позики первісним кредитором відсутні, що свідчить про те, що у первісного кредитора не виникли права, які міг набути від нього позивач, що є підставою відмови у позові. Надана позивачем копія кредитного договору не містить жодних підписів обох його сторін - ані «звичайних», ані «електронних», оскільки оригіналу такого договору не існує взагалі, наданий текст не має обов`язкових реквізитів електронного документа, а не погоджені у письмовій формі умови кредитування не можуть застосовуватись до правовідносин Сторін. Жодний документ в матеріалах справи не підписаний відповідачем особисто. Докази ідентифікації та верифікації відповідача, його реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора, генерації та фактичного надсилання йому одноразового паролю-ідентифікатора, фактичного підписання примірника оригіналу кредитного договору та додатків відповідачем саме у наданій суду редакції тексту - відсутні. Надані позивачем копії вищевказаним вимогам не відповідають: електронні підписи обох сторін у дату 01.12.2020 саме як електронні дані - взагалі не нанесені; Сторони у письмовій формі у жодному документі попередньо не погоджували можливість застосування аналогу відтворення власноручних підписів методом копіювання або підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором; власноручних підписів теж немає. Умови про «договірне» продовження строку кредитування та збільшення фіксованої процентної ставки та витрат по кредиту є нікчемними, не відповідають законодавству України та правовим висновкам Верховного Суду, засадам добросовісності, розумності та справедливості цивільно-правових зобов`язань. Суперечність умов договору має тлумачитись на користь споживача кредитних послуг і мають бути застосовані умови більш сприятливі для споживача. Нарахування процентів «за користування кредитом» на підставі пунктів кредитного договору після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на нормах ст. 625, 1048, 1050 ЦК України, про застосування яких надані конкретні і усталені правові висновки Верховного Суду. Отже проценти нараховані більш ніж за 30 днів стягненню не підлягають. На момент укладання договору факторингу між первісним кредитором і ТОВ «Таліон Плюс» воно не могло перейти до нього і далі по ланцюгу до позивача. Належні докази фактичної оплати за відступлення права вимоги теж відсутні. Позивачем не надано суду доказів отримання Відповідачем повідомлень про набуття права вимоги кожним кредитором, як і доказів відправлення таких повідомлень, а також належних доказів фактичної оплати (первинних документів, виписок з рахунків) за відступлення права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». Відповідача не було повідомлено про вимоги позивача до моменту звернення останнього до суду з позовом, позивачем не виконано власні обов`язки фактора на момент подання позову, має місце прострочення кредитора і позов поданий позивачем передчасно. Крім того, ТОВ «Таліон Плюс» не могло набути права вимоги, які не існували і не були конкретно визначеними на момент договору факторингу, і передати їх подальшим кредиторам. Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав . В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Позов поданий по кредитному договору від 01.12.2020 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», натомість сам Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс»; як не існував і Договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання яке нібито було відступлено, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018, а останнє до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу від 05.08.2020, і далі до позивача. Щодо витрат на правничу допомогу Позивачу 7000 грн які позивач вимагає як компенсацію витрат на правничу допомогу є витратами на ведення ним основної статутної господарської діяльності і не відповідають визначеним ЦПК України та ЄСПЛ критеріям фактичності, неминучості та необхідності. Адвокат Тараненко А.І. не здійснює незалежну адвокатську діяльність, а є єдиним засновником і кінцевим бенефіціаром ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», з яким ТОВ «ФК «ЕЙС» укладає договори факторингу. Обидві ФК мали на час укладання договору факторингу та договору про правничу допомогу одного бухгалтера - Хлопкову М.С . Позивач є фінансовою компанією, яка постійно використовує судовий порядок для стягнення заборгованості, поданий позов про стягнення боргу з відповідача не є індивідуальним, оскільки з наданого Договору, Додаткової угоди № 25770555565 до Договору про надання правничої допомоги, списку згрупованих поштових відправлень вбачається одночасна підготовка тисяч аналогічних позовних заяв (а як відомо представнику відповідача з інших справ - по кожній додатковій угоді в аналогічних справах ) та одночасного відправлення позивачем 25 позовних заяв в аналогічних справах (копія списку 25 відправлень - Реєстру № 222 із 292). Не формально оформлені документи про правничу допомогу, а саме відповідність таких витрат закону, визначеним ЄСПЛ та ВС критеріям фактичності, неминучості та необхідності, можливої компенсації Має місце недоведеність позовних вимог з точки зору процесуального права, а всі сумніви мають тлумачитись на захист прав споживача кредитних послуг. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. 18 серпня 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова від представника [PERSON] - адвоката Індутного-Шматька Станіслава Миколайовича, який діє на підставі ордеру серії АХ № 1278312 від 29.07.2025, надійшли заперечення (на відповідь на відзив). В обгрунтування яких зазначено, сторона відповідача підтримує надані клопотання, просить їх задовольнити та відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. 2. заяви, клопотання 25.06.2025 разом з позовною заявою представник позивача - адвокат Тараненко Артем Ігорович, який діє на підставі довіреності № б/н від 29.05.2025 тадоговору про надання юридичних послуг № 29/05/25-01 від 29.05.2025, звернуся до суду з клопотанням про витребування доказів в АТ «Універсал Банк». 10.07.2025 за вх. № 24063 та 04.08.2025 за вх. № 26786 на електронну пошту Індустріального районного суду м. Харкова надійшов лист АТ «Універсал Банк» з витребуваною судом інформацією. 30.07.2025 та 04.08.2025 на адресу Індустріального районного суду м. Харкова від представника [PERSON] - адвоката Індутного-Шматька Станіслава Миколайовича, який представляє на підставі ордеру серії АХ № 1278312 від 29.07.2025, надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. 06 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» до Індустріального районного суду м. Харкова надійшла заява від представника [PERSON] - адвоката Індутного-Шматька Станіслава Миколайовича, який діє на підставі ордеру серії АХ № 1278312 від 29.07.2025 про прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом і постановлення ухвали про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Розгляд зустрічної позовної заяви проводити у письмовому провадженні без особистої участі позивача (за зустрічним позовом) та його представника у судовому засіданні. 06 серпня 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова від представника [PERSON] - адвоката Індутного-Шматька Станіслава Миколайовича, який діє на підставі ордеру серії АХ № 1278312 від 29.07.2025, надійшов відзив на позовну заяву. 06.08.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника [PERSON] - адвоката Індутного-Шматька С.М., разом з відзивом на позовну заяву надійшло ряд клопотань та заяв, зокрема: про витребування доказів; про надання оригіналів для огляду та виключення копій з числа доказів у справі; про зменшення судових витрат на правничу допомогу; про надання доказів по кредитним правовідносинам. 12.08.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «ФК «Ейс» Полякова Олексія Володимировича, який діє на підставі Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, надійшла відповідь на відзив. 18 серпня 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова від представника [PERSON] - адвоката Індутного-Шматька Станіслава Миколайовича, який діє на підставі ордеру серії АХ № 1278312 від 29.07.2025, надійшли заперечення (на відповідь на відзив). 08.09.2025 та 30.10.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «ФК «Ейс» Полякова Олексія Володимировича, який діє на підставі Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, надійшли додаткові пояснення по справі. 10.11.2025, 16.01.2026 та 09.03.2026 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника [PERSON] - адвоката Індутного-Шматька Станіслава Миколайовича, який діє на підставі ордеру серії АХ № 1278312 від 29.07.2025, надійшла заява про проведення судового засідання за його участі у режимі відеоконференції поза межами суду з власних технічних засобів. 14.01.2026 та 26.02.2026 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «ФК «ЕЙС» - Савчук Софії Олександрівни, яка діє на підставі довіреності № 43 від 05.01.2026, надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 14.01.2026 о 14 год 30 хв та усі наступні судові засідання, за її участі у режимі відеоконференції поза межами суду з власних технічних засобів. 3.інші процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 25.06.2025 справа № 644/5694/25 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 02.07.2025 судом сформовано засобами «Електронний суд» відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 1541050, згідно з якою місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 02.07.2025 позов прийнято, відкрито провадження по справі № 644/5694/25, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та витребувано докази в АТ «Універсал Банк». Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 30.10.2025 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» про встановлення факту невиконання обов`язку кредитора, та долучено копію зустрічної позовної заяви до матеріалів цивільної справи. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 30.10.2025 визнано явку учасників справи № 644/5694/25 у судове засідання на 01 грудня 2025 року о 13 год 00 хв обов`язковою. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 01.12.2025 клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 14.01.2026 у задоволенні заяви представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 02.03.2026 заяву представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 26.03.2026 заяву представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі згідно з викладеними обставинами в заявах по суті справи та додаткових поясненнях. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі посилаючись на викладені заперечення у заявах по суті справи. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду. Вирішуючи спір, суд установив, що між сторонами виникли суспільні відносини в сфері споживчого кредитування, що виникають між економічними суб`єктами у зв`язку з переданням один одному в тимчасове користування вільних коштів на засадах зворотності, платності та добровільності. Суд установив, що 01.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали договір № 781123480 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно умов якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит, на суму 9250 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - «Правила»). Кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі - «Дисконтний період») (п. 1.2). За користування Кредитом протягом Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 248,88 % річних, що становить 0,68 % від суми Кредиту за кожний день користування ним; за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 622,20 % річних, що становить 1,70 % в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. У разі сукупного продовження Дисконтного періоду на строк, що дорівнює чи більше ніж 31 та 46 днів від дати закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку. З кредитного договору судом вбачається, що відповідач підписав договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV6RE42, зокрема, 01.12.2020 17:02:17 відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснула кнопку «Так», що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сформованою 08.09.2023 о 16 год 26 хв, згідно з якою судом установлено, що одноразовий персональний ідентифікатор MNV6RE42 направлено позичальнику 01.12.2020 17:01:19 на номер мобільного телефону [NUMBER] , який вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів, одноразовий персональний ідентифікатор MNV6RE42 введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, після чого відповідачем було підписано договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а товариством було перераховано грошові кошти в сумі 9 250,00 грн на банківську карту, що належить відповідачу. Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Крім того, з паспорту споживчого кредиту судом установлено, що умови визначені у паспорті, відповідають умовами індивідуальної частини договору № 781123480 від 01.12.2020, зокрема: тип кредиту - кредит; сума/ліміт кредиту - 9 250,00 грн; строк кредитування 30 днів; мета отримання кредиту - на споживчі цілі; спосіб та строк отримання Кредиту - Цілодобово (24/7) шляхом заповнення заявки на сайті www.moneyveo.ua або в мобільному додатку або за допомогою іншого програмного забезпечення з доступом до інформаційно телекомунікаційної системи Кредитодавця (особистого кабінету Позичальника) в строк від 1 хвилини до 3-х днів. Безготівкові кредитні кошти у розмірі суми Кредиту на споживчі потреби перераховуються на банківський (картковий) рахунок Позичальника, відкритий у Банку, на підставі укладеного Договору та Заявки ; тип процентної ставки - фіксована, процентна ставка - 248,88% річних; загальні витрати за кредитом 1 887 грн 00 коп; орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк кредитування кредитом 11 137 грн 00 коп; реальна річна процентна ставка, відсотків річних 248,88 %. Суд установив, що 01.12.2020 «Манівео швидка фінансова допомога» перераховано грошові кошти у сумі 9 250,00 грн [PERSON] на банківську карту № [NUMBER] , із зазначенням призначення платежу: Переказ коштів згідно договору № 781123480 від 01.12.2020, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer, що підтверджується платіжним дорученням № 281b34e0-fab8-4650-83b0-8466954eff81 від 01.12.2020 та довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 781123480/23052025/Э від 23.05.2025. Також, судом установлено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) АТ «Універсал Банк» емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на яку 01.12.2020 відбулось зарахування коштів у сумі 9 250,00 грн, що підтверджується інформаційним листом АТ «Універсал Банк» наданим на виконання ухвали Індустріального районного суду м. Харкова від 02.07.2025. Згідно з заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 01.12.2020, у якій зазначені персональні дані відповідача, судом вбачається, що [PERSON] , звернувся задля отримання кредиту у сумі 9250 грн на строк 30 днів, та зазначено номер картки для перерахування коштів [NUMBER]. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 781123480 від 01.12.2020 вбачається, що 9 249,20 грн заборгованість за тілом кредиту, 13 409,78 грн заборгованість за процентами. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Строк дії якого закінчується 28.11.2019. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020. 31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020. 31.12.2023 між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024. З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 123 від 02.03.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до [PERSON] на загальну суму 22 658,98 грн, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 123 від 02.03.2021 за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, та протоколом узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 123 від 02.03.2021, яка свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу. Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024. Відповідно, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним № 781123480 від 01.12.2020 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 02.03.2021, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 123. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Суд установив, що реєстр прав вимог №123 від 02.03.2021 підписаний вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] - 01.12.2020. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 781123480 від 01.12.2020 вбачається, що що 9 249,20 грн заборгованість за тілом кредиту, 25 374,74 грн заборгованість за процентами. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021, згідно умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 03.08.2021 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткову угоду № 2, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2022. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 30.12.2022 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткову угоду № 3, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2024. При цьому інші умови договору залишилися без змін. Право вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому в відповідному додатку договору. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 34 623,94 грн, що підтверджується протоколом узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023, та платіжною інструкцією № 4586 від 31.08.2023, які свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу. Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «ЕЙС» 29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 29/05/25-Е відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 781123480 від 01.12.2020. За цим договором ТОВ «ФК «ЕЙС» зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступити ТОВ «ФК «ЕЙС» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників. Відповідно до п.1.2. перехід від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно, після чого ТОВ «ФК «ЕЙС» стає кредитором по відношенню до боржників щодо заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 34 623,94 грн, що підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 та платіжними інструкціями № 243 від 04.06.2025, № 245 від 04.06.2025, № 246 від 05.06.2025, № 247 від 05.06.2025, № 248 від 06.06.2025, яка свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу. Враховуючи зазначене вище, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості, на момент подання позовної заяви за кредитним договором № 781123480 від 01.12.2020, яка становить 34 623,94 коп з яких: 9 249 грн 20 коп - тіло кредиту; 25 374 грн 74 коп - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, що підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором № 781123480 [PERSON] за період з 29.05.2025 по 05.06.2025. З електронного повідомлення вбачається, що згідно з листом 26\\07\\24 від 26.07.2024 АТ «Таскомбанк» надає підтвердження, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 48 від 18.07.2019 Банком здійснено перекази грошових на рахунки, до яких емітовані електронні платіжні засоби по операціям, що вказані Додатку. Зі знятку Опендатабот витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 29.05.2025, вбачається, що керівником та засновником ТОВ «ФК «Ейс» зазначено Полякова Олексія Володимировича . Зі знятку Опендатабот витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 29.05.2025, вбачається, що засновником ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» є Тараненко Артем Ігорович , а керівником - Тимошенко Олександр Олександрович . Зі знятку Опендатабот витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 29.05.2025, вбачається, що засновником ТОВ «ФК «Ейс» є Хлопкова Марія Сергіївна , а керівником - Антімонов Михайло Борисович . З витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Хлопкова Марія Сергіївна є керівником ТОВ «Юніт Капітал». Зі знятку екрану вбачається, що за запитом « Хлопкова Марія Сергіївна » надано інформацію, зокрема, що остання перебуває на посаді бухгалтер у ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», ТОВ «ФК «Ейс», є підписантом (історичні дані» ТОВ «Юніт Капітал» та ФОП. 5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини у сфері споживчого кредитування, що регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі за текстом - ЦК України), Законом України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII, Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII, Законом України «Про електронний цифровий підпис», Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» від 05.10.2017 № 2155-VIII тощо. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Одним із видів договорів є договір приєднання, яким, відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим, Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України вбачається, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, за договором кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України регламентує, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст. 599 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктами 1-1, 2, 10, 11 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит - (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з ч.1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч.1 ст.14 Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пунктом 5 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем (п.7 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Інформування потенційних покупців (замовників, споживачів) щодо товарів, робіт, послуг здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про рекламу» та може здійснюватися шляхом надсилання комерційних електронних повідомлень (ч.1 ст.10 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Термін «електронний підпис» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про електронний цифровий підпис» (ч.2 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку, визначеному законом або договором (ч.1 ст.17 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про електронну комерцію», вирішення спорів між учасниками відносин у сфері електронної комерції здійснюється в порядку, визначеному законодавством. За приписами пунктів 1, 10, 11, 14, 15 ст.1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних; електронна довірча послуга - послуга, яка надається для забезпечення електронної взаємодії двох або більше суб`єктів, які довіряють надавачу електронних довірчих послуг щодо надання такої послуги; електронна ідентифікація - процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи; електронна послуга - будь-яка послуга, що надається через інформаційно-комунікаційну систему; електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Водночас згідно з п. 12 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1, 2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1, 2, 3 ст.89 ЦПК України). 6.Висновки суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Суд ставиться критично до доводів представника відповідача, що [PERSON] не отримував кредитних коштів від первісного кредитора, зокрема ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заразом суд бере до уваги, що позивачем доведено факт отримання [PERSON] кредитних коштів за договором № 781123480 від 01.12.2020, що підтверджується платіжним дорученням № 281b34e0-fab8-4650-83b0-8466954eff81 від 01.12.2020. Окрім цього, позивачем, на підтвердження виконання кредитного договору № 781123480 від 01.12.2020 щодо надання відповідачу кредитних коштів, надано довідку ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» № 781123480/23052025/Э від 23.05.2025, згідно з якою вбачається, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, з перерахування особи платника ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», Код ЄДРПОУ 38569246, особі отримувача Гриненко Дмитрий Андреевич, РНОКПП [NUMBER] на платіжну карту отримувача: [NUMBER] суми платіжної операції: 9250,00 грн від 01.12.2020 з 17:02:17 по 17:02:58. Суд ставиться критично до зазначеної вище довідки позивача № 781123480/23052025/Э від 23.05.2025, оскільки вона є одностороннім внутрішнім документом фінансової установи сформованим безпосередньо позивачем та повністю залежить від його волевиявлення і дій, не є документом первинного бухгалтерського обліку, заразом суд бере до уваги інформаційний лист АТ «Універсал Банк», який також зазначений як надавач фінансових платіжних послуг згідно з довідкою, згідно з яким судом установлено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) АТ «Універсал Банк» емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на яку 01.12.2020 відбулось зарахування коштів у сумі 9 250,00 грн, а також платіжне дорученням № 281b34e0-fab8-4650-83b0-8466954eff81 від 01.12.2020, що підтверджує факт переказу [PERSON] кредитних коштів за договором № 781123480 від 01.12.2020 у сумі 9 250,00 грн, що у своїй сукупності надає змогу суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, і доводять факт своєчасного виконання первісним кредитором свого зобов`язання та надання відповідачу кредитних коштів у сумі 9 250,00 грн згідно з договором № 781123480 від 01.12.2020, а також факт отримання відповідачем зазначених коштів, що є більш переконливим та доведеним доказами порівняно з твердженнями представника відповідача. Окрім зазначеного, суд відхиляє також доводи представника відповідача, що матеріали справи не містять належних доказів видачі кредитних коштів та користування цими коштами відповідачем, оскільки суд бере до уваги надану, на виконання вимог ухвали Індустріального районного суду м. Харкова від 02.07.2025 про витребування документів в АТ «Універсал Банк», виписку про рух коштів на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , по платіжній картці № [NUMBER] , на яку 01.12.2020 відбулось зарахування коштів у сумі 9 250,00 грн, що підтверджується інформаційним листом АТ «Універсал Банк та платіжним дорученням № 281b34e0-fab8-4650-83b0-8466954eff81 від 01.12.2020. Із вказаної виписки про рух коштів на ім`я [PERSON] , суд вбачає та бере до уваги факт поповнення 01.12.2020 на 9 250,00 грн картки № [NUMBER] , номер якої зазначено крім іншого, також у заявці про отримання грошових коштів у кредит від 01.12.2020, в якій містяться усі персональні та ідентифікуючі дані особи відповідача, оформлення якої представником відповідача не спростовується, та рух коштів за цією карткою за період 01.12.2020 по 06.12.2020. Окрім цього, з руху коштів по картці вбачається, що [PERSON] користувався коштами, шляхом їх зняття у банкоматах, переказів на інші картки, оплати товарів у магазинах, оплати послуг метрополітену тощо, із загальною сумою витрат 17 872,70 грн та надходжень 17 875,70 грн. Суд зауважує, що у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 41 Постанови № 75, операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. У п. 42 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (далі - Положення № 75) вказано, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з п. 57 Положення № 75, інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). У п. 60 Положення № 75 зазначено, що клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Згідно з п. 62 Положення № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору, що відповідає висновку викладеному у постанові ВС від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц та у постанові від 25.05.2022 у справі № 645/59/16-ц, оскільки підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, тому суд дійшов переконання, що виписка АТ «Універсал Банк» про рух коштів на ім`я [PERSON] по платіжній картці № [NUMBER] за період 01.12.2020 по 06.12.2020, є належним та допустимим доказом реального виконання кредитного договору № 781123480 від 01.12.2020 та факту отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 9 250,00 грн та користування ними. Суд ставиться критично до наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором № 781123480 від 01.12.2020, оскільки надані розрахунки не є документами первинного бухгалтерського обліку, а є односторонніми арифметичними розрахунками стягуваних сум, які повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), що узгоджується з висновком висвітленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 у справі № 6-16цс15 щодо оцінки односторонніх документів банку, тому інформація зазначена у них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. З урахуванням наведеного, судом з розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відомості якого не спростовані відповідачем, установлено, що [PERSON] вносилися грошові кошти в рахунок часткового погашення заборгованості та відсотків, зокрема 29.12.2020 у сумі 1 762,00 грн та 17.02.2021 у сумі 1 000,00 грн, що свідчить про фактичне визнання боргу позичальником, та узгоджується з висвітленою правовою позицією Верховного Суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020, згідно з якою вбачається: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Тобто, внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду, що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Суд ставиться критично до доводів представника відповідача щодо відсутності доказів підпису відповідачем документів, які містяться в матеріалах справи, зокрема й договору № 781123480 від 01.12.2020, що свідчить про його неналежне укладення, в порушенням норм чинного законодавства України, заразом суд бере до уваги доводи представника позивача, що кредитний договір № 781123480 від 01.12.2020 укладено в електронному вигляді та підписаний відповідачем одноразовим персональним ідентифікатором, шляхом його введення у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства (первісного кредитора). Суд бере до уваги, що договір № 781123480 від 01.12.2020 між сторонами укладено в електронній формі, із застосуванням електронного підпису, що за своїм змістом є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що і зроблено відповідачем на вебсайті www.moneyveo.ua, шляхом проходження порядку ідентифікації [PERSON] здійсненого відповідно до вимог чинного законодавства, за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора, де відповідач заповнив та подав Заявку на отримання грошових коштів в кредит, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, РНОКПП, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання, та пройшов належну перевірку (верифікацію), з використанням особистих даних. Отже, підпис одноразовим ідентифікатором - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Після отримання ця комбінація має бути введена особою в спеціальне поле на веб-сторінці, і фактично її введення прирівнюється до підписання договору з боку авторизованої особи. Суд бере до уваги, що підпис одноразовим ідентифікатором є одним із видів електронних підписів. У свою чергу, поняття «електронний підпис» визначається в чинному Законі України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги (станом на момент укладення спірного договору Закон мав назву «Про електронні довірчі послуги»). Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (п.12 ч. 1 статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (у редакції закону, чинного станом на момент укладення спірного договору) та п. 15 ч. 1 ст. 1 чинного Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»). Отже, загалом електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо того, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався. Про те саме зазначається і у визначенні підпису одноразовим ідентифікатором, що міститься в Законі Україні «Про електронну комерцію»: це дані, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому спосіб такого додавання Законом не визначений, так само, як не визначено того, що саме, крім ідентифікації підпису, має забезпечувати електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Окрім цього, суд звертає увагу, що згідно п. 4.4 Договору № 781123480 від 01.12.2020 сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис, що спростовує доводи представника відповідача, що сторонами не погоджувалася можливість застосування аналогу відтворення власноручних підписів. Суд бере до уваги, що договір № 781123480 від 01.12.2020 відповідачем в судовому порядку не оскаржувався, недійсним не визнавався, що свідчить про презумпцію правомірності кредитних договорів, передбачену ст. 204 ЦК України, яка регламентує, що презумпція правомірності правочину може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Оскільки, кредитний договір № 781123480 від 01.12.2020 укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовими ідентифікаторами, отриманим у SMS-повідомленнях, тому без отримання SMS-повідомлень, без здійснення входу на сайт товариства договір між [PERSON] та товариством не було б укладене. Номер мобільного телефону за допомогою якого отримано одноразовий ідентифікатор та номер картки, на яку надіслані запозичені кошти співпадають з інформацією, що міститься в Заявкі, яка містить особисту інформацію відповідача, та інформаційному листі АТ «Універсал Банк» наданим на виконання ухвали Індустріального районного суду м. Харкова від 02.07.2025. З урахуванням наведеного, суд бере до уваги, що оспорюваний [PERSON] кредитний договір 781123480 від 01.12.2020 укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», що узгоджується з висновками викладеними у постановах Верховного Суду: від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, від 20.06.2022 у справі № 757/40396/20, від 04.12.2023 у справі № 212/10457/21, від 01.07.2024 у справі № 638/161/22, від 04.08.2025 у справі № 182/317/23, від 17.12.2025 № 686/32982/23. Отже, враховуючи викладене вище, суд відхиляє твердження представника відповідача, що кредитний договір № 781123480 від 01.12.2020 не містить жодних підписів обох його сторін - ані «звичайних», ані «електронних», оскільки оригіналу такого договору не існує взагалі, та бере до уваги, що договір № 781123480 від 01.12.2020 між сторонами укладено в електронній формі, відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», та прирівнюється до письмової форми, із застосуванням електронного підпису, після авторизації відповідача в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV6RE42, зокрема, який 01.12.2020 17:02:17 відповідач ввів у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснула кнопку «Так», що підтверджується скануванням матричного коду (QR-код), який містить зашифровану інформацію електронного підпису, зокрема: Позичальник: ІH: Тел.: Договір: Одноразовий ідентифікатор: Сума: Строк: [PERSON] [NUMBER] від 01.12.2020 MNV6RE42, відправлено 01.12.2020 17:01:19, введено 01.12.2020 17:02:17 9250 грн. 0 коп. 30 (тридцять) дні, а також довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сформованою 08.09.2023 о 16 год 26 хв, згідно з якою одноразовий персональний ідентифікатор MNV6RE42 направлено позичальнику 01.12.2020 17:01:19 на номер мобільного телефону [NUMBER] , який вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів, одноразовий персональний ідентифікатор MNV6RE42 введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, після чого відповідачем було підписано договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а товариством було перераховано грошові кошти в сумі 9 250,00 грн на банківську карту, що належить відповідачу. Окрім іншого, суд ставиться критично до тверджень представника відповідача, що умови про «договірне» продовження строку кредитування та збільшення фіксованої процентної ставки та витрат по кредиту є нікчемними, не відповідають законодавству України та правовим висновкам Верховного Суду, засадам добросовісності, розумності та справедливості цивільно-правових зобов`язань, тому стягненню не підлягаю. Так, суд зауважує, що сторони підписавши договір № 781123480 від 01.12.2020 узгодили сплату процентів за користування кредитними коштами (погодили їх розмір) та відповідальність за порушення умов вказаного договору.Так, за користування Кредитом протягом Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 1.4.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 248,88 двісті сорок вісім цілих вісімдесят вісім сотих процентів річних, що становить 0,68 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним; 1.4.2. за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 622,20 (шістсот двадцять дві цілих дві десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. У разі сукупного продовження Дисконтного періоду на строк, що дорівнює чи більше ніж 31 та 46 днів від дати закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку (…). Судом враховано правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 17.02.2023 у справі №910/23042/16, з якої вбачається, що проценти за користування кредитом є зобов`язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям «основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом». Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду (Касаційного цивільного суду) від 19.12.2019 у справі № 646/10179/16-ц «нарахування підвищеної процентної ставки за прострочку сплати кредиту не є збільшенням розміру плати за користування кредитом, а є мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання, яка заздалегідь погоджена сторонами у договорі. У разі якщо позичальник підписав кредитний договір, який містить таку умову, він прийняв на себе зобов`язання сплачувати зазначені проценти у випадку прострочення». Зі змісту положень п. 4.2 Договору визначено, що строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання Кредиту визначеного в п.1.2 Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п. 1.3. та п. 1.7. Договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дій Договору діють до повного їх виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок підтримано у постановах Верховного Суду у справах №296/10217/15-ц від 07.07.2020, №912/1120/16 від 04.02.2020, №910/18943/20 від 27.07.2021. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] отримані кредитні кошти не були повернуті через 30 днів, то відповідно до умов, визначених у п.п. 1.4.2. договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснювалось за збільшеною процентною ставкою в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, а зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносились на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду, що відповідає узгодженим умовам п.п. 1.7.1. договору № 781123480 від 01.12.2020, тому умови про «договірне» продовження строку кредитування та збільшення фіксованої процентної ставки є такими, що відповідають істотним умовам договору № 781123480 від 01.12.2020, що узгоджені сторонами, тому нарахування відсотків, зокрема й збільшеної відсоткової ставки, здійснювалося в межах строків та згідно з узгодженими сторонами умовами договору, що відповідає нормам чинного законодавства України та правовим висновкам Верховного Суду, засадам добросовісності, розумності та справедливості цивільно-правових зобов`язань. Суд бере до уваги доводи представника відповідача щодо не повідомлення відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні, заразом суд зауважує, що законодавець відокремлює надання боржником згоди на заміну кредитора у зобов`язанні та письмове повідомлення боржника про таку заміну, а відповідно і визначає різні правові наслідки недотримання вказаних вимог. Відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦКУ договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам ч. 1 ст. 516 ЦКУ. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні […] не має наслідком недійсність правочину про заміну кредитора, однак тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема визначених ч. 2 ст. 516 ЦКУ та ч. 2 ст. 518 ЦКУ. Таким чином Відповідач, поки він не був письмово повідомлений про заміну кредитора, хоча і не звільняється від виконання зобов`язання, але мав право висунути проти нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо він виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання, а виконання Позивачем як боржником свого обов`язку первісному кредиторові у такому випадку є належним виконанням, що відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 910/14716/17. Отже, законом передбачені спеціальні правові наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнання договору факторингу недійсним та не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача за рішенням суду. Єдиним наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора. І це більше стосується добровільного виконання зобов`язання, а не стягнення з боржника сум в примусовому порядку. Заразом, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань на користь будь-якого з кредиторів у справі, зокрема й на користь первісного. Щодо заявлених заяв та клопотань представником відповідача - адвокатом Індутним-Шматьком С.М., які надійшли до суду разом з відзивом на позовну заяву, зокрема: про витребування доказів; про надання оригіналів для огляду та виключення копій з числа доказів у справі; про зменшення судових витрат на правничу допомогу; про надання доказів по кредитним правовідносинам, суд з урахуванням попередньо викладених висновків на підставі досліджених судом доказів, залишає їх без розгляду з таких підстав. Представником відповідача у судовому засіданні не надано обгрунтування заявлених клопотань, натомість, матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження виконання Первісним кредитором зобов`язання щодо виконання укладеного договору між ним та [PERSON] , заразом, матеріали справи спростовують необхідність задоволення заявлених стороною відповідача зазначених вище заяв/клопотань, оскільки, позивачем під час звернення до суду з позовом, надано в електронному вигляді з накладенням КЕП представника позивача ті докази, які представник відповідач просить суд витребувати. Щодо клопотання про дослідження оригіналів електронних доказів за допомогою державного веб-сайту https://czo.gov.ua/verify Центрального засвідчувального органу Міністерства цифрової трансформації України, суд зазначає, що помилковим є ототожнення методів укладання кредитного договору в електронній формі шляхом електронного цифрового підпису та шляхом електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. У цьому випадку за допомогою сайту https://czo.gov.ua/verify можна перевірити тільки електронний документ, на який накладений електронний цифровий підпис. Проте, за допомогою вказаного сайту здійснити перевірку електронного документу підписаного шляхом електронного підпису з одноразовим ідентифікатором неможливо, що свідчить про недоцільність та неналежність дій, про які клопоче представник відповідача обставинам та умовам підписання договору № 781123480 від 01.12.2020. Суд звертає увагу, що електронний підпис з одноразовим ідентифікатором по суті є видом вдосконаленого цифрового підпису. Його суть полягає у використанні одноразових повідомлень (паролів, кодів, підтверджень) шляхом телекомунікаційних засобів. Найчастіше використовуються СМС, повідомлення в месенджерах в якості підтвердження волі підписанта. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Під час оформлення замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення, тому у цьому випадку примірник вищезазначеного договору містить відомості щодо його підпису шляхом електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Враховуючи зазначене, суд дійшов переконання про залишення клопотання представника відповідача про дослідження оригіналів електронних доказів, у зазначений ним спосіб, без задоволення. Суд відхиляє доводи представника відповідача, що на момент укладання договору факторингу між Первісним кредитором і ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» воно не могло перейти до нього і далі по ланцюгу до Позивача, оскільки відсутні належні докази фактичної оплати за відступлення права вимоги. Так, суд бере до уваги, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався додатковими угодами, остання з яких продовжила строк дії договору до 31.12.2024 та укладена між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» 31.12.2023 №32, заразом, відповідно до умов цього Договору факторингу № 28/1118-01 Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Строк дії якого закінчується 28.11.2019. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі N 905/306/17 зробив правовий висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 у справі N 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі N 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 у справі N 911/3185/20). Судом установлено зі змісту п. 4.1. розділу 4 Договору факторингу № 28/1118-01, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку. Підписанням Реєстру прав вимог Сторони засвідчують Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідними Реєстром права вимоги. З урахуванням зазначеного, відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 123 від 02.03.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до [PERSON] на загальну суму 22 658,98 грн, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 123 від 02.03.2021 за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, та протоколом узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 123 від 02.03.2021, що свідчать про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу та підтверджують належність переходу право вимоги за договором № 781123480 від 01.12.2020 до ТОВ «Таліон Плюс» належними доказами, відповідно і до наступних Факторів, порядок дотримання переходу яких не заперечується представником відповідача, та підтверджений належними та достатніми доказами наданими суду . З урахуванням викладеного вище, суд дійшов переконання, що позивачем доведено та обгрунтовано позовні вимоги до [PERSON] , оскільки первісним кредитором своєчасно та у повному обсязі виконано зобов`язання за договором № 781123480 від 01.12.2020 та надано кошти [PERSON] , заразом відповідачем фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку не повернув, що свідчить про порушення прав кредитора, та наявність фактичного права ТОВ «ФК «Ейс», як позивача на підставі договору про відступлення права вимоги від 29.05.2025 № 29/05/25-Е, звернутись до суду за захистом свого порушеного права, невиконанням зобов`язання з боку відповідача, яке підлягає судовому захисту, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом у повному обсязі. Ухвалюючи судове рішення, суд керується ст. 265 ЦПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов переконання про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 7. Розподіл судових витрат За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в сумі 7 000,00 грн, а представник відповідача зазначив, що зазначена вимога є необгрунтованою, зокрема Позивач є фінансовою компанією, яка постійно використовує судовий порядок для стягнення заборгованості, поданий позов про стягнення боргу з Відповідача не є індивідуальним, оскільки з наданого Договору, Додаткової угоди № 25770555565 до Договору про надання правничої допомоги, Списку згрупованих поштових відправлень вбачається одночасна підготовка тисяч аналогічних позовних заяв (а як відомо представнику Відповідача з інших справ - по кожній додатковій угоді в аналогічних справах ) та одночасного відправлення Позивачем 25 позовних заяв в аналогічних справах (копія Списку 25 відправлень - Реєстру № 222 із 292). Не формально оформлені документи про правничу допомогу, а саме відповідність таких витрат закону, визначеним ЄСПЛ та ВС критеріям фактичності, неминучості та необхідності , можливої компенсації Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі. Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20 визначено, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Отже, суд зобов`язаний з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) вказати про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Тараненком А.І. надано суду: - договір про надання правничої допомоги від № 29/05/25-01 від 29.05.2025, укладеного між адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» та ТОВ «ФК «ЕЙС»; - протокол погодження вартості до Договору про надання правничої допомоги від № 29/05/25-01 від 29.05.2025; - додаткову угоду № 25770555565 від 30.05.2025 до Договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025; - акт прийому -передачі наданих послуг від 05.06.2025. З вказаного акту вбачається, що АО «Тараненко та Партнери» надано такі послуги: Складання позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» до позичальника, яким є [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 781123480 від 01.12.2020 протягом 2 год, вартістю 5 000,00 грн; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є [PERSON] , за кредитним договором № 781123480 від 01.12.2020 протягом 2 год вартістю 1 000,00 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 781123480 від 01.12.2020 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] протягом 1 год вартістю 500 грн; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 781123480 від 01.12.2020 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] протягом 1 год вартістю 500,00 грн, загалом 7000,00 грн. Заразом, під час вирішенні питання щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу слід враховувати, те, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. У цій постанові (№922/1964/21) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Суд бере до уваги заперечення представника відповідача проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, що мотивоване завищенням розміру гонорару, враховуючи складність справи, значення спору для сторін тощо. Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, що відповідає висновкам викладених у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31.07.2020 у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23.05.2022 у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16.11.2022 у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)). З урахуванням складності та категорії справи (стягнення заборгованості за кредитним договором), обсягу доказів, складання позовної заяви не потребувало від професійного адвоката значних зусиль та витрат часу, оскільки причина виникнення спору, предмет спору, обсяг предмету доказування об`єктивно не вимагали вжиття значних зусиль для з`ясування справжніх обставин фактичної дійсності, вивчення змісту належних норм права, спростування мотивів відповідача, спірні правовідносини не потребували складних правових досліджень, адже є стала судова практика у зазначеній категорії справ, крім іншого, суд бере також до уваги, що у провадженні адвоката перебувають аналогічні справи за позовами товариства до інших осіб, тобто процесуальні документи у таких справах є типовими. Окрім іншого, послуги з вивчення матеріалів справи за кредитним договором охоплюються послугою зі складання позовної заяви, а підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 781123480 від 01.12.2020 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] та підготовка та подача клопотання щодо цих же обставин обумовлені тотожним змістом, що не мало процесуальної складності, а фактично відрізнялось лише технічним оформленням документів, тому суд дійшов висновку, виходячи з принципу пропорційності, та вважає, що сума, яка заявлена до стягнення на оплату витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, є неспівмірною із складністю справи та обсягом наданих послуг адвокатом. Враховуючи наведене, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ейс» судових витрат на професійну правничу допомогу, надану протягом розгляду справи судом першої інстанції у сумі 5000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Враховуючи викладене вище, судом установлено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги у цій справі становить 5 000,00 грн, що підтверджується вище переліченими доказами. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн, що підтверджено платіжною інструкцією № 19322 від 23.06.2025. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн. Отже, враховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ейс» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрати на оплату професійної правничої допомоги у цій справі у сумі 5000,00 грн.

Outcome: approved