Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення боргу за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що 13 червня 2023 року він дав в борг згідно Договору позики Розписки від 13.06.2023 року 60500 грн. 00 коп. [PERSON] . Згідно розписки від 13 червня 2023 року відповідач зобов`язувався повернути позику частинами у червні 2023 року (15500 грн.00 коп. та у липні, серпні та вересні 2023 року по 15000 грн. до 15 числа місяця. Відповідач на виконання розписки від 13 червня 2023 року зобов`язувався сплачувати позику на карту Ощадбанку № [NUMBER] . 19 січня 2026 року позивачем надіслано претензію (вимогу) в порядку ст. 530 ЦК України з вимогою сплатити борг в сумі 60500 грн. 00 коп., згідно Договору позики-розписки від 13.06.2023 року на карту Приватбанку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг згідно договору позики-розписки від 13 червня 2023 року в сумі 60500 грн. 00 коп. 26 лютого 2026 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав через систему «Електронний суд» заяву, в якій зазначено, що в зв`язку з проходженням військової служби та неможливості прибути на судове засідання просить проводити розгляд справи за його відсутності. Також, зазначив, що позовну заяву підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення повідомлення до електронного кабінету через систему «Електронний суд». Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Суд, дослідивши Оригінал розписки від 13 червня 2023 року, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 13 червня 2023 року [PERSON] написано розписку, зі змісту якої вбачається, що він одержав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 60500 грн. 00 коп. шляхом перерахування на його картковий рахунок у Ощадбанку та зобов`язується повернути борг [PERSON] на карту Приватбанку № [NUMBER] частинами до 15 червня 2023 року, а саме, 15500 грн. 00 коп. 15.06.2023 року та 15 липня, серпня, вересня 2023 року 15000 грн. 2023 року. Встановлено, що відповідач свої зобов`язання вказані в борговій розписці не виконав, кошти не повернув. Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів. Ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (ст.599 ЦК України.) Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику. Згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року (провадження N 6-63цс13) та від 11 листопада 2015 року (провадження N 6-1967цс15), що підтриманий і Верховним Судом у постанові від 19 травня 2020 року (справа N 212/2099/16-ц, провадження N 61-24508св18). Атому, суд приходить до висновку, що боргова розписка від 13 червня 2023 року, надана [PERSON] , є документом, який підтверджує фактичне, реальне отримання ним від [PERSON] грошових коштів в загальному розмірі 60500 грн. 00 коп. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги позивача Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, згідно із якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі, ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1064 грн. 96 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved