Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Христинівської міської ради, в якій просить визнати за ним право власності на об`єкт нерухомого майна. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що співвласники багатоквартирного будинку, включаючи позивача, по [ADDRESS] , на прибудинковій території побудували автогаражі. [PERSON] побудував гараж під № [NUMBER] . Рішенням виконкому Христинівської міської ради №21 від 02.02.1998 за позивачем узаконений самовільно побудований гараж. Архітектурним відділом Христинівської районної ради народних депутатів на ім`я позивача видано будівельний паспорт з виносом на схемі прибудинкової території в натурі зазначеного гаража. Рішенням сесії Христинівської міської ради від 26.02.2010 №46-2/9-У земельна ділянка площею 0,0024 га, на якій побудований гараж, передана [PERSON] у власність та видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ №822246 від 27.04.2010. На підставі перелічених документів Комунальним підприємством УОБТІ виготовлений техпаспорт на об`єкт нерухомого майна гараж №1 площею 19 кв.м., який розташований по [ADDRESS] . Позивач бажає розпорядитись цим об`єктом нерухомого майна, для чого слід провести державну реєстрацію. Відділ ЦНАП не проводить державної реєстрації гаража на підставі наявних документів, зазначаючи, що ці документи не входять в перелік, який визначений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Христинівська міська рада, її виконком не видають свідоцтво про право власності на гараж, покликаючись, що на даний час це відноситься до повноважень Державної архітектурно-будівельної інспекції. Черкаська обласна державна архітектурно-будівельна інспекція відмовляє у видачі будь-яких документів, вказуючи, що об`єкт завершений будівництвом, а ця служба видає лиш Декларацію на забудову. Відтак позивач стверджує, що, в позасудовому порядку позбавлений можливості підтвердити право власності на гараж, що спонукало його звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 24.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження. Постановленою 13.01.2026 Христинівським районним судом Черкаської області ухвалою підготовче провадження у справі закрито та призначено її до розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 26.03.2026 позивач та його представник Кулинич О.І. не з`явились, у поданій до суду заяві, представник позивача клопотав про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємозв`язок, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 1995 року на території багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] самовільно збудував гараж площею 19 кв.м. Рішенням Виконавчого комітету Христинівської міської ради №21 від 02.03.1998 позивачу [PERSON] узаконено самовільно побудований гараж. Зобов`язано його в місячний строк оформити технічну документацію в Христинівській виробничій групі. Районним архітектором [PERSON] виготовлено будівельний паспорт на узаконення самовільно побудованого гаража по [ADDRESS] . 26 лютого 2010 року Христинівською міською радою прийнято рішення №46-2/9-V, яким земельна ділянка площею 0,0024 га, кадастровий номер 7124610100:01:002:0390, по [ADDRESS] передана позивачу у власність для індивідуального гаражного будівництва. 07.04.2010 [PERSON] видано державний акт серії ЯИ №822246 на право власності на вищевказану земельну ділянку. Право власності на земельну ділянку площею 0,0024 га, кадастровий номер 7124610100:01:002:0390, 22.09.2025 зареєстроване за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Наказом відділу містобудування і архітектури, житлово-комунального господарства, інвестиційно-економічного розвитку та цивільного захисту населення виконавчого комітету Христинівської міської ради від 19.06.2025 за № 29 об`єкту нерухомого майна «гараж», який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 7124610100:01:002:0390 по [ADDRESS] присвоєно адресу - [ADDRESS] , гараж 1. Згідно виданої 19.06.2025 [PERSON] Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» довідки №218-о, станом на 01.01.2013 право власності на об`єкт нерухомого майна гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] , не зареєстроване. 19.06.2025 за заявою позивача на об`єкт нерухомого майна гараж виготовлено технічний паспорт, яким підтверджено наявність за адресою: [ADDRESS] , гаража № [NUMBER] , площею 19 кв.м., оглядової ями та погріба. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі №6-1328цс15, згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України, ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 376 ЦК України, суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Водночас згідно із ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 року № 158 затверджено Порядок проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, яким передбачена процедура введення в експлуатацію лише індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05.08.1992 року по 09.04.2015 року та будівель і споруд сільськогосподарського призначення, збудованих до 12.03.2011 року. Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. З вказаного вище вбачається, що будівництво гаража було здійснено позивачем на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та без отримання необхідних дозволів на здійснення будівельних робіт, а тому згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України вказане нерухоме майно є самочинно збудованим. Позивач у 2010 році набув право власності на земельну ділянку під гаражем на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Право власності на землю зареєстроване за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Цільове призначення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва. Судом встановлено, що вказане вище самочинно збудоване нерухоме майно не порушує права суміжних землевласників, збудоване з дотриманням архітектурно будівельних норм. Неможливість оформлення права власності на самочинно збудований гараж у позасудовому порядку підтверджено виданою відділом містобудування і архітектури, житлово-комунального господарства, інвестиційно-економічного розвитку та цивільного захисту населення виконавчого комітету Христинівської міської ради довідкою №1 від 12.01.2026 та свідчить про наявність спору про право. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Враховуючи, що позивач є власником земельної ділянки, на якій розташоване самочинно збудоване ним нерухоме майно - гараж, земельна ділянка передана [PERSON] у встановленому порядку у власність уже під збудоване нерухоме майно, місцезнаходження якого не порушує права інших осіб, дане нерухоме майно придатне для подальшої експлуатації, а також враховуючи те, що єдиним способом захисту особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved