Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить: -визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 57,9 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 57,9 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м 19.03.2025 року, позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Чернігівської міської ради Чернігівської області з заявою про реєстрацію прав власності на будинок. Однак, 25.03.2025р. отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 77992952 мотивоване тим, що державним реєстратором не отримано документи та/або інформацію, необхідні для державної реєстрації прав, з посиланням на Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2011 року № 1141. Інформація про зареєстроване право власності на зазначений будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Позивач зазначає, що наразі провести реєстрацію права власності на будинок не вбачається за можливе, оскільки будинок знаходиться на території, на якій ведуться бойові дії, тому він звернувся до суду. Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського від 03.07.2025 року порушено справу за позовною заявою [PERSON] . Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 03.12.2025 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] , про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст.ст.128,130 ЦПК України, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримано. Відповідачем відзиву на позовну заяву в порядку ст. 191 ЦПК України, не подано, про дату, час судових засідань по справі відповідач повідомлявся належним чином. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта, довідкою про реєстрацію місця проживання а.с. 7-8, 10). Відповідно до Виписки з погосподарської книги, в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.11) Відповідно до Довідки, виданої 03.10.2024 р. Покровською міською військовою адміністрацією Покровського району Донецької області, будинок знаходиться на приватизованій земельній ділянці, присвоєна адреса: [ADDRESS] (а.с.12) Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , будинок має загальну площу 57,9 кв.м., житлову площу 22,0 кв.м (а.с.16-20) Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, [PERSON] належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,4 га (а.с.14) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1422786500:01:000:0132, площа ділянки 0,25 га, призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.15 ). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вищевказаний будинок не зареєстроване (а.с.21-24). 19.03.2025 року, позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Чернігівської міської ради Чернігівської області з заявою про реєстрацію прав власності на будинок. Рішенням від 25.03.2025 р. про відмову в проведенні реєстраційних дій № 77992952 [PERSON] було відмовлено у проведенні реєстраційної дії у зв`язку з тим, що державним реєстратором не отримано документи та/або інформацію, необхідні для державної реєстрації прав (а.с.25). Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки, квартири проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення). На даний час КП «Донецьке міське бюро технічної інвентаризації» не здійснює діяльність через перебування в окупації даної території, документи БТІ не вивозились, стан справ не відомий. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 дійшла висновку, що особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, дарування тощо, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За положеннями ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. З початку повномасштабної війни 24.02.2022 року громадяни, які мають у власності об`єкти нерухомого майна на територіях областей, де відбуваються бойові дії, право власності на які оформлене до 2013 року, стикаються з неможливістю провести операції з власною нерухомістю, отримати компенсацію за пошкоджене чи зруйноване майно, зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки значна частина архівів в населених пунктах, які знаходяться в зоні активних бойових дій чи на тимчасово окупованих територіях, на даний час недоступна або знищена, одним із способів підтвердити право власності на таке майно залишається визнання права власності в судовому порядку. Державна реєстрація у цьому випадку здійснюється на підставі рішення суду. На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підставі позову, оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, беручи до уваги, що у позивача відсутня можливість одержати відповідні документи у зв`язку з перебуванням будинку на території, на якій ведуться бойові дії, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на квартиру, оскільки це не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб і є єдиним можливим способом захисту його прав та законних інтересів. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Вимог про стягнення судових витрат по справі позивачем не заявлено. На підставі ст. ст. 316, 392 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved