Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивач - [PERSON] , звернулась до суду з позовом до відповідача - [PERSON] , про розірвання шлюбу, в якому вказує, що 28 березня 2020 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 88. Зазначає, що подружні відносини з відповідачем фактично розірвані. Спільного господарства сторони не ведуть. Шлюб має формальний характер. Подружжя має зовсім різні погляди на життя, за характером не сходиться, що суперечить подальшому сумісному проживанню. Проживати однією сім`єю не здається для Позивача можливим, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити нашим інтересам. Рішення Позивача про розірвання шлюбу усвідомлене добровільне тій суді безпосередньо пов`язане з бажанням припинити подальше подружнє життя. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із зазначеним просить суд розірвати шлюб. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду дніпропетровської області цивільну справу передано за підсудністю до Соборного районного суду міста Дніпра. Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 13 лютого 2026 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Крім того, відповідачу запропоновано надати пояснення по суті справи та усі наявні докази. Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 10 березня 2026 року відкладено судовий розгляд. Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 26 березня 2026 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Позивач у судове засідання не з`явилась. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи. Клопотань та заяв до суду не надходило. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 28 березня 2020 року укладено шлюб, який зареєстрований Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 88, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (арк.с. 7). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (арк.с. 6). Спір про його місце проживання відсутній. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить задовольнити, оскільки примирення між сторонами неможливе, сторони подружніх відносин не підтримують, сім`я фактично не існує та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. При укладенні шлюбу позивачка змінила прізвище. Із заяви по суті спору вбачається, що після розірвання шлюбу Позивачка бажає змінити прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України. З огляду на викладене, на підставі статей 104, 105, 110 СК України,

Outcome: approved