Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Через систему «Електронний суд» ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1146-9712 від 28.01.2023 року у розмірі 29 500,00 грн та судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.01.2023 року між сторонами укладено договір про відкриття кредитної лінії №1146-9712, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 5 900,00 грн, строком на 300 днів, тобто з 28.01.2023 року до 23.11.2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі від 2,50% в день до 3,00% в день. Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 10.11.2025 року виникла заборгованість в загальному розмірі 58 587,00 грн, з яких: 5 900,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 52 687,00 грн прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом. В той же час, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 29 500,00 грн, з яких: 5 900,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 23 600,00 грн прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). 28.01.2023 року між сторонами укладено договір про відкриття кредитної лінії №1146-9712, за умовами якого відповідач отримав кредит в загальному розмірі 5 900,00 грн, строком на 300 днів, тобто з 28.01.2023 року до 23.11.2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі від 2,50% в день до 3,00% в день (в залежності від строку користування кредитом). Кредитний договір містить додаток у вигляді таблиці обчислення загальної вартості кредиту (графік платежів за договором). Зазначені документи відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Крім того, відповідач ознайомлений з правилами відкриття кредитної лінії та паспортом споживчого кредиту, які ним теж підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. На підтвердження факту перерахування відповідачу 28.01.2023 року кредитних коштів у розмірі 5 900,00 грн позивачем надано квитанцію №2202521982 від 28.01.2023 року та довідку про перерахування суми кредиту за договором про відкриття кредитної лінії №1146-9712 від 28.01.2023 року, в яких зазначено, що видача коштів здійснювалася за допомогою системи LiqPay, платіж 2202521982; дата 28.01.2023 року, номер платіжної карти 545708*39, призначення платежу видача кредиту, сума 5 900,00 грн. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 10.11.2025 року виникла заборгованість в загальному розмірі 58 587,00 грн, з яких: 5 900,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 52 687,00 грн прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом. З наданого розрахунку вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховані позивачем за період з 28.01.2023 року до 23.11.2023 року, тобто в межах строку кредитування, визначеного договором. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Враховуючи те, що відповідач не виконав передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог шляхом стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 29 500,00 грн, з яких: 5 900,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 23 600,00 грн прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2 662,40 грн.

Outcome: approved