Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до відповідача - [PERSON] , відповідно до якої просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 25 липня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 500. Позивач стверджує, що сімейне життя із Відповідачем у нього не склалося. Кожен з подружжя має зовсім різне уявлення про шлюбно-сімейні відносини. Спільне життя з Відповідачем неможливе через втрату почуття любові та поваги один до одного, різні погляди сторін на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейних стосунків і не мають спільного бюджету. Станом на сьогодні втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між Позивачем та Відповідачем. Збереження сім`ї неможливе і суперечить інтересам подружжя. У зв`язку із зазначеним просить суд розірвати шлюб. Ухвалою суду від 20 лютого 2026 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Крім того відповідачу запропоновано надати пояснення по суті справи та усі наявні докази. Ухвалою суду від 11 березня 2026 року та від 25 березня 2026 року відкладено розгляд справи. Позивач у судове засідання не з`явилась. Направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнає, просить шлюб розірвати. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а Відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову Відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України (далі СК України), відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 25 липня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 500, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після одруження дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». Сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 05 червня 2019 року, виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Спір щодо місця проживання дитини відсутній. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить задовольнити, оскільки примирення між сторонами не можливе, сторони подружніх відносин не підтримують, сім`я фактично не існує та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 142 ЦПК України. З огляду на викладене, на підставі статей 104, 105, 110 СК України,

Outcome: approved