Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що є власником земельної ділянки. Між сторонам було укладено Договір оренди землі від 21 березня 2006 року, за кадастровим номером: 1221086600:01:023:0225, загальною площею 8.160 гектарів, що належить позивачу на праві власності. Проте, відповідач систематично порушує та не виконує свої зобов`язання, а саме недоплачує орендну плату. У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором оренди землі - 8 956,86 грн; 3 відсотки річних від простроченої суми - 537,45 грн та інфляційні втрати - 1962,52 грн, а всього 11456,83 грн. Також просить стягнути розмір сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та зазначає, що в договорі, укладеному ще у 2006 році, розмір орендної плати було визначено на рівні 1,5% від нормативної грошової оцінки. Водночас у зв`язку зі змінами законодавства відповідач при щорічній оплаті застосовує змінний розмір орендної плати відповідно до вимог закону. Щороку позивач самостійно отримувала кошти орендної плати, за винятком 2024 року. За 2024 рік орендна плата була направлена поштою та отримана позивачем. Відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, відповідач нараховує орендну плату виходячи з нормативної грошової оцінки у розмірі 3% та, за вирахуванням податкових платежів, від імені позивача виплачує належну суму орендної плати. Позивач при здійсненні розрахунку нібито недоплаченої орендної плати використовує розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 2025 рік. Водночас застосування такого розміру нормативної грошової оцінки як підстави для нарахування та оплати орендної плати за попередні роки є неможливим. Зазначений позивачем розмір нормативної грошової оцінки підлягає використанню виключно при нарахуванні та виплаті орендної плати за 2025 рік у строки, передбачені договором, а саме до 15 грудня 2025 року, і не має жодного відношення до заявлених позовних вимог. За весь період існування договірних відносин між сторонами позивач не зазначала, що фактично отримувана сума орендної плати є меншою, ніж передбачено договором. Усі обов`язкові податкові платежі були сплачені відповідачем від імені позивача. Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та не мають належного правового підґрунтя. Відповідно, відсутні підстави для нарахування та стягнення штрафних санкцій, а також для відшкодування витрат на правову допомогу. Позивачем подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що обов`язок щорічного отримання проіндексованої нормативної грошової оцінки земельної ділянки для правильного нарахування податків та орендної плати покладено на відповідача відповідно до п. 2.3 договору від 21.03.2006. На думку позивача, відповідач ухиляється від виконання цього обов`язку, чим порушує умови договору. Також представник відповідача зазначав, що відповідач, виступаючи податковим агентом, сплачує всі податки за орендодавця, у тому числі земельний податок, однак належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин відсутні. Крім того, позивач вказує, що у 2019 та 2021 роках орендна плата нею взагалі не отримувалась. Додатково позивач зазначає, що середній розмір орендної плати за земельний пай у Дніпропетровській області становить близько 6000 грн за 1 га. На її думку, сплата відповідачем орендної плати у розмірах, зазначених у позові, призводить до заниження податкових зобов`язань, що, у свою чергу, може спричинити негативні наслідки, зокрема недостатнє фінансування державних послуг та інфраструктури, порушення принципів добросовісної конкуренції, зростання корупційних ризиків та зменшення надходжень до бюджету. Представником відповідача надано суду заперечення на відповідь на відзив, згідно якого надано пояснення, що відповідач нараховує та оплачує всі платежі згідно до норм чинного законодавства, що підтверджується нормативно-грошовою оцінкою земельної ділянки, яка була долучена до відзиву на позовну заяву. Відповідач не надавав доказів сплати податків, оскільки це не є предметом даного судового спору. Щодо вартості оплати орендної плати, то з дня опублікування Указу Президента України від 2 лютого 2002 року N 92 розмір орендної плати став складати 3% від нормативно грошової оцінки, не змінюючи договір шляхом укладання будь-яких додаткових угод. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю № III-ДП 042930 [PERSON] на праві приватної власності на землю належить земельна ділянка площею 8,160 га на території Малоолександрівської сільської ради для ведення товарного сільгоспвиробництва. Між Фермерським господарством «АГРОФІРМА ЧУМАК» (орендарем) та [PERSON] (орендодавцем) 21.03.2006 року укладено Договір оренди земельної ділянки, згідно умов якого орендар приймає в оренду земельну ділянку, яка знаходиться на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, площею 8,1600 га ріллі, грошова оцінка земельної діляіінки 72744,316 грн. на момент укладення договору. Відповідно до п. 2.2., Договір укладено строком на двадцять п`ять років, починаючи з дня його реєстрації. Орендна плата складає 1,5% від вартості земельної ділянки, що становить 1091,17 грн. на рік (п.2.3. Договору). Розрахунок закінчується не пізніше 15 грудня кожного року. Відповідно до п. 8 договір набуває чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації. Договір було зареєстровано в книзі записів державної реєстру договорів оренди землі у Верхньодніпровському міському відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства Центру державного земельного кадастру за № 040811900604 від 26.05.2008. До договору додано кадастровий план земельної ділянки. Земельна ділянка була передана орендарю 21.03.2006 згідно акту прийому-передачі ділянки в оренду між ФГ «Агрофірма Чумак» та [PERSON] . Згідно витяг із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 1221086600:01:023:0225, у 2019 році зазначено нормативно грошову оцінку у розмірі 260142, 42 грн. Згідно відомостей видачі орендної плати за 2019, 2021, 2022, 2023 роки, позивачеві було нараховано орендну плату у розмірі 7804,27 грн., що складає 3% від грошової оцінки у 2019 році та, за вирахуванням податку та військового збору виплачено позивачеві 6282,44 грн. 11 грудня 2024 року відповідачем через засоби поштового зв`язку було здійснено переказ готівки на ім`я Позивача в сумі 6863 грн, із призначенням платежу - орендна плата за 2024 рік, що підтверджується копією квитанції. Відповідно до Витягу № НВ-9924877502024 від 09.02.2024 із технічної документації нормативно грошова оцінка земельної ділянки складає 273409,68 грн. Відповідно до Витягу № НВ-9977908912025 від 15.09.2025 із технічної документації нормативно грошова оцінка земельної ділянки складає 306187,63 грн. У витягах з електронної системи податкової, надано відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2022, 2023 та 2024 роки фермерським господарством "Чумак", який підтверджує, що відповідачем були сплачені всі податки із суми нарахованої позивачу орендної плати. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 1 ЗУ «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тлумачення п. 3 ч. 1 ст. 3 та ст. 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. За змістом ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. У ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. При цьому розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п. 288.4 ст. 288 ПК України). Статтею 288.5 ПК України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. За приписами ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. З усіх наведених вище положень ПК України та Закону України «Про оренду землі» вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений в договорі оренди. ПК України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме договором оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.03.2018 у справі № 916/3236/16, від 01.10.2018 у справі № 916/3233/16. За положеннями ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, фактично виходить із іншого розміру орендної плати, ніж погоджений сторонами, не довівши при цьому належними доказами внесення змін до договору або наявності правових підстав для автоматичної зміни такого розміру. Разом з тим, з урахуванням змін законодавства, зокрема Указу Президента України № 725/2008, мінімальний розмір орендної плати за земельні ділянки сільськогосподарського призначення встановлено на рівні не менше 3 % від нормативної грошової оцінки. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач фактично здійснював нарахування та сплату орендної плати виходячи з 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Позивач, звертаючись до суду, обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач сплачував орендну плату у меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Разом з тим, відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, саме на позивача покладається обов`язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, у тому числі - розміру заявленої до стягнення заборгованості. Оцінюючи наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він здійснений на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 15.09.2025 року. Суд зазначає, що такий доказ не є належним для визначення розміру орендної плати за період 20222024 років. Відповідно до статті 289 Податкового кодексу України, нормативна грошова оцінка земельної ділянки застосовується з урахуванням коефіцієнта індексації станом на відповідний рік. Отже, нормативна грошова оцінка має застосовуватись саме у тому розмірі, який діяв у відповідному періоді, за який здійснюється нарахування орендної плати. Витяг, сформований у 2025 році, відображає показники станом на момент його формування і не може бути застосований до правовідносин попередніх років, оскільки це фактично означало б надання йому зворотної дії у часі, що суперечить принципу правової визначеності. Позивачем не доведено, що зазначена у витягу нормативна грошова оцінка діяла у 20222024 роках, а також не надано розрахунку з урахуванням показників, чинних у кожному окремому році. Разом з тим, відповідач у відзиві посилається на витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2019 рік, відповідно до якого здійснював розрахунок орендної плати у 20212024 роках. Однак суд зазначає, що і цей доказ не може бути безумовно покладений в основу визначення належного розміру орендної плати, оскільки відповідно до вимог статті 289 Податкового кодексу України нормативна грошова оцінка підлягає щорічній індексації. Використання показників нормативної грошової оцінки за 2019 рік без належного застосування коефіцієнтів індексації не дає можливості встановити дійсний розмір орендної плати у 20212024 роках. Таким чином, жодна зі сторін не надала суду належних та допустимих доказів, які б достовірно підтверджували розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки у спірний період та, відповідно, правильний розмір орендної плати. При цьому суд наголошує, що саме на позивача покладається обов`язок доведення розміру заявлених вимог, і недоведеність такого розміру є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі задоволенню на підлягають. Оскільки позовні вимоги про стягнення 3 відсотків річних від простроченої суми та інфляційних витрат є похідними від первісних вимог, в задоволенні яких суд відмовляє, тому і в задоволенні позову в цій частині позовних вимог також слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим, витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed