Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

30 грудня 2025 року представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 23 листопада 2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено кредитний договір № 161563, відповідач отримав кошти у розмірі 8 000,00 грн, свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 13 184,40 грн. 16 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 16042025, відповідно до якого, а також реєстру прав вимоги до вказаного договору, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 161563 від 23 листопада 2024 року. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 13 184,40 грн, що складається з: 8 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 4 683,40 грн заборгованості за відсотками, 501 грн заборгованості за комісією, а також понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 4 - зворот). Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи належно повідомлений відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за адресою зареєстрованого місця проживання, шляхом смс-повідомлення, надіслання електронного листа та відповідного оголошення на сайті суду (а.с. 136, 140, 141). За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. 23 листопада 2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 161563 шляхом підписання такого, заяви на видачу кредиту, графіку платежів, паспорту споживчого кредиту електронним підписом у виді одноразових ідентифікаторів 20d4c3a5, 24e11867, внаслідок чого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн строком на 84 дні з 23 листопада 2024 року (дата надання кредиту) по 15 лютого 2025 року, зі сплатою процентів за ставкою 390,0 % річних. Відповідно до п. 2.2.1. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 8 000,00 грн, надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 6 000,00 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 2 000,00 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Відповідно до п. 2.4. договору (індивідуальної частини) знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. Відповідно до п. 2.5. договору (індивідуальної частини) комісія за надання кредиту складає 2 000,00 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1. індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 161563 від 23 листопада 2024 року, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Кредіплюс» № 3886/30-10 від 30 жовтня 2025 року. Із виписки з особового рахунку за кредитним договором № 161563 від 23 листопада 2024 року вбачається, що заборгованість станом на 01 листопада 2025 року становить: 8 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4 683,40 грн - заборгованість за відсотками, 501 грн - заборгованість за комісією. У відповідності до повідомлення АТ «ПУМБ» на ім`я [PERSON] в банку була випущена банківська платіжна картка [NUMBER] , на яку здійснено переказ коштів в сумі 6 000 грн 23 листопада 2024 року (а.с. 138). Доводів того, що банківська картка з цим номером не належить відповідачу, матеріали справи не містять. 16 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 16042025, відповідно до умов якого первісний кредитор ТОВ «ФК «Кредіплюс» передає (відступає) новому кредитору ТОВ «Юніт Капітал» свої права вимоги за кредитними договорами, а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Згідно витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 16042025 від 16 квітня 2025 року - реєстру прав вимог № 1 вбачається, що первісний кредитор ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступив новому кредитору ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до відповідача у розмірі 13 384,40 грн, що складається з: 8 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4 683,40 грн - заборгованість за відсотками, 501 грн - заборгованість за комісією, 200 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штраф). Вимога про стягнення з відповідача 200 грн (заборгованість по штрафним санкціям) позивачем не заявлялася. Відтак, ТОВ «Юніт Капітал» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором № 16042025 від 16 квітня 2025 року та статусу нового кредитора за зобов`язаннями останнього перед ТОВ «ФК «Кредіплюс». Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст.ст. 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Договір був вчинений в електронній формі, яка згідно зі ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626, 628 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним (що відповідає належному виконанню відповідно до ст. 516 ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Водночас, суд не може в повній мірі погодитись із наведеною позивачем сумою заборгованості відповідача за кредитним договором від 23 листопада 2024 року, оскільки окрім заборгованості за тілом кредиту та відсотками, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 501 грн заборгованості за комісією. У постанові ВП ВС від 13 липня 2022 року (справа № 363/1834/17) міститься правовий висновок, згідно якого банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 501 грн заборгованості за комісією з обслуговування кредиту слід відмовити. Оскільки відповідачем не виконано обов`язку за кредитним договором від 23 листопада 2024 року, суд дійшов висновку, що відповідач порушив умови укладеного договору, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в розмірі 12 683,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з платіжною інструкцією № 32886 від 26 грудня 2025 року позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 330,35 грн (12 683,40 х 2 422,40 / 13 184,40). Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем суду надано договір про надання правової допомоги № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, додаткову угоду від 11 вересня 2025 року № 25770873946 до договору про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги, відповідно до яких гонорар адвокатського бюро «Соломко та партнери» за надані правові, юридичні послуги становить 7 000 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

Outcome: partial