Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

05 лютого 2026 року [PERSON] (далі - позивач) через свого представника [PERSON] направила до Миколаївського районного суду Миколаївської області позовну заяву до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалась на те, що в них з відповідачем подружнє життя не склалося, кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, різницю характерів, відсутності між ними взаєморозуміння та довіри, спільне господарство не ведеться. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просила розірвати шлюб. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2026 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження справі. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, при цьому 09 березня 2026 року представник позивача [PERSON] в системі «Електронний суд» сформувала до суду заяву, у якій позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, розгляд справи просила проводити без їх з позивачем участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, при цьому 12 березня 2026 року на адресу суду надійшла заява, в якій відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив їх задовольнити, розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 01 червня 2013 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (а. с. 6). У подружжя є діти: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] ; син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а. с. 15, 17). Через різні погляди на шлюб і сім`ю, відсутність взаєморозуміння, почуття любові один до одного, сторони фактично припинили шлюбні стосунки. Спільне господарство подружжям не ведеться. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Крім того, частиною 1 статті 24 СК України визначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене, суд вважає, що примирення сторін та поновлення сімейних стосунків між ними є неможливим, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, інтересам їх дітей. За таких обставин, шлюб підлягає розірванню. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, позивачу належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 665 грн 60 коп., а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп.

Outcome: approved