Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (зміна назви суду на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів» №4273-IX, який набув чинності 25.04.2025 року на Дніпровський районний суд Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.03.2018 року між сторонами було укладено шлюб, від якого подружжя має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя сторін не склалося у зв`язку з різними поглядами на сімейні відносини та розподіл обов`язків. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, що стало підставою для звернення позивачки до суду з позовом про розірвання шлюбу, а також із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів. На даний час, у зв`язку з небезпечною ситуацією в країні, позивачка була вимушена з міркувань безпеки виїхати за межі України разом із донькою, де вони фактично проживають. Малолітня [PERSON] перебуває на повному утриманні позивачки, яка самостійно забезпечує її виховання, розвиток та задоволення повсякденних потреб. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає, батьківські обов`язки не виконує. З огляду на тривале ухилення відповідача від виконання обов`язків батька, позивачка звернулася до суду з даним позовом про позбавлення його батьківських прав. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито підготовче провадження у справі. 29.04.2025 року представником служби у справах дітей Краматорської міської ради надано письмові пояснення щодо вирішення судового спору. У поясненнях зазначено, що спеціалістами служби було здійснено виїзд за адресою місця реєстрації [PERSON] , де встановлено, що з початку бойових дій останній за вказаною адресою не проживає. Також здійснено виїзд за адресою проживання [PERSON] , однак встановлено, що позивач разом із донькою за цією адресою не проживає. Під час телефонної розмови спеціалістам служби повідомлено, що позивач разом із дитиною перебуває за кордоном протягом трьох років. З огляду на викладене, орган опіки та піклування зазначає про відсутність можливості надати обґрунтований висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися, позивач надіслала заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.03.2026 року постановлено провести заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що зроблено актовий запис №99. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , [PERSON] . Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 28.03.2028 року, встановлено, актовий запис №405. Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10.09.2021 року по справі №234/10324/20, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 17.03.2018 року у Краматорському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №99. Рішення набрало законної сили 12.10.2021 року. 25.08.2020 року Краматорського міським судом Донецької області було видано судовий наказ по справі №234/10323/20, яким стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 17.07.2020 року і до повноліття дитини. Адвокатом Берзінь С.Л. був надісланий адвокатський запит на адресу Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.12.2024 року за вих. №225-з. Згідно відповіді на адвокатський запит від 05.12.2024 року за вих. №22.12-84184, було надано інформацію, що на примусовому виконанні у Краматорському відділі державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває провадження АСВП№ 63004478 з примусового виконання судового наказу № 234/10323/20; 2-н/234/807/20 від 25.08.2020 виданого Краматорським міським судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи в 17.07.2020 року і до повноліття дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості за виконавчим провадженням №63004478, виданого старшим державним виконавцем Шеховцовою О.М., загальна заборгованість по аліментам у [PERSON] на користь [PERSON] , згідно судового наказу № 234/10323/20; 2-н/234/807/20 від 25.08.2020 виданого Краматорським міським судом Донецької області, станом на 30.11.2024 року складає 173 482,40 грн. 03.12.2024 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 86 741,20 грн. У зв`язку з вищевикладеним станом на 30.11.2024 року загальна сума боргу становить 260 223,60 грн. Згідно з відомостями, що містяться у копіях паспортів громадянина України для виїзду за кордон, виданих на ім`я [PERSON] (№ [NUMBER] ) та [PERSON] (№ [NUMBER] ), встановлено, що зазначені особи перетнули державний кордон України 12.03.2022 року. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] та [PERSON] отримали посвідки на тимчасове проживання на території Угорщини № [NUMBER] та № [NUMBER] . У судовому засіданні від 30.09.2025 року позивачка повідомила, що востаннє бачила відповідача у лютому 2022 року, коли він приїжджав попрощатися. З того часу відповідач фактично не підтримує зв`язок із дитиною, також, за словами позивачки, востаннє він телефонував доньці близько трьох років тому. Позивачка також зазначила, що на спроби дитини налагодити спілкування з батьком останній не реагував, ігнорував її звернення та не відповідав на них. В судовому засіданні була заслухана також думка дитини [PERSON] , яка повідомила, що наразі проживає з матір`ю, батько їй не телефонує, подарунків не надсилає, та не вітає доньку зі святами. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У відповідності до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до положень ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Зі змісту письмових пояснень органу опіки та піклування Краматорської міської ради вбачається, що ним вживалися всі належні заходи щодо з`ясування обставин справи та вирішення сімейного спору. Водночас, у зв`язку з відсутністю сторін за адресами їх місця реєстрації, орган опіки та піклування був позбавлений можливості надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року по справі № 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22) був зроблений висновок про те, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо. Так, матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації позивач та малолітня донька з метою забезпечення безпеки були вимушені виїхати за межі України, у зв`язку з чим орган опіки та піклування об`єктивно позбавлений можливості надати обґрунтований письмовий висновок щодо розв`язання спору. За таких обставин, враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд доходить висновку, що відсутність письмового висновку органу опіки та піклування не є перешкодою для розгляду даної справи, а тому спір підлягає вирішенню судом на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, матеріальної допомоги не надає, що підтверджується наявною заборгованістю зі сплати аліментів, а також не цікавиться життям дитини, що свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків та байдуже ставлення до доньки. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку доказам у справі, з урахуванням інтересів дитини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Суд звертає увагу, що 25.08.2020 року Краматорського міським судом Донецької області було видано судовий наказ по справі №234/10323/20, яким стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 17.07.2020 року і до повноліття дитини, та на підставі вказаного судового наказу було відкрито виконавче провадження №63004478. З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо стягнення аліментів у межах розгляду даної справи, оскільки зазначене питання вже було вирішено судовим рішенням, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved