Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивач ТОВ «Брайт Інвестмет» через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 2015354902 від 06.05.2017 (далі - кредитний договір) у розмірі 12 555 грн 41 коп. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2015354902 від 06.05.2017, який складається із публічної та індивідуальної частин договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. На підставі кредитного договору відповідачу надано споживчий кредит, відкрито поточний (картковий) рахунок та видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом, у якому визначено основні умови кредитування, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. З умовами такого договору відповідач погодився, про що свідчить наявність її власноручного підпису у кредитному договорі. Відповідач довготривалий строк не виконувала належним чином свої кредитні зобов`язання перед банком, у зв`язку з чим її заборгованість перед банком складає 12 555 грн 41 коп., з яких 8 163 грн 28 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4 392 грн 13 коп. - заборгованість за відсотками. Разом з тим, 24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторигу № 24/03/23, за яким ТОВ «Брайт Інвестмент» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку, указаних у реєстрі прав вимог, у тому числі і до відповідача. Всупереч умов кредитного відповідач не виконала свого зобов`язання щодо повного погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Брайт Інвестмент», ні на рахунки первісного кредитора. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Брайт Інвестмет» за кредитним договором № 2015354902 від 06.05.2017 в загальній сумі 12 555 грн 41 коп. Від відповідача [PERSON] до суду надійшли додаткові пояснення у справі, у яких вона зазначає, що не визнає позовні вимоги, оскільки графіком платежів погоджено суму у розмірі 6 097 грн 09 коп. Вказує, що позивачем безпідставно нараховано відсотки після закінчення погодженого графіком платежів строку кредитування, а нарахування процентів за кредитом за фактичне неправомірне прострочене користування грошовими коштами за ст. 625 ЦКУ, після закінчення погодженого строку кредитування - заборонено в тому числі, під час дії карантинних обмежень та воєнного стану. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшли додаткові пояснення у справі де вона вказує, що кредитному договорі № 2015354902 від 06.05.2017 містяться елементи різних договорів і позичальнику надано декілька різних послуг кредитування та видача і обслуговування картки (продукт CARD). Предметом спору у цивільній справі № 712/379/26 є п. 2 договору, відповідно до якого відповідачу було відкрито картковий рахунок та надано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом, за користування яким нараховуються проценти у розмірі 40 % річних по операціях розрахунку карткою за товари, послуги та в мережі інтернет, та по операціях зняття готівки в банкоматах та пунктах видачі готівки. У разі виникнення несанкціонованого овердрафту відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,15 % за день. Емітована платіжна картка була активована відповідачем, остання фактично почала користуватись кредитними коштами та реалізовувати свої права й обов`язки за кредитним договором. Позивач звертає увагу суду, що графік платежів, на який посилається відповідач та в якому зазначено суму 6 097 грн 09 коп., стосується окремої частини договору продукту POS (товарного кредитування), яка не є предметом спору у даній справі. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.01.2026 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача Кириченко О.М. в судове засідання не з`явилась, натомість у прохальній частині позовної заяви зазначила, що просить провести розгляд справи без участі позивача. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судових повісток-повідомлень до її електронного кабінету, які були доставлені 21.01.2026 та 24.02.2026. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із положеннями ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В судовому засіданні встановлено, що 06.05.2017 між АТ «ОТП Банк» (банком) та [PERSON] (позичальником, держателем) укладено кредитний договір № 2015354902, який підписано власноручним підписом відповідача разом із графіком платежів. Підписанням кредитного договору сторони підтверджують, що будь-які умови кредитного договору є істотними і підлягають виконанню в порядку, передбаченому кредитним договором та правилами кредитування. Згідно з умовами вищевказаного договору банк надає кредит у розмірі 6 096 грн 70 коп., який включає послугу за надання виписок в електронному вигляді у розмірі 250 грн, із процентною ставкою 0,01 % річних строком на 14 місяців до 06.07.2018. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником платежів, визначених графіком. На виконання умов кредитного договору банк перерахував кредитні кошти в сумі 5 864 грн 70 коп. на рахунок продавця, що вбачається із специфікації до кредитного договору від 06.05.2017, якою банк повідомив, що ним прийнято позитивне рішення щодо можливості надати позичальнику кредит, а також із рахунку-фактури № 100004386654 від 06.05.2017. Крім того, відповідно до умов кредитного договору банк та позичальник підтверджують факт укладення між ними договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток на підставі правил кредитування, правил користування кредитною карткою MasterCard Standart, що розміщені на сайті банку. Банк відкрив держателю карткових рахунок в гривні та випустив кредитну картку MasterCard Standart із кредитним лімітом 1 000 грн та стромо його дії 3 роки з моменту підписання банком і позичальником цього договору. За користування кредитом (кредитною лінією) нараховуються проценти у розмірі 40 % річних по операціях розрахунку карткою за товари, послуги та в мережі інтернет, та по операціях зняття готівки в банкоматах та пунктах видачі готівки. У разі виникнення несанкціонованого овердрафту відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,15% за день. Невід`ємною частиною договору є правила кредитування, що розміщені на сайті банку, підписанням цього договору позичальник підтвердив, що ознайомлений із правилами кредитування, погоджується із ними та зобов`язується належно та неухильно виконувати свої обов`язки, визначені ними. Відповідач не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом (кредитною лінією, продукт CARD), а також іншими витратами відповідно до умов договору у повному обсязі, внаслідок чого в останньої виникла заборгованість в сумі 12 555 грн 41 коп., з яких 8 163 грн 28 коп. заборгованість за тілом кредиту, 4 329 грн 13 коп. заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 2015354902 від 06.05.2017, укладеного між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] а також випискою по вищевказаному картковому рахунку. Відповідно до п. 3.1 договору банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитним договором третій особі, підписанням цього договору позичальник надає свою згоду на таке відступлення права вимоги за кредитним договором третій особі. Судом також встановлено, що 24.03.2023 між ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» (фактором) та АТ «ОТП Банк» (клієнтом) укладено договір про відступлення прав вимоги № 24/03/23, відповідно до якого клієнт передає, а фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в тому числі і за кредитним договором № 2015354902 від 06.05.2017, укладеним між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] , сума заборгованості за яким складає 12 555 грн 41 коп., з яких 8 163 грн 25 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4 392 грн 13 коп. - заборгованість за відсотками. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За змістом ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормою ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у договорі і вона користувалась кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування такими коштами, внаслідок чого розмір заборгованості за кредитним договором № 2015354902 від 06.05.2017 становить 12 555 грн 41 коп., з яких 8 163 грн 28 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4 392 грн 13 коп. - заборгованість за відсотками. За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. Стосовно заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання правової допомоги № 43115064 від 01.07.2025, укладений між Адвокатським бюро «Ольги Клещ» в особі керуючого Клещ О.В. та ТОВ «Брайт Інвестмент», додаткову угоду № 2015354902 від 25.12.2025, акт № 2015354902 від 25.12.2025 про підтвердження факту надання правничої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг) від 25.12.2025 та платіжна інструкції № 3979 від 25.12.2025 на суму 5 000 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до увагу, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо усної консультації, правового аналізу та підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: approved