Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" (далі ТОВ "Юніт Капітал") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ «Фінансова Компанія «КредіПлюс» та [PERSON] 13.12.2024 було укладено кредитний договір №163870 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. Заповненням заяви [PERSON] підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит на суму 34118,00 грн. Проценти 0,10% річних. 16.04.2025 між ТОВ «ФК «КредіПлюс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу за №16042025, за яким позивач набув прав вимоги до відповідачки за кредитним договором №163870 від 13.12.2024. Тому позивач просив стягнути на свою користь заборгованість в розмірі 35329,16 грн, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн та витрати на правничу допомогу 7000,00 грн. Ухвалою Семенівського району суду Полтавської області від 27.01.2026 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано докази по справі. Представник позивача ТОВ "Юніт Капітал" належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, до суду не з`явився. В позовній заяві просив розгляд даної справи проводити без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 5). Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення ухвали суду, копії позовної заяви з додатками та судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Поштове повідомлення повернулося до суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.89, 97). Відзиву або будь-яких інших документів на спростування доводів позивача не подала, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотань до суду не направила. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом ухвалено здійснити заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між ТОВ «Фінансова Компанія «КредіПлюс» та [PERSON] 13.12.2024 було укладено кредитний договір №163870 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит на суму 34118,00 грн. Проценти 0,10% річних. Строк кредитування 365 днів. Спосіб та строк надання кредиту: безготівковим шляхом на рахунок позичальника. Кредит надається не пізніше наступного дня з моменту укладення договору за умови надання забезпечення та/або укладення договорів про надання супровідних послуг, якщо такі передбачаються, в наступному порядку: у розмірі 28989,81 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №154596 від 24.09.2024, укладеним з кредитодавцем; у розмірі 10,49 грн на картку позичальника № [NUMBER] , у розмірі 5117,70 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини договору. Загальні витрати за кредитом 5148,22 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом 39266,22 грн. Реальна річна ставка 36,25%. Договір підписано одноразовим ідентифікатором 17c584a3 (а.с.9-12, 13-18, 19, 20-22). Згідно довідки ТОВ «ФК «Креді Плюс» про проведення взаємозаліку, операція була здійснена у встановленому порядку: № кредитного договору 163870 від 13.12.2024, сума кредиту 34118 грн, сума перерахована на погашення заборгованості за договором 28989,81 грн, сума перерахування на картковий рахунок позичальника 10,49 грн, комісія 5117,70 грн, договір взаємозаліку 154596, дата договору 24.09.2024 (а.с. 64). Згідно інформації АТ КБ «ПриватБанк» від 04.02.2026 зазначено, що на ім`я [PERSON] в банку емітована картка № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Також по клієнту емітувались інші картки. Номер телефону, на який відправлялась інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 13.12.2024 по 18.12.2024: [NUMBER] не був/не є фінансовим, [NUMBER] знаходиться/знаходився в анкетних даних [PERSON] . Згідно виписки по рахунку № [NUMBER] є зарахування коштів на суму 10,49 від 13.12.2024 (а.с. 90, 91). Отже, первісним кредитором ТОВ «ФК «Креді Плюс» свої зобов`язання перед [PERSON] за кредитним договором виконано в повному обсязі, а саме надано відповідачці кредит у розмірі та у спосіб, встановлені договором. Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним кредитним договором зобов`язань належним чином не виконала, згідно розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку за кредитним договором № 163870 від 13.12.2024 у відповідачки [PERSON] утворилась заборгованість станом на 01.11.2025 у розмірі 35329,16 грн, що складається із: заборгованості за сумою кредиту 34118.00 грн, простроченої заборгованості за процентами 10,16 грн, простроченої заборгованості за комісією 601,00 грн, заборгованості за штрафними санкціями 600,00 грн (а.с. 52-53, 54). 16.04.2025 між ТОВ «ФК «КредіПлюс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу за №16042025, за яким позивач набув прав вимоги до відповідачки за кредитним договором №163870 від 13.12.2024, що підтверджується витягом з додатку №1 до договору факторингу за №16042025 від 16.04.2025 Реєстр прав вимог №1 в загальному розмірі 35329,16 грн (а.с. 43-46, 48, 50, 51). Таким чином відповідно до позивача перейшло право вимоги до відповідачки (а.с. 48). 03.11.2025 ТОВ «Юніт Капітал» відповідачці направлено досудову вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором № 163870 від 13.12.2024, яка складає 35329,16 грн (а.с. 66). Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України "Про електрону комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електрону комерцію", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електрону комерцію"). Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 163870 від 13.12.2024 в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 34118,00 грн, заборгованості за процентами в сумі 10,16 грн та заборгованості за комісією 601,00 грн, в загальному розмірі - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд зазначає, що згідно розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, заборгованість відповідачки складає 35329,16 грн, але в прохальній частині позивач просить стягнути 34729,16 грн. За таких обставин, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 163870 від 13.12.2024 у загальному розмірі 34729,16 грн. Щодо стягнення з відповідачки витрат на професійну правову допомогу у розмірі 7000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Так, для підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 між АБ "Соломко та Партнери" та ТОВ "Юніт Капітал", додаткову угоду № 25770870419 до договору про надання правничої допомоги від 10.09.2025, акт прийому-передачі наданих послуг №10/09/25-02 від 10.09.2025 на загальну суму 7000,00 грн, що включає складання позовної заяви 5000,00 грн, вивчення матеріалів справи -1000,00 грн, підготовку адвокатського запиту 500,00 грн, підготовку клопотання про отримання інформації про зарахування коштів на рахунок позичальника, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю серії КС №7073/10 від 19.10.2018). Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Також у постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. Так, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи у даній справі, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Позивачем по справі було понесено судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2662,40 грн, які підлягають стягненню з відповідача (а.с. 6). На підставі викладеного,

Outcome: approved