Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить: визнати за [PERSON] , [INFO] , ІНН [NUMBER] , право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з наступними технічними характеристиками: одноповерховий житловий будинок з 3-х кімнат, кухні, передпокою, комор, загальної площі 100 кв.м, корисної площі 73,4 кв.м, житлової площі 38,9 кв.м, висотою кімнат 2,55 м. Зовнішні лінійні розміри в плані: основна частина житлового будинку 10,0 х 7,9 м, веранди 7,4 х 2,85 м.; визнати за [PERSON] , [INFO] , ІНН [NUMBER] , право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з наступними технічними характеристиками: одноповерховий житловий будинок з 3-х кімнат, кухні, передпокою, комор, загальної площі 100 кв.м, корисної площі 73,4 кв.м, житлової площі 38,9 кв.м, висотою кімнат 2,55 м. Зовнішні лінійні розміри в плані: основна частина житлового будинку 10,0 х 7,9 м, веранди 7,4 х 2,85 м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 17 жовтня 1975 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. У шлюбі народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Рішенням виконкому районної ради народних депутатів від 17 січня 1973 року № 6 на ім`я [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 20 січня 1973 року цю земельну ділянку було надано у безстрокове користування для будівництва житлового будинку на праві особистої власності. На підставі зазначених документів позивач разом із чоловіком у березні 1973 року розпочали будівництво житлового будинку за вказаною адресою, яке було завершено у березні 1976 року. 13 лютого 1989 року житловий будинок було введено в експлуатацію, що підтверджується актом прийомки в експлуатацію завершеного будівництва житлового будинку з господарськими забудовами індивідуального забудовника. Відповідно до цього акта житловий будинок є одноповерховим, складається з трьох кімнат, кухні, передпокою, комор, має загальну площу 100 кв.м, корисну площу 73,4 кв.м, житлову площу 38,9 кв.м, висоту кімнат 2,55 м. Зовнішні лінійні розміри в плані становлять: основна частина житлового будинку - 10,0 х 7,9 м, веранда - 7,4 х 2,85 м, будівельний об`єм - 313,0 куб.м. Представник позивача вважає, що оскільки спірний житловий будинок був збудований подружжям у період шлюбу, він є спільним майном подружжя. У зв`язку з цим позивачу та її чоловікові належало по 1/2 частці вказаного житлового будинку. Крім того, представник позивача зазначив, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить належна йому 1/2 частка спірного житлового будинку. позивач на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , тому вважає, що фактично прийняла спадщину. З цього приводу разом із позовною заявою подано клопотання про витребування доказів та інформації щодо осіб, зареєстрованих разом з [PERSON] на день його смерті. Також представник позивача зазначив, що 02 вересня 2025 року позивач звернулася до державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка. Разом з тим постановою нотаріуса від 17 вересня 2025 року у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено. Така відмова мотивована тим, що нотаріусом було направлено запит до Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради для підтвердження виникнення права власності спадкодавця на житловий будинок, однак згідно з відповіддю від 05 вересня 2025 року № 1290/3 інвентарна справа щодо цього об`єкта нерухомого майна відсутня у зв`язку із втратою частини архівних матеріалів через збройну агресію рф проти України. Окремо представник позивача звернув увагу, що листом від 05 вересня 2025 року № 1290/3 Комунальне підприємство «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради підтвердило відсутність інвентарної справи щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з цим нотаріус роз`яснив позивачу право на звернення до суду для визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Представник позивача вважає, що право власності на спірний житловий будинок виникло ще у 1989 році, тобто у період, коли оформлення та реєстрація права власності здійснювалися у порядку, чинному на той час, через органи бюро технічної інвентаризації. Однак на цей час відомості про право власності на вказаний будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, а архівні матеріали БТІ не збереглися, що унеможливлює оформлення прав позивача в позасудовому порядку. У зв`язку з цим представник позивача вважає, що позивач як співвласник спірного житлового будинку не має можливості належним чином реалізувати свої права щодо оформлення права власності на 1/2 частку будинку як на майно, набуте у шлюбі, а також оформити право на 1/2 частку цього ж будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Саме з цих підстав просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , як на частку у спільному сумісному майні подружжя, а також право власності на 1/2 частку цього житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з огляду на визнання відповідачами позову, проти вирішення справи у підготовчому судовому засіданні не заперечувала. На судове засідання відповідачі, не з`явилися надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали. У відповідності до частини третьої статті 200 ЦПК України, зважаючи на визнання позову відповідачами, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені позивачем доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що 17 жовтня 1975 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. У шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , після укладення шлюбу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Рішенням виконкому районної ради народних депутатів від 17 січня 1973 року № 6 на ім`я [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 20 січня 1973 року зазначену земельну ділянку надано у безстрокове користування для будівництва житлового будинку на праві особистої власності. На підставі цих документів подружжя у березні 1973 року розпочало будівництво житлового будинку, яке було завершено у березні 1976 року. Згідно з актом прийомки в експлуатацію завершеного будівництва житлового будинку з господарськими забудовами індивідуального забудовника від 13 лютого 1989 року, в експлуатацію введено одноповерховий житловий будинок за вказаною адресою, який складається з трьох кімнат, кухні, передпокою, комор, має загальну площу 100 кв.м, корисну площу 73,4 кв.м, житлову площу 38,9 кв.м, висоту кімнат 2,55 м; зовнішні лінійні розміри в плані: основна частина житлового будинку 10,0 х 7,9 м, веранда 7,4 х 2,85 м. Оцінивши наведені докази у сукупності, суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок був створений подружжям у період шлюбу та є об`єктом їхньої спільної сумісної власності. Та обставина, що земельну ділянку було виділено на ім`я чоловіка, сама по собі не спростовує спільного правового режиму збудованого під час шлюбу житлового будинку. На момент виникнення спірних правовідносин житлові будинки належали до об`єктів права приватної власності, а майно, нажите подружжям за час шлюбу, належало їм на праві спільної сумісної власності; аналогічний правовий підхід закріплений і у чинних статтях 60, 70 Сімейного кодексу України, відповідно до яких майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, а частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю або законом. За таких обставин суд вважає встановленим, що позивачу належала 1/2 частка спірного житлового будинку, а інша 1/2 частка належала [PERSON] . Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина після його смерті. До складу спадщини увійшла належна йому 1/2 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статей 1216, 1218, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків померлої особи до спадкоємців, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а право на спадкування за законом мають особи, визначені статтями 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають той з подружжя, який пережив спадкодавця, та діти спадкодавця. Отже, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач, а також відповідачі [PERSON] і [PERSON] . Як убачається з матеріалів справи, позивач на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем у спірному житловому будинку. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється шестимісячний строк. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] . 02 вересня 2025 року позивач звернулася до державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка, однак постановою від 17 вересня 2025 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Як убачається з листа Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради від 05 вересня 2025 року № 1290/3, інвентарна справа щодо спірного об`єкта нерухомого майна відсутня у зв`язку із втратою частини архівних матеріалів через збройну агресію рф проти України. Суд бере до уваги, що до запровадження сучасної системи державної реєстрації речових прав державна реєстрація прав на нерухоме майно проводилася реєстраторами бюро технічної інвентаризації. Водночас з 01 січня 2013 року функціонує Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. За відсутності архівної інвентарної справи та відомостей, необхідних для вчинення нотаріальної дії, оформлення спадкових прав у позасудовому порядку виявилося неможливим. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду; такий самий підхід відображений і в листі Вищого спеціалізованого суду України від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13. За змістом статей 16, 316, 321, 392 ЦК України особа має право на судовий захист свого цивільного права, право власності є непорушним, а власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, зокрема у разі втрати документа, який це право посвідчує, або коли таке право не може бути реалізоване в інший спосіб. Встановлені у справі обставини свідчать, що позивач як співвласник спірного будинку та як спадкоємець після смерті чоловіка не має реальної можливості оформити свої права поза судом саме через відсутність архівної інвентарної справи та відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Отже, обраний спосіб захисту у вигляді визнання права власності є належним та ефективним. З урахуванням установлених обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги фактично складаються з двох взаємопов`язаних вимог, кожна з яких є обґрунтованою. Перша вимога стосується визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спірного житлового будинку як на частку у спільному сумісному майні подружжя, оскільки будинок був збудований та введений в експлуатацію під час шлюбу. Друга вимога стосується визнання за позивачем права власності на іншу 1/2 частку цього ж будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , оскільки ця частка належала спадкодавцеві, позивач є спадкоємцем першої черги та прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час її відкриття. За відсутності правових перешкод для набуття позивачем права власності на спірне майно та з огляду на неможливість оформлення цього права у нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, суд враховує, що відповідачі позов визнали, представник позивача проти вирішення справи у підготовчому судовому засіданні не заперечувала. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, а згідно зі статтею 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачами позову у цій справі не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, справа може бути вирішена у підготовчому судовому засіданні з ухваленням рішення про задоволення позову. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved