Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

У вересні 2025 із позовом до суду звернувся [PERSON] , який просив зменшити розмір аліментів, які стягуються на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) до 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Мотивована позовна заява тим, що судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області з позивача на користь відповідачки стягнено аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від усіх його видів доходу, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Проте на його утриманні перебуває дитина від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Мати сина не бере участі в утриманні дитини, тобто син повністю перебуває на утриманні позивача. Позивач вважає, що розмір аліментів, які стягуються на утримання дочки є несправедливим по відношенню до сина позивача та самого позивача. Ухвалою суду від 23.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, та просив позов задовольнити із підстав наведених у позові. Відповідачка надала відзив у якому проти позову заперечила, просила у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на наступне. Стороною позивача не наведено обставин які можуть стати підставою для зменшення розміру призначених аліментів зокрема погіршення матеріального чи зміни сімейного стану. Жодних доказів одноосібного утримання сина [PERSON] позивачем суду не надано. До того ж син спільно не проживає та ніколи не проживав із позивачем, адже [PERSON] є військовослужбовцем, що лише спростовує вказану обставину. Відповідач надала клопотання про витребування доказів, він підтримання якого представник відмовилася у судовому засіданні 17.12.2025. У судовому засіданні представник відповідача викладену у відзиві позицію підтримала, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Суд дослідивши надані докази установив, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2025 розірвано. Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає з [PERSON] . Судовим наказом Вінницького міського суду вирішено стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх його видів заробітку (доходу) але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На примусовому виконанні у Основ`янсько Слобідського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки, виконавче провадження ВП №78554679. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є військовослужбовцем, та проходить військову службу в складі військової частини [NUMBER] . Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою. При цьому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, статті 182, 183 СК України). Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 10.09.2018 (справа № 486/466/18). Предметом доказування у справах про зміну розміру аліментів є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одержувача або платника аліментів. З урахуванням вимог ст. 76 ЦПК України такі обставини можуть бути доведені, серед іншого, письмовими доказами, на підставі яких можливо встановити обставини, визначені ч. 1 ст. 192 СК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охоронну дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стаття 128 КЗпП України встановлює, що при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків (ч. 3 ст. 128 КЗпП України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так суд дослідивши надані докази та пояснення, прийшов до наступних висновків, позивач не надав доказів зміни матеріального чи сімейного становища, розмір відрахувань з заробітку позивача не перевищує визначеного законом максимуму. Позивач не надав доказів утримання сина від першого шлюбу. Інших, передбачених нормами права , підстав для зменьшення розміру стягуваних аліментів суд не вбачає . Отже, в задоволенні вимог позову належить відмовити. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed