Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON] з заявою про видачу обмежувального припису. Вказану заяву обґрунтовує тим, що її дочка [PERSON] неодноразово чинить домашнє насильство відносно сина [PERSON] , від якого він не мас можливості себе захистити. Через протиправні дії [PERSON] вона змушена звертатися до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування, однак її дії не змінилися. З січня 2026 року та по даний час [PERSON] все частіше погрожує їй та неповнолітньому [PERSON] , виплескує свою агресію, яка супроводжується застосуванням психологічного та фізичного насильства відносно дитини та проявляться у погрозах життю та здоров`ю останнього із застосуванням нецензурної лексики. Вважає, що агресивність [PERSON] є небезпечною для життя та здоров`я неповнолітнього [PERSON] та проявляється у застосуванні фізичної сили. Посилаючись на викладене, просить суд видати обмежувальний припис відносно кривдника [PERSON] , яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] . Обмежувальний припис видати строком на 3 місяці. Ухвалою судді від 24.03.2026 прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. В судовому засіданні заявник та її представник подану заяву підтримали та просили задовольнити з наведених у ній підстав. [PERSON] суду пояснила, що її дочка [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно малолітнього [PERSON] у зв`язку з чим, вона постійно викликає поліцію. Представник виконавчого комітету Луцької міської ради зазначила, що [PERSON] був взятий на облік службою у справах дітей Луцької міської ради як дитина, яка страждає від домашнього насилля з боку матері та зазначила, що органом опіки та піклування було ініційовано питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася особисто, що підтверджується розпискою про явку в судове засідання. Ч.1 ст.350-5 ЦПК України визначено, що неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутності заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи та надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. В судовому засідання встановлено, що малолітній [PERSON] є онуком [PERSON] та сином [PERSON] . Наказом служби у справах дітей Луцької міської ради № 4 від 27.02.2026 малолітнього [PERSON] , [INFO] влаштовано на тимчасове проживання у сім`ю [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , до вирішення питання щодо позбавлення матері дитини батьківських прав. Вказаний наказ був виданий за заявою [PERSON] у зв`язку з тим, що матір дитини неналежним чином виконує батьківські обов`язки. У заяві про видачу обмежувального припису [PERSON] зазначає, що її дочка [PERSON] застосовує психологічне та фізичне насильства відносно дитини, яке проявляться у погрозах життю та здоров`ю останньому із застосуванням нецензурної лексики. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За змістом частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Оцінюючи відносини між матір`ю та сином, наявність ризиків застосування насильства щодо малолітньої дитини, суд виходить з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що 08.02.2026 відносно [PERSON] видано терміновий заборонний припис серія ЕТ № 103565 у зв`язку із вчиненням психологічного, фізичного домашнього насильства відносно матері [PERSON] , а саме словесно ображала, принижувала, нецензурно виражалася, завдавала удари по тілу у присутності малолітньої дитини [PERSON] , який є постраждалою особою. 18.02.2026 до [PERSON] застосовано терміновий заборонний припис серія ЕТ № 104092 у зв`язку із вчиненням домашнього насильства психологічного характеру відносно матері [PERSON] , а саме словесно ображала, принижувала, погрожувала. Вказані дії вчинила у присутності малолітнього [PERSON] , який є постраждалою особою. 03.03.2026 відносно [PERSON] видано терміновий заборонний припис серія ЕТ № 104800 у зв`язку із вчиненням психологічного домашнього насильства відносно матері [PERSON] , а саме виражалася нецензурною лайкою, словесно ображала в присутності малолітньої дитини [PERSON] , який є постраждалою особою. Крім цього, із повного доступу до ЄДРСР судом встановлено, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.12.2024, яка набрала законної сили 03.01.2025, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.02.2026, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП. Із вказаної постанови вбачається, що 10.02.2026 приблизно о 19 год. 00 хв. [PERSON] за місцем проживання: [ADDRESS] , вчинила насильство в сім`ї стосовно своєї матері [PERSON] , [INFO] , що полягало у висловлюванні на її адресу нецензурними словами, погрозах та штовханні. Таким чином своїми діями завдала шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.173-2 КУпАП та 10.02.2026 приблизно о 19 год. 00 хв. [PERSON] за місцем проживання: [ADDRESS] , вчинила насильство в сім`ї стосовно своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що полягало погрозах, висловлюванні на його адресу нецензурними словами. Таким чином своїми діями завдала шкоди психічному здоров`ю потерпілого, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст.173-2 КУпАП. З наведеного, судом встановлено, що [PERSON] неодноразово вчиняла домашнє насильство в присутності малолітнього [PERSON] у зв`язку з чим до неї були застосовані термінові заборонні приписи відносно кривдника, а також вчиняла домашнє насильство відносно сина. Врахувавши неприязні стосунки, які склалися між [PERSON] та [PERSON] з якою тимчасово проживає онук [PERSON] , оцінивши ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства щодо дитини або у його присутності, суд дійшов висновку про необхідність застосування обмежувального припису. Дані обставини, на думку суду, дають підстави вважати, що невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди психічному здоров`ю малолітнього [PERSON] від насильства у сім`ї. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд визначає пріоритетним право [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] на дієвий, ефективний та невідкладний захист у виниклих випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства, та, оцінивши існуючі ризики, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на неї обов`язків, зокрема, встановлених п. 1, 4, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме: -заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] з адресою: [ADDRESS] , навчання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Щодо інших місць частого відвідування [PERSON] , то така вимога заявника не є конкретизованою та з неї неможливо встановити про які саме місця частого відвідування йде мова та чим зумовлено відвідування таких місць. Оскільки в судовому порядку до [PERSON] обмежувальний припис застосовується вперше, в матеріалах справи відсутні докази про те, що після звернення заявниці до суду заінтересована особа продовжує вчиняти домашнє насильство, суд дійшов висновку про визначення строку обмежувального припису строком на 2 місяць. Визначаючи саме такі заходи, а також їх тривалість суд враховує взаємовідносини між матір`ю та дитиною та зокрема, обов`язок матері дитини у майбутньому діяти розсудливо та забезпечити дитині розвиток та виховання у комфортному середовищі. При цьому, суд наголошує, що визначені заходи є тимчасовими і спрямовані на відновлення стійкого психологічного стану дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial