Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

30 січня 2026 року [PERSON] звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до свого батька [PERSON] , в якому просила стягнути з нього аліменти на своє утримання до закінчення нею навчання, але не більше, як до досягнення двадцяти трьох років. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] їй виповнилося 18 років. Вона навчається на другому курсі денної форми навчання Сестринського відділення Комунального закладу «Дніпровський базовий фаховий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради, будь-якого доходу не отримує та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб мати самостійний заробіток. Відповідач у справі [PERSON] є її батьком, на якого положеннями ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України розповсюджується обов`язок надавати доньці утримання, оскільки вона, будучи повнолітньою, продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Відповідач, який є працездатним, може надавати таку допомогу, інших утриманців не має. Позивачка мешкає разом із своєю матір`ю - [PERSON] та перебуває на її утриманні, при цьому відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для її навчання, не зважаючи на те, що згідно з законодавством зобов`язаний це робити, будучи матеріально забезпеченим, він добровільно будь-якої матеріальної допомоги на її утримання, поки вона продовжує навчання, не надає, участі у навчальному процесі не приймає. Зазначаючи, що у зв`язку з тяжким матеріальним становищем вона потребує матеріальної допомоги для продовження навчання та, оскільки джерел доходу не має, відповідач у добровільному порядку матеріально їй не допомагає, вимушена поставити питання про стягнення аліментів, звернувшись до суду та просить стягнути з [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі 1/3 від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду до закінчення нею навчання, але не більше, як до досягнення двадцяти трьох років. 30 січня 2026 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Дем`яновій О.А. 12 лютого 2026 року від ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області надійшла відповідь на запит про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі, поданий судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 лютого 2026 року відкрито провадження у справі, та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилася. Відповідачу судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання рекомендованими листом направлялася ухвала про відкриття провадження, які згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, ним отримані 25.02.2026 року (а.с.24). Відповідно до вимог ст.ст. 19, 279 ЦПК України вказана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку спрощеного позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 20 березня 2026 року представник відповідача адвокат Давиденко К.В. через канцелярію суду подав заперечення до позову, в якому не погодився з позовними вимогами та визнав їх лише в частині стягненні аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу та заробітку. Вважає таку частку всіх видів доходу та заробітку достатньо для задоволення потреб позивачки, оскільки це та сума аліментів, яку відповідачка отримувала будучи неповнолітньою за рішенням Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 03.10.2011 року, крім того з нього, на підставі цього рішення стягуються також аліменти на утримання другої дочки. Також вказав, що позивачкою не надано суду жодного доказу того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на період навчання. Крім того 1/3 частина всіх видів доходу та заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, є некоректною оскільки позивачка є повнолітньою, та вірною є категорія 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Просив також, раніше подане клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні вважати неподаним. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що батьками позивачки у справі, яка народилася [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , про що 04 грудня 2007 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено актовий запис про народження №1312 та видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Із копії паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 25.12.2025 року, орган, що видав 1210, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , тобто є повнолітньою ( а.с.8). Згідно з довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1872892-2026 від 13.01.2026 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Із довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1239-5001768751 від 20.06.2022 року вбачається, що позивачка фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Довідкою №828ХХІV/зо виданою 05.01.2026 року КЗ «Дніпровський базовий фаховий медичний коледж» підтверджується, що [PERSON] є здобувачем освіти у вказаному учбовому закладі, навчається на ІІ курсі Сестринського відділення (група М924) на денній бюджетній формі навчання, період навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028 року (а.с.14). Також з матеріалів справи вбачається, що 03 жовтня 2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення, яким з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 березня 2011 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.18). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно із ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. На підставі аналізу наявних у справі доказів належить зробити висновок, що повнолітня донька відповідача, яка продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги і таку в змозі їй надавати відповідач. При визначенні частки доходу (заробітку) який буде достатнім для забезпечення необхідних потреб повнолітньої доньки, пов`язаних з її проживанням та навчанням, суд беручи до уваги доводи представника відповідача, викладені у запереченні, враховуючи положення ст.182 СК України, приходить до висновку про часткове задоволення вимог [PERSON] з огляду на таке. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Доказів на підтвердження розміру доходів відповідача та можливості надавати доньці матеріальну допомогу у розмірі частки всіх видів доходу (заробітку), позивачка не надала. Проте суд враховує, що відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2011 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання другої доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 14 березня 2011 року до досягнення нею повноліття. Суд зауважує, що саме на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами обставини, викладені у позовній заяві. Таким чином, оскільки законом встановлено обов`язок [PERSON] надавати матеріальну підтримку доньці, яка продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , 2007 року народження, на період її навчання слід стягнути аліменти у розмірі 1/6 частки доходу (заробітку), що буде відповідати інтересам сторін та повнолітньої дитини. У відповідності до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому суд ураховує, що відповідач частково визнав позовні вимоги, наявність на його утриманні іншої дитини, а також те, що законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку дитині, яка продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, приймає до уваги потреби повнолітньої дитини, яка продовжуючи навчання на денній формі, потребує коштів на проїзд до навчального закладу, харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання, тощо, є звичними людськими потребами навіть без наявності квитанції на підтвердження цього. Також, суд враховує, що позивачка вже досягла повноліття, тому мінімальний рекомендований розмір аліментів не може бути вирахуваний із прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки його розмір розмежовується з огляду на положення Закону України «Про прожитковий мінімум» для різних категорій населення. Також, розмір на поточний рік встановлюється щорічно Законом України «Про Державний бюджет України» для дітей віком від 0 до 6 років, від 6 років до 18 років, для працездатних осіб та осіб, які втратили працездатність. Таким чином, позивачка, у зв`язку із досягненням нею 18-річного віку, не може бути віднесена до категорії дітей від 6 років до 18 років, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення на її утримання аліментів у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Визначаючи період, за який мають стягуватись аліменти, суд відзначає, що аліменти на утримання повнолітньої особи, яка продовжує навчання за загальним правилом стягуються з дня пред`явлення позову до суду на період її навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років, в залежності від того, яка з цих обставин настане раніше. З урахуванням приписів ст.199 СК України обов`язок відповідача сплачувати аліменти припиниться при досягненні доньки двадцяти трьох років, також право останньої на утримання припиняється у разі припинення нею навчання, яке може наступити раніше. Виходячи із фактичних обставин справи, суд вважає, що розмір аліментів необхідно визначити в розмірі 1/6 частини від доходів відповідача для забезпечення належного матеріального становища доньки сторін, яка продовжує навчання. Крім того, суд вважає, що такий розмір аліментів не є надмірним фінансовим тягарем для відповідача. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 30 січня 2026 року. Згідно пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial