Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника. У березні 2026 року до суду надійшла зазначена заява [PERSON] , де вона просить видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно [PERSON] шляхом: заборонити перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] ; усунення перешкод у користуванні майном, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити наближатися ближче ніж 200 (двісті) метрів до заявниці. В обґрунтування заяви, посилається на те, що заявниця постійно проживає з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] є дружиною сина [PERSON] . Протягом останнього часу, заявниця, яка є особою похилого віку ( [INFO] ) щоденно піддається психологічному насиллю, яке проявляється у словесних образах, погрозах, приниженні, залякуванні, що на сьогоднішній день негативно впливає як на фізичний так і емоційний стан Заявниці та побоювання за свою безпеку. [PERSON] разом зі своїм чоловіком веде розгульний спосіб життя та щоденно вживають алкоголь, при цьому перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння висловлювання кривдниці та її дії кожного разу стають все агресивніші стосовно заявниці. Такий спосіб життя кривдниці призвів до сильного захаращення домоволодіння заявниці. Крім того, стосовно кривдниці 01.03.2026 року складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 173-2 КУпАП, де потерпілою є [PERSON] . Розгляд справи № 361/2536/26 призначено на 22.04.2026 о 09 год.20 хв. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. У судовому засіданні представник заявниці адвокат Пастух О.В. доводи зави підтримав з підстав, викладених у такій заяві. Просив видати обмежувальний припис [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] вважає доводи заявниці необґрунтованими, безпідставними, тому просить відмовити у задоволенні заяви. Пояснює, що дійсно між нею та її свекрухою [PERSON] інколи виникають сварки та словесні перепалки, оскільки [PERSON] разом зі своїм онуком намагаються повчати, як її сім`ї треба жити. Пояснює, що у живе у будинку разом з чоловіком близько 25 років. Має у місті Києві квартиру у власності, там проживає її мама. Обставини справи, що встановлені судом З пояснень учасників справи встановлено, що [PERSON] є невісткою [PERSON] . Місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою : [ADDRESS] . Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.03.2026 [PERSON] усно звернулась із заявою до працівників поліції. У поясненнях правоохоронним органам 01.03.2026 [PERSON] пояснила, що проживає за вищевказаною адресою разом з сином та невісткою [PERSON] , яка постійно вчиняє домашнє насильство по відношенню до неї. 01.03.2026 о 18 год. невістка, будучи в стані алкогольного сп`яніння вчинила по відношенню до неї психологічне домашнє насильство, висловлювалась нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою. 01.03.2026 року складений протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , де зазначено склад адміністративного правопорушення: «01.03.2026 приблизно о 18 год 20 хв. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свекрухи [PERSON] , а саме висловлювалась грубою нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, кидалась в бійку», чим вчинив правопорушення, передбачене статтею 173-2 КУпАП. Свідок [PERSON] пояснив, що з початком воєнного стану, [PERSON] поводила себе спокійніше, але останнім часом ситуація постійно погіршується. Бабуся часто жаліється на поведінку невістки, телефонує «в сльозах» і просить про допомогу тому, що невістка після вживання алкоголю поводить себе агресивно, висловлюється нецензурно по відношенню до бабусі, погрожує, бажає їй смерті. 01.03.2026 бабуся знову зателефонувала до свідка, просила його приїхати. Коли свідок приїхав до бабусі, вона розказала, що невістка ображала її, обзивала, грюкала в двері, пошкодила майно. Бабуся боїться вийти зі своєї кімнати. Свідок викликав поліцію, проте кривдниця втекла через вікно зі своєї кімнати. Свідок [PERSON] , яка є дружиною онука заявниці [PERSON] надала аналогічні покази. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 4, 6, 7, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між/з- іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (див. постанову Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 161/16344/20). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону. Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2025 року у справі № 569/11625/24 (провадження № 61-16935св24). При розгляді даної справи встановлено, що заявник та її невістка [PERSON] проживають разом у будинку за адресою: [ADDRESS] . З пояснень учасників справи встановлено, що між заявником та [PERSON] виникають конфліктні ситуації на побутовому рівні. Разом з тим, факт вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно заявниці є підтвердженим лише щодо подій, які відбулись 01.03.2026 року, що підтверджується показами свідків, відеофайлами із фіксацією стану та реакції заявниці після конфлікту 01.03.3026 та протоколом про адміністративне правопорушення від 01.03.2026 відносно [PERSON] . При цьому, суд звертає увагу на те, що справа про адміністративне правопорушення від 01.03.2026 відносно [PERSON] на даний час не розглянута, та вина [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, не встановлена. Аналізуючи надані до суду докази та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про доведеність підстав для застосування тимчасових обмежувальних заходів щодо кривдника, враховуючи те, що заявниця є особою похилого віку (1949 р.н), тому з метою ефективного та невідкладний захисту від домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Так, враховуючи те , що у будинку є 9-ть кімнат, однією з яких користується заявниця, та спільна кухня, суд вважає, що [PERSON] необхідно заборонити заходити у кімнату заявниці та обмежити спільне перебування у кухні. Аргументи заявника про наявність побутового сміття у будинку та на подвір`ї не є підтвердженням вчинення домашнього насильства [PERSON] , оскільки у будинку окрім неї проживає ще син заявниці та двоє повнолітніх онуків. На підставі викладеного, та

Outcome: partial