Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду 29.10.2025 з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно пенсії у розмірі 553 730,63 грн. На обґрунтування позову вказано, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з 28.07.2015 та отримує пенсію по інвалідності. Відповідач з 28.07.2015 отримував пенсію по інвалідності, однак згідно рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, відповідачу з 14.07.2025 групу інвалідності не встановлено. У зв`язку зі скасуванням групи інвалідності у відповідача виявилася переплата пенсії за період з 07.07.2020 по 31.07.2025 в сумі 553 730,63 грн. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 30.10.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою від 11.11.2025 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 23.12.2025. Ухвалою від 23.12.2025 провадження у справі зупинено до розгляду Одеським окружним адміністративним судом справи №420/38140/25 за позовом [PERSON] до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» про визнання протиправним та скасування рішення. Ухвалою від 13.02.2026 поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду у судовому засіданні 25.03.2026. У судове засідання 25.03.2026 учасники справи не з`явилися, сповіщенні про час, дату та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача Дуброва В.В. 25.02.2026 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] 25.03.2026 звернулася до суду з заявою про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що інвалідність не скасована, а тому, відсутній предмет спору. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 30 березня 2026 року. Щодо заяви представника відповідача про закриття провадження у справі. Згідно п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження (провадження № 61-3438сво21) зроблено висновок, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення "відсутність предмета спору" в контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Предметом спору є стягнення грошових коштів у розмірі 553 730,63 грн. Рішенням Одеського окружного суду від 09.02.2026 у справі №420/38140/25 скасовано рішення від 14.07.2025 р. № ЦО 4216 експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науководослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», що є підставою позову. Тобто, предмет спору був наявних на час відкриття провадження у справі та наявний станом на час розгляду справи, а тому, підстави для закриття провадження у справі відсутні. Отже, у задоволенні заяви представника відповідача про закриття провадження у справ суд відмовляє. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серія 10 ААВ №779960 від 25.07.2015 [PERSON] , [INFO] , встановлено ІІ групу інвалідності (загальне захворювання). Інвалідність встановлена до 28.07.2016. В подальшому інвалідність продовжувалася, остання інвалідність встановлена 07.07.2020 безстроково. [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 2015 року отримує пенсію за інвалідністю. Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 14.07.2025 №ЦО 4216, групу інвалідності [PERSON] не встановлено з 07.07.2020. У [PERSON] у період з 07.07.2020 по 31.07.2025 утворилась переплата в розмірі 553 730,63грн, яка прийнята на облік в серпні 2025 року, про що вказано у рішення про прийняття суми переплати пенсії на обліку від 08.08.2025 №2886. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі № 420/38140/25 визнано протиправним та скасовано рішення від 14.07.2025 № ЦО 4216 експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науководослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України». Рішення набрало законної сили 12.03.2026, про що свідчить відповідна відмітка в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Так, відповідно до ч. 1 cт. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 10, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надмірно виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4. Згідно з пунктом 3 цього Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зловживанням є умисні протиправні дії пенсіонера, спрямовані на безпідставне отримання пенсій, або отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі. Згідно зі ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі №686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі №173/424/17(2-а/173/41/2017). Позивач не вказує на факти зловживання [PERSON] . Таким чином, відсутні докази зловживань з боку відповідача як пенсіонера, що відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» могли б бути визнані підставою для стягнення в судовому порядку надміру виплачених сум пенсії. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц зазначено, що: «правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум». У матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на наявність рахункової помилки при нарахуванні пенсії [PERSON] . Рішення від 14.07.2025 № ЦО 4216 експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану, яким [PERSON] скасовано групу інвалідності скасовано судом, тобто підстава позову відпала. Також суд враховує, що пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова від 05.02.2018 у справі № 556/1231/17). За таких обставин, суд дійшов висновку, що переплата пенсії [PERSON] відсутня, адже рішення яким скасовано групу інвалідності, що стало підставою звернення до суду, було скасовано, тому у задоволені позову слід відмовити. Представник відповідача просила стягнути з позивача судові витрати, однак доказів про понесення витрат на правову допомогу не представила.

Outcome: dismissed