Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося досуду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та 2422,40 грн судового збору. На обґрунтування позову зазначено, що 05.06.2025 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua, що є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1560-4002 (далі договір). Позивач через партнера ТОВ «ФК «Контрактовий дім», з яким укладений договір № 02/06/2020 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 10.06.2020, що має ліцензію Національного Банку України на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21/772-рк від 29.04.2023, видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний останнім в особистому кабінеті, що стверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім». Відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за договором шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості, що є додатком до позову, чим вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного договору. Станом на 21.10.2025 загальний розмір заборгованості за договором становить 60218,40 грн, а саме: заборгованість за кредитом 21600,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 26036,10 грн, заборгованість за процентами річних на підставі ст 625 ЦК 10800,00 грн, заборгованість по комісії 1782,30 грн. 08.01.2026 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. 08.01.2026 відкрите провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 16.02.2026, 24.03.2026 у судове засідання не з`явилися: представник позивача, про місце, день, час розгляду справи повідомлявся належним чином, у прохальній частині позову просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити; відповідач, про дату, час, місце судового розгляду повідомлений належним чином на підставі п. 4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, згідно якого днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач не скористалась своїм правом на подання відзиву на позову, письмових пояснень тощо, не з`явилась у судове засідання, про причини неявки суду не повідомила. На підставі ст. ст. 280, 281, ч. 5 ст. 259 ЦПК України суд ухвалив провести на підставі наявних доказів заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази на їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом встановлене таке. 05.06.2025 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua, що є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1560-4002. Договір підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором «А7790». Згідно умов кредитного договору кредитодавець кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювану кредитну лінію на умовах, визначених договором шляхом надання позичальнику грошових коштів (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб, а останній зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані проценти за користування ним (п.п. 2.1, 2.2 договору). Договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» (п.п. 3.1 договору). Порядок та умови надання кредиту, сплати процентів за користування ним визначені п. 4 договору, відповідно до якого загальний розмір кредиту становить 15500,00 грн, дата надання / видачі кредиту - 05.06.2025. Кредит надається шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1 договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних ним реквізитів електронного платіжного засобу. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми за кожен день користування ним, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми за стандартною процентною ставкою 1,00 % за кожен день користування (п.п. 4.6 договору). Комісія за видачу кредиту становить 20,00 % від суми виданого кредиту (якщо в цьому пункті договору значення розміру комісії за видачу кредиту вказано 0,0 %, то комісія відсутня) (п.п. 4.7 договору). Строк кредитування - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту. Дата повернення (виплати) кредиту - 31.03.2026 (п.п. 4.10 договору). Денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК / ЗРК) / t ? 100 %, де ДПС - денна процентна ставка, %; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом, грн; ЗРК - загальний розмір кредиту, грн; t - строк кредитування у днях, днів. Таким чином, денна процентна ставка становить 0,946 % (44405,72 грн / 15500,00 грн) / 300 днів ? 100 %. Розділ 13 договору "Реквізити сторін" містить відомості про позивачальника: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, місце проживання, РНОКПП, номер особистого електронного платіжного засобу відповідача - [NUMBER] , електронну адресу. 24.06.2025 між сторонами укладена додаткова угода до договору, відповідно до умов якої надано додаткові грошові кошти у кредит в сумі 1500,00 грн. 25.06.2025 між сторонами укладена додаткова угода до договору, відповідно до умов якої надано додаткові грошові кошти у кредит в сумі 4600,00 грн. Позивач через партнера ТОВ «ФК «Контрактовий дім», з яким укладений договір № 02/06/2020 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 10.06.2020, що має ліцензію Національного Банку України на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21/772-рк від 29.04.2023, видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний останнім в особистому кабінеті, що стверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім». Відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за договором шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості, що є додатком до позову, чим вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного договору. З урахуванням наведеного заборгованість за кредитом становить 21600,00 грн (15500,00 грн + 1500,00 грн + 4600 грн) та підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення заборгованості за процентами. Ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦПК України (ст. 1050 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що для визначення розміру заборгованості за відсотками позивачем застосована ставка, що відповідає умовам договору та Закону України "Про споживче кредитування", а також проценти нараховувалися виключно в межах строку дії договору. З урахуванням наведеного заборгованість за нарахованими процентами в сумі 26036,10 грн підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення заборгованості за процентами річних на підставі ст 625 ЦК України в сумі 10800,00 грн. У позові з посиланням на п.6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» стверджується, що заборона на нарахування і стягнення неустойки (пені) розповсюджується виключно на відносини, що виникають на підставі споживчих кредитів, укладених до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжений після набрання чинності зазначеним Законом. Суд не може погодитися з аргументами позивач про те, що норми ЦК України в питанні нарахування пені є загальними та поступаються в пріоритеті застосування нормам спеціального законодавства Закону України «Про споживче кредитування», оскільки за змістом ч.2 ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10.10.2018 по справі № 362/2159/15-ц. Питання пріоритетності норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально обґрунтувала у постанові від 22.06.2021 по справі № 334/3161/17 (п.п. 14 - 19). Згідно п. 6 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч.4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені ч.2 ст. 3 цього Закону. З системного аналізу приписів п. 6 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України «Про споживче кредитування» і п. 18 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України вбачається, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не мають предметом правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку із іншими обставинами, а саме прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон № 3498-IX). Законом № 3498-IX від 22.11.2023 змінений обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит. Для договорів, укладених після 24.01.2024, списання неустойки не передбачене. Водночас п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у зв`язку із прийняттям Закону № 3498-IX відповідних змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору. З урахуванням наведеного, вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 10800,00 грн задоволенню не підляють. Щодо стягнення заборгованість по комісії в сумі 1782,30 грн. 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», ст. 11 якого викладена в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Згідно п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту, до яких включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банківської установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту, яка може включати плату за надання інформації про стан кредиту, що споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Протилежна умова договору є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 по справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 по справі № 204/224/21. Виходячи з аналізу п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», викладених у постанові від 13.07.2022 по справі № 496/3134/19, така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Згідно умов кредитного договору комісія за видачу кредиту становить 20 % від суми виданого кредиту (якщо в цьому пункті договору значення розміру комісії за видачу кредиту вказано 0,0 %, то комісія відсутня) (п.п. 4.7 договору), тобто на загальну суму 4320,00 грн (20 % від 21600,00 грн). Залишок несплаченої комісії відповідачем за кредитним договором згідно заявлених вимог та розрахунку заборгованості становить 1782,30 грн, що підлягає стягненню з відповідача. З урахуванням наведеного, з відповідача підлягає стягненню 21600,00 грн заборгованості за кредитом, 26036,10 грн заборгованість за нарахованими процентами, 1782,30 грн заборгованість за комісією, а всього на загальну суму 49418,40 грн (82,07 % від 60218,40 грн). Відповідач не заперечував факт отримання ним у борг коштів та факт укладення договору, протилежних доказів суду не надав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти. За змістом правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( ч 1ст 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч 2ст. 639 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі ( абз.2 ч 2ст. 639 ЦК України). З аналізу наведених норм, слідує, що будь-який вид укладеного договору на підставі ЦК України може мати електронну форму та є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 23.03.2020 по справі № 404/502/18, від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), п. 6 ч.1ст. 3 якого визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.ст. 610,611 ЦК України). Судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Досліджені по справі докази дають достатні підстави для висновку, що після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Відповідач зобов`язання у визначений договором строк не виконав, контррозрахунку суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не надано. Існування заборгованості перед позивачем стверджується доданими до позову документами. Протягом строку дії кредитного договору відповідач не звернувся до суду із заявою про розірвання кредитного договору чи визнання його (або його окремих положень) недійсним (ми). Доказів протилежного матеріали справи не містять та суду не надано. Відповідачем протилежного суду не доведено, наведені позивачем обставини та факти не спростовані. Клопотань, заяв відповідачем не заявлено, у тому числі про участь у засіданні в режимі відеоконференції. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1049 ЦК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02.10.2018, № 917/1307/18 від 23.10.2019. Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконаний, докази на підтвердження зазначеного не надані. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Кредитний договір є оспорюваним правочином, а оскільки ця презумпція не спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, останній вважається правомірним. Положеннями ст. 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010). У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010). Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). Оскільки позовні вимоги задоволені частково на 82,07 % на суму 49418,40 грн, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1988,60 грн (82,07 % від 2422,40 грн) судового збору, сплаченого за подання позову до суду (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Outcome: partial