Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

ТзОВ «Кошельок» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.04.2021 року, між позивачем та [PERSON] було укладено договір № 3241908825-322084 про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого, остання отримала кошти в розмірі 5000 грн., з початковим строком кредитування 14 днів під 0,01 % на день. Вказує, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання з надання кредиту, однак, відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за договором. Станом на день подання позову до суду заборгованість за кредитним договором становить - 14907 грн., з яких: сума заборгованості по тілу кредиту становить 5000 грн., заборгованість за відсотками за користування позикою - 9907 грн. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 3241908825-322084 від 22.04.2021 року в сумі 14907 грн., та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 13 січня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивач не надав жодних доказів підписання відповідачем Кредитного договору за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Просить відмовити в задоволення позову ТзОВ «Кошельок» повністю та заперечує щодо відшкодування позивачу судових витрат на правничу допомогу. 20.02.2026 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наведено доводи на спростування аргументів відзиву. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача до початку судового засідання також подала заяву про розгляд справи без її участі. У задоволенні позову просить відмовити, з підстав, викладених у відзиві. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 22.04.2021 року, між позивачем та [PERSON] було укладено договір № 3241908825-322084 про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого, остання отримала кошти в розмірі 5000 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором. Відповідачу було надано наступний одноразовий ідентифікатор 1483, для підписання кредитного договору № 3241908825-322084 від 22.04.2021 року. Відповідно до умов даного договору ТзОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту, становить 5000 грн (п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); початковий строк кредитування становить 14 днів (п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); відсоткова ставка, становить 2.2% на добу за початковий строк кредитування визначений п. 3.6., п. 3.7., п. 3.8 договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 4 графіку розрахунків). У відповідності п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 06.05.2021 року до 03.08.2021 року, за ставкою 2,2% на добу. Також, під час укладення вищевказаного договору позики, відповідачем 22.04.2021 року підписано електронними підписами з одноразовими ідентифікаторами Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови надання позивачем ТОВ «Кошельок» кредитних коштів, Додаток №1 до Договору № 3241908825-322084 від 22.04.2021 року. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. З матеріалів справи вбачається, що сторони Договору домовились, що цей Договір є електронним документом (п. 9.1). Договір укладено сторонами за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТзОВ «Кошельок», в рамках якої реалізується технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Порядок укладення визначений Правилами надання позики на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Кошельок» (далі - Правила). Як вбачається з Візуальної форми послідовності дій [PERSON] та ТзОВ «Кошельок», щодо укладення електронного Договору про надання кредиту № 3241908825-322084 від 22.04.2021 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті: https://koshelok.ua/, 22.04.2021 року відповідач, використовуючи номер телефону [NUMBER] , ідентифікувався в ІТС, зазначивши свої особисті дані: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, та зайшов в особистий кабінет, позивач перевірив статус клієнта, далі відповідач надав всю необхідну інформацію для належної пропозиції, номер банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, після чого відбулося погодження заявки на кредит, та позивачем сформовано пропозицію укласти Договір, далі позивач направив (розмістив) відповідачу в ІТС індивідуальну оферту (з відповідними активними посиланнями), яка містить істотні умови Договору; після цього відповідачу на номер телефону [NUMBER] , було відправлено смс-повідомленняпро успішний розгляд його заявки на кредит та необхідність ознайомитися з договором в особистому кабінеті. Позивач відправив в смс-повідомлення на зазначений номер телефону відповідача одноразовий ідентифікатор "1483", відповідач ознайомився з офертою позивача та прийняв її умови. Далі відповідач надіслав позивачу акцепт та підписав Договір одноразовим ідентифікатором "1483". Після цього в особистому кабінеті відповідача відобразився підписаний Договір та додатки до нього, а також Правила для цілодобового онлайн доступу. Вказаний вище договір був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання позики в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини, а відтак доводи представника відповідача щодо не підписання її довірителькою кредитного договору одноразовим ідентифікатором, суд вважає необґрунтованими. Із матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Кошельок» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу позику відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується повідомленням про транзакцію про зарахування коштів [PERSON] 22.04.2021 року на банківську картку № [NUMBER] , емітовану в АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 59-60). Отже, судом встановлено, що позикодавець свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. Однак, у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, та у зв`язку із цим у неї утворилась заборгованість перед ТзОВ «Кошельок». На момент подання даної позовної заяви заборгованість відповідача по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою становить 14907 грн., з яких: сума заборгованості по тілу кредиту становить 5000 грн., заборгованість за відсотками за користування позикою - 9907 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № 3241908825-322084 від 22.04.2021 року. Отже, [PERSON] істотно порушила умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, не повернула суму простроченого кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. За таких обставин, суд вважає підставними доводи позивача щодо порушення відповідачем умов кредитного договору № 3241908825-322084 від 22.04.2021 року та наявністю боргу за вказаним договором, згідно проведених позивачем розрахунків. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «Кошельок» заборгованість за вищенаведеним кредитним договором на загальну суму, що становить 14907 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 10000 грн. підтверджується: договором про надання правничої допомоги № б/н від 12.02.2025 року, копією свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю від 29.05.2019 року, додатком від 24.11.2025 року до договору про надання правничої допомоги № б/н від 12.02.2025 року. Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved