Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. 25 серпня 2025 року [PERSON] звернувся до Чорноморського міського суду Одеської області з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те , що [PERSON] отримав у позику грошові кошти у сумі 339627.54 грн. згідно Договору позики №18/10/ФК укладеного 19 листопада 2020 року в ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРОТЕХСНАБ» ( далі по тексту ТОВ «СТРОТЕХСНАБ»). Мета отримання позики, інвестування на підставі Угоди № 467/07 про участь у фонді фінансування об`єкту будівництва від 221 липня 2010 року. В забезпечення виконання умов Договору позики №18/10/ФК від19 листопада 2020 року між сторонами укладено іпотечний договір майнових прав від 08 грудня 2020 року. З урахуванням умов іпотечного договору приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Шевченко В.С. накладено заборону на нерухоме майно (запис №10587800), зареєстровану 08 грудня 2010 року. Умовами іпотечного договору передбачено строку його дії повним виконанням іпотекодавцем зобов`язань за Договором позики №18/10/ФК від 19 листопада 2020 року. Наразі майном в іпотеці є квартира [ADDRESS] згідно Акту прийому-передачі об`єкта інвестування від 25 березня 2025 року (на момент укладання договору: двокімнатна квартира за будівельною адресою: [ADDRESS] ) , з урахуванням повного виконання [PERSON] зобов`язань по Договору позики №18/10 ФК (с) від 09 листопада 2020 року, підстави для наявності обтяження відсутні. Позивач звернувся до відповідача з заявою про скасування вищевказаного обтяження , оскільки воно заважає його у повній мірі володіти , користуватися та розпоряджатися своєї власністю. Проте відповіді на звернення не отримав. Також позивачем надсилалась заява до нотаріуса з проханням зняти заборону , проте позивач отримав пояснення , що з такою заявою може звернутися лише особа в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, тобто відповідач у справі. Враховуючи ,що позивач у іншій спосіб вирішити вказане питання немає можливості , вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права та просить суд скасувати обтяження , яке перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні майном квартирою [ADDRESS] . Позиція учасників судового процесу. Представник позивача , що дії на підставі ордеру №1547818 від 20 липня 2025 року адвокат Станіславська А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та проїхала задовольнити . Зазначила ,що позивачем використані усі можливі варіанти в вирішення питання у позасудовому порядку, проте результату це не дало , тому просить вимоги задовольнити та відновити право позивача ,щодо розпорядження належним його нерухомим майном, скасувавши обтяження. Представник відповідача ТОВ «СТРОТЕХСНАБ» в судове засідання не з`явився , про розгляд справи повідомлений належним чином, правом на надання відзиву не скористався. Приватний нотаріус Шевченко В.М. про слухання справи повідомлена належним чином в судове засідання не з`явилась пояснень на адресу суду, не надсилала. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. Ухвалою суду від 27 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 05 вересня 2025 року о 14:30 годині. 06 лютого 2026 року до суду відповідачем надіслана заява про розглядс прави за своєї відсутності. 02 грудня 2025 року судом надісланий запит приватному нотаріусу Шевченко В.М. щодо звернення позивача з приводу позовних вимог, відповідь на який отримано 09 лютого 2026 року. Відповідач та третя особа у судові засідання не з`явився, про місце, час та день розгляду справи повідомлялись належним чином. Поважної причини своєї неявки суду не повідомили, правом на подання відзиву не скористався. Згідно ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За положеннями ст.ст. 13, 43 Цивільного процесуального кодексу України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача та третьої особи про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином відповідач та третя особа вважаються повідомленим про розгляд справи належним чином. Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідчин ості її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Суд вислухавши представника позивача , вивчивши письмові матеріали справи дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 09 листопада 2020 року [PERSON] та з ТОВ «СТРОЙТЕХСНАБ» уклади Договір позики №18/10 ФК (с) ,за якою [PERSON] отримав 339627.54 грн. для інвестування згідно Угоди №467/07 про участь у Фонді фінансування будівництва об`єкту будівництва від 21 липня 2010 року. Станом на час розгляду справи зобов`язання заявника по даному договору виконані, позика повернута, заборгованість відсутня ,що підтверджується довідкой про відсутність заборгованостей ТОВ «СТРОЙТЕХСНАБ» від 04 серпня 2025 року. В забезпечення виконання умов договору позики №18/10 ФК (с) від 09 листопада 2020 року між [PERSON] та ТОВ «СТРОЙТЕХСНАБ» було також укладено Іпотечний договір майнових прав від 08 грудня 2010 року. Згідно п.1.1. Іпотечного Договору вказаним договором забезпечується виконання іпотекодавцем ( [PERSON] ) зобов`язань перед іпотекодержателем (ТОВ «СТРОЙТЕХСНАБ»), що випливають з укладеного між ними договору позики №18/10 ФК (с) від 09 листопада 2020 року. Згідно п.1.2. іпотекодавець передав в іпотеку майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено (двокімнатна квартира за будівельною адресою [ADDRESS] ). Згідно п.2.1. строк дії Іпотечного договору визначається повним виконанням Іпотекодавцем зобов`язань за Договором позики №18/10 ФК (с) від 09 листопада 2020 року. З урахуванням цього, приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Шевченко Валерією Марківною згідно іпотечного договору майнових прав від 08 грудня 2010 року внесений запис про обтяження №10587800 , а саме заборону на нерухоме майно. Станом на час звернення до суду зобов`язання заявника по даному договору виконані, позика повернута, заборгованість відсутня. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1, ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на дату укладання договору) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У статті 3 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. За змістом ст.11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст.593 Цивільного кодексу України. Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Частиною 1 ст.598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.599, ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином, а позика/кредит вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів. Як встановлено судом вище, [PERSON] свої зобов`язання за укладеним Договором виконав в повному обсязі, що підтверджується відповідними доказами, тому підстав для продовження дії заборони , відсутні. Протилежного відповідачем суду не надано, в судовому засіданні не встановлено. Згідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а також має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового чи майнового права та інтересу. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном. У статті 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що підставою для припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання. У зв`язку із припиненням основного зобов`язання на підставі статті 599 Цивільного кодексу України, іпотека припиняється на підставі частини 1 статті 17 Закону України «Про Іпотеку». Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно до діючого законодавства України, нотаріуси мають повноваження згідно зі статтею 34 Закону України «Про нотаріат» вчиняти такі нотаріальні дії як накладати та знімати заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації. Відповідно до частин 6, 7 статті 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень. Нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові. Дійсність довіреності перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей. За змістом статті 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить, зокрема, відомості про обтяження нерухомого майна: накладені заборони відчуження та арешти нерухомого майна,- вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна. Відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Розділом 26 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року № 283/8882, далі - Інструкція) був передбачений порядок накладання та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації. Згідно з пунктом 253 Інструкції нотаріус знімає заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за заявою: банку, іншої юридичної особи про погашення позики (кредиту); заставодавця (іпотекодавця) та заставодержателя (іпотекодержателя) про припинення договору застави (іпотеки) або лише заставодавця (іпотекодавця) у разі подання ним безспірних доказів виконання зобов`язання. До заяви додаються примірники правочинів, свідоцтв, що містять запис про накладені заборони щодо відчуження. Про зняття заборони щодо відчуження нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів та в Алфавітній книзі обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів. Зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, підлягає обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно з Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року № 31/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 червня 1999 року за № 364/3657 (зі змінами), чи в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідно до Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830. Частиною 1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно до ч.1 ст.76 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.1 ст.80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У контексті заявленого позивачем способу захисту порушеного права суд наголошує на такому. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів законодавства. Підсумуючи наведене вище Суд констатує , що зобов`язання позивача за іпотечним договором від 08 грудня 2010 року є виконаними, предмет іпотеки перебуває у власності позивача. Висновки суду. Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими ,що підлягають задоволенню. Судові витрати. Понесені судові витрати Суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: approved