Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

До Заводського районного суду міста Кам`янського звернулась [PERSON] , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту смерті на території, на якій введено воєнний стан України. В обґрунтування своєї заяви вказала, що вона є дружиною померлого [PERSON] , який помер [INFO] за місцем мешкання, без ознак насильницької смерті. Оскільки вивезти тіло вже не було можливості через безпекову ситуацію, то померлий був похований на подвір`ї будинку за адресою: [ADDRESS] . Оскільки в неї відсутні документи видані органами державної влади України про смерть чоловіка, то провести державну реєстрацію смерті в досудовому порядку неможливо, вона змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті в порядку окремого провадження. Просить встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Мирноград, Покровський район, Донецька область, Україна, у віці 46 років. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2026 року головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А. Ухвалою від 06.02.2026 року позовна заява залишена без руху, надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 5 (п`яти) днів з дати отримання ухвали суду. 09.02.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] адвоката Сакун Віталія Анатолійовича надійшла заява про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 06.02.2026 року. Ухвалою від 16.02.2026 року заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні. У судове засідання, призначене на 23.02.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності, оголошення перерви або відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили. 18.02.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] адвоката Сакун Віталія Анатолійовича надійшла заява про перенесення судового засідання. У судове засідання, призначене на 30.03.2026, заявник та заінтересована особа не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв про оголошення перерви або відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили. Заінтересована особа подала заяву розгляд справи за відсутності їх представника. Представник заявника адвокат Сакун В.А. в судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити. Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання 30.03.2026, суд постановив перейти до стадії ухвалення рішення, призначив проголошення на 01.04.2026 року о 10.00 годині. Суд, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, встановив таке. [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями зазаначеними в паспорті громадянина України серія [NUMBER] , виданому 04 січня 2011 року Димитровським МВ ГУМВС України в Донецькій області. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 26.11.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, 26.11.2010 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 352. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с. 8). Отже, заявниця [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , а тому має право на звернення до суду із даною заявою. Відповідно до відповіді № 13611301 від 23.01.2026 року Покровського районного управління ГУ НП в Донецькій області згідно з даними Інформаційно-комінікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» наявна наступна інформація: 19.12.2025 року о 15:56 год. до Покровського РУП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення [PERSON] , [INFO] , про те, що 20.11.2025 о 15:49 год. за адресою: [ADDRESS] , помер її дядько [PERSON] , [INFO] , без ознак насильницької смерті. Вказане повідомлення 25.12.2025 зареєстровано до Інформаційно-комінікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» Покровського РУП ГУНП в Донецькій області за № 47027. Виконання доручено ВКП Покровського РУП ГУНП в Донецькій області. Виїзд на місце та огляд місця події не проводився, оскільки м. Мирноград Покровського району Донецької області перебуває під вогневим контролем ворога та у зв`язку з існування реальної загрози життю та здоров`ю працівників поліції через ведення активних бойових дій в даній місцевості. Відповідно до рапорту співробітника ВКП Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, [INFO] гр. [PERSON] помер за місцем мешкання без ознак насильницької смерті. Був похований на подвір`ї за адресою: [ADDRESS] . Тіло не було евакуйовано (а.с.13) Згідно з частиною першою статті 2, частиною першою статті 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту п`ятого частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Відповідно до частини першої статті 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до частин першої, другої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до пункту 8 частини першої, частини другої статті 317 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, визначені підстави для державної реєстрації смерті: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. У випадку проведення державної реєстрації смерті на підставі рішення суду, отриманого у спосіб, передбачений абзацом п`ятим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил, примірник рішення суду в електронній формі роздруковується та додається до другого примірника актового запису про смерть. Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 року державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» № 9-1130/0/4 від 15.04.2016 року вказується, що у зазначеному в ЦПК України порядку мають розглядатися заяви про встановлення факту народження або смерті як на території Автономної Республіки Крим, так і на території населених пунктів Донецької та Луганської областей, визначених у розпорядженні Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085 від 07.11.2014 року. Суд зазначає, що на час смерті [PERSON] м. Мирноград Донецька область, входить у перелік тимчасово окупованих територій, що визначені Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 та на даний час є загальновідомим фактом, який згідно з частиною третьою статті 82 ЦПК України не потребує доказування. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Враховуючи досліджені докази, суд дійшов до висновку, що за заявою [PERSON] , яка є дружиною померлого, такий факт має юридичне значення, є всі підстави для встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , місце народження: м. Димитров, Донецька область, України, який помер [INFO] , місце смерті: м. Мирноград, Донецька область, Україна. Відповідно до частини четвертої статті 317, пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Відповідно до частини другої статті 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Outcome: approved