Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

24 грудня 2025 до суду надійшла справа за позовом ТОВ ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стислий виклад позиції позивача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 квітня 2023 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» (далі - Первісний кредитор) був укладений Договір про споживчий кредит №9314086, згідно з умовами якого відповідачка отримала 5000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором, який набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Відповідачка зобов`язалась повернути кредит та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. 28.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги №103-МЛ, згідно якого, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за договором №9314086 від 04.04.2023. Первісний позикодавець зобов`язання перед позичальником виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит. У порушення умов договору відповідачка свої зобов`язання належним чином перед первісним кредитором, а у подальшому перед новим кредитором не виконала, у зв`язку з чим на час подання позову [PERSON] має заборгованість у розмірі 19 956,00 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 4650,00 грн., простроченої заборгованості за сумою відсотків 14356,00 грн., простроченої заборгованості за комісією за видачу кредиту- 950 грн. У зв`язку з тим, що відповідачка у добровільному порядку не вчиняє дій, спрямованих на повернення заборгованості за кредитним договором, ТОВ ФК «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» просить стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості та судові витрати. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 02 січня 2026 відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у справі. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 9). Ухвалою суду від 28.01.2026 задоволено клопотання відповідачки про витребування доказів у справі (а. с. 21). Заяви, клопотання. 24 січня 2026 до суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому вказано, що вимоги позивача у даній справі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Позивач не довів наявність у нього права вимоги до Відповідача, а подані до суду матеріали не відповідають вимогам належності, допустимості та достовірності доказів, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. У даній справі ключовою є обставина наявності у Позивача права вимоги, однак така обставина належним чином не підтверджена. Позивач посилається на договір відступлення права вимоги № 103-МЛ від 28.08.2023 року, однак оригінал договору суду не подано, а надані копії унеможливлюють перевірку їх справжності, дати, підписів сторін, обсягу переданих прав та дійсного змісту правочину. Крім того, Позивач не надав оригінал Реєстру прав вимоги (боржників), який є невід`ємною частиною договору відступлення та єдиним документом, що може підтвердити включення саме Відповідача до переліку боржників, щодо яких здійснено перехід права вимоги. Відсутність такого реєстру унеможливлює встановлення факту переходу права вимоги саме щодо спірного зобов`язання. Позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у нього права вимоги, не підтвердив перехід права вимоги щодо Відповідача, не надав оригіналів ключових документів та фактично просить суд визнати право вимоги без доказів його існування. За таких обставин позов є передчасним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, а суд не має правових підстав розглядати питання розміру боргу доти, доки Позивач не доведе саме право вимоги. 23.01.2026 від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання про витебування доказів, а саме: оригіналу Договору права вимоги №103-МЛ від 28.08.2023, оригіналу реєєсру прав вимоги (боржників) до Договору факторингу, оригіналу Акту приймання - передачі Реєстру боржників та оригіналу Додаткової угоди від 21 січня 2025 року до Договору відступлення прав вимоги №103 МЛ від 28.08.2023. У заяві, яка надійшла 10.03.2026, відповідачка зазначила, що витребувані ухвалою суду від 28.01.2026 докази щодо переходу права витребування заборгованості за кредитним договором, укладеним між нею та ТОВ «Мілоан» позивачем не надано, тому підстави для задоволення позовної заяви у суду відсутні. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт існування заборгованості, її розмір, а також факт набуття права вимоги за спірним кредитним договором. 28.01.2026 від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив наступного змісту: отримавши та вивчивши відзив на позовну заяву, Позивач надає відповідь на відзив, вважаючи позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на підставі нижченаведеного: Щодо відступлення прав вимоги: згідно з п. 3.2.6. Кредитного договору № 9314086 від 04.04.2023 року Позикодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. Тому, 28.08.2023 року між ТОВ «Мілоан» та Позивачем, відповідно до чинного законодавства України, було укладено Договір відступлення прав вимоги №103-МЛ від 28.08.2023 року (надалі - Договір відступлення права вимоги) (копія наявна у матеріалах справи). Відповідно до умов даного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України Позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до Відповідача за кредитним договором. Варто зазначити, що сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 9314086 від 04.04.2023 року було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28.08.2023 року. Згідно п. 3.1 (d) Договору відступлення права вимоги вся інформація, яка міститься у реєстрі боржників (додаток №1 до договору відступлення права вимоги) добросовісно передана Кредитором Новому Кредиторові та є повною достовірною, правдивою і співпадає з відомостями, які містяться у Документації і у Договорі та його додатках. З витягу із Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог № 103\-МЛ від 28.08.2023 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ ФК «Кредит- Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором № 9314086. Відповідно до ч. 2. ст. 95 ЦПК України «Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього». Витяг із реєстру це письмовий документ, що видається реєстратором і підтверджує запис у реєстрі. Варто зазначити, оскільки це є Витяг з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28.08.2023 року, тому він виготовлений представником позивача. Оскільки в Реєстрі боржників до договору про відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28.08.2023 року містяться персональні дані інших осіб. Таким чином, ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги по кредитному договору № 9314086 від 04.04.2023 року. Відповідно до п.1 ст.14 ЗУ «Про захист персональних даних», поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. З метою захисту персональних даних інших боржників, що містяться у даному реєстру, даний Витяг містить данні лише Відповідача, адже він є стороною цивільної справи у суді. Варто зауважити, що відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Щодо доказування За умовами статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. А отже Позивачем не порушено вимоги щодо подання доказів, оскільки дані дії були виконані. Крім цього, докази в відповідних до закону копій було надіслано відповідачу, та подано до суду в електронній формі, згідно із ч. 9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. 30.03.2026 від представника заявника надійшла заява про те, що оргиінали оригінал Договору відступлення прав вимоги 103-МЛ від 28.08.2023 року знаходиться на розгляді в Броварському міськрайонному суді Київської області у справі №361/15003/25, тому на момент відповіді на вимогу суду немає можливості подати оригінал Договору відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28.08.2023 року. Позиція сторін. Представник позивача ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» Усенко М.І. разом з відповіддю на відзив подав до суду клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника позивача, позов підтримують повінстю (а. с. 25, 27). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, долучила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги повністю не визнає та просить відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях у справі (а. с. 28). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом. З матеріалів справи вбачається, що 04.04.2023 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений Договір про споживчий кредит № 9314086, згідно з умовами якого відповідачка отримала 5000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Кредит надається строком на 105 днів, з 04.04.2023, який складається з пільгового періоду 15 днів (закінчується 19.04.2023) і поточного періоду 90 днів (18.07.2023). Орієнтовні загальні витрати за кредитом позичальника у пільговому періоді складають 2450 грн, 15950 грн за весь строк кредитування. Пунктом 1.5.1. Договору передбачена комісія за надання кредиту і становить 950 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом - 1500 грн, які розраховуються за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду та 13500 грн, які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Відповідно до п. 1.4 Договору Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за надання кредиту в рекомендовану дату платежу 19.04.2023 але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 18.07.2023. Вказаний договір був підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором J41638 04.04.2023 о 14.27. Цього ж дня, [PERSON] ознайомилась з додатком №1 до Договору про споживчий кредит №9314086 Графіком платежів, та паспортом споживчого кредиту. Згідно анкети-заяви на кредит вказано, що позичальником є [PERSON] , 04.04.2023 погодження надання їй кредитних коштів на суму 5000 грн. 04.04.2023 ТОВ «Мілоан» перерахувало 5000 грн на картку [NUMBER] яка належить [PERSON] і вказана нею у договорі, що підтверджується платіжним дорученням 97345520 та випискою за рахунком відповідача, наданою АТ КБ «Приват Банк» (а. с. 16). 19.04.2023 Позичальником внесено 350 грн на погашення тіла кредиту та 350 грн на погашення процентів та 300 грн комісію за пролонгацію договору, передбачену п. 2.3.1 Договору. Таким чином, строк дії договору, відповідно до п. 2.3.1 Договору було пролонговано на 7 днів. Відповідно до договору Позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. 28.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги №103-МЛ згідно якого, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за договором № 9314086 від 04.04.2023. Згідно п. 1 Договору Кредитор передає (відступає) за плату, а Новий кредитор прийммає належні кредлиторові права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим логовром, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказаних у реєстрі боржників та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами. У відповідності до умов договору, кредитор передає (відступає) новому кредиторові права вимоги до боржників, які виникли у кредитора внаслідок укладення з боржниками кредитних договорів. Права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Згідно з актом приймання-передачі реєстру боржників від 28 серпня 2023 року до договору відступлення прав вимоги №103-МЛ від 28 серпня 2023 між кредитором та новим кредитором оформлено передачу портфеля заборгованості. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатив на користь ТОВ «Мілоан» 1460002 грн за відступлення прав вимоги, що підтверджується платіжною інструкцією №72463 від 28.08.2023. 04.12.2025 новим кредитором на адресу боржника було направлено претензію про погашення заборгованості. Заборгованість на дату відступлення права вимоги згідно з реєстром боржників до Договору про відступлення права вимоги склала 19956,00 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 5000 грн., простроченої заборгованості за сумою відсотків - 14356 грн., простроченої заборгованості за комісією - 950 грн, що також підтверджуєтся випискою з особового рахунка за кредитним договором №9314086. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини позики, які регулюються нормами ЦК України. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.2 ч. 1 ст. 11 ЦК України). У відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ "Про електронну комерцію". У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Положеннями ст. ст. 610, 611 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання і при цьому порушенні, наступають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. За умовами ст. ст. 1049 та 625 ЦК України після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ (ВСУ від 7 вересня 2016р. у справі за № 6-1412цс16). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Сторони договору на власний розсуд визначають його зміст, тобто, формують його конкретні умови, що не суперечать законодавству. Адже, дійсний та неоспорений договір є актом волевиявлення сторін, що підтверджує їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили. Висновки суду. Аналізуючи вище наведені норми матеріального права та надані позивачем докази, суд дійшов до висновку, що між сторонами у справі первісним кредитором та [PERSON] було укладено кредитний договір у встановленій законом формі з визначенням усіх істотних умов та правил такого договору. Договір укладено сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, в результаті чого, відповідно до положень п.п.1, 5, 7 ч. 11 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», у Сторін Договору виникають цивільні права та обов`язки. Договір укладається відповідно до вимог п. 6 ч. 11 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти Договір про видачу Кредиту в електронній формі, та його підписання Сторонами накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі згідно ст. 5 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Мілоан» виконано свої зобов`язання за договором, надавши кредит [PERSON] , натомість, відповідачка свої зобов`язання за вказаним договором порушила, і по теперішній час не повернула заборгованість за договором. Суд звертає увагу на те, що заміна стягувача жодним чином не порушує законних прав та інтересів боржника та з врахуванням положень ст. 516 ЦК України, такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду України від 20.11.2013 року у справі №6-122цс13 та постанові Верховного Суду України від 30.01.2019 року у справі №2-230/11. Також, суд зазначає, що відповідачка не мала жодних перешкод для виконання зобов`язання, а саме вчасно сплачувати заборгованість за укладеним договором на рахунки попереднього кредитора. З моменту переходу права вимоги до нового кредитора, позичальником не здійснювалося погашення кредитної заборгованості за користування коштами. Відповідачка на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надала альтернативного розрахунку, який би спростовував поданий стягувачем розрахунок. Окрім того, відповідачкою не надано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджували б погашення суми боргу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню. При цьому, до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року (остаточне 18 вересня 2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, суд погоджується з розміром заборгованості з розрахунку позивача та вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 19006, грн, яка складається з: суми заборгованості з тілом кредиту 4650 грн., нарахованих відсотків 14356 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісію в розмірі 950,00 грн., то суд вважає, що ця вимога не є правомірною, оскільки у Постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача установлено, що позивачем нараховано відповідачеві до сплати комісію без зазначення, які саме дії позикодавця входять до такого обслуговування, - підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача комісії в розмірі 950,00 грн. за договором, суд не вбачає. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Що стосується доведеності набуття права вимоги позивачем. Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі № 129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Позивачем подано до позовної заяви докази в електронній формі та підписано електронним підписом за допомогою системи «Електронний суд». На підтвердження передання первісним кредитором ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит -Капітал» права вимоги до відповідача за кредитним договором позивач надав сканкопії оригіналу договору факторингу №103-МЛ від 28.08.2023. З поданих копій договору вбачається, що такі містять обов`язкові реквізити сторін договору, прошиті та скріплені печатками обох сторін договору факторингу. Позивачем також подано витяг з реєстру боржників, який укладений між сторонами на виконання Договору факторингу. Даний витяг має усі необхідні реквізити, а саме: форму, назву, погоджену сторонами, підписи сторін та основну інформацію, яка чітко підтверджує факт переходу права вимоги за кредитними договорами. Дані, зазначені в наданому витягу, достатні для умов договору факторингу та відповідають вимогам, встановленим законодавством України. Щодо копії витягу реєстру боржників № б/н від 20.01.2025 до договору факторингу № 20/01/2025-01 від 20.01.2025, оформленого у фізичній формі, він також має усі необхідні реквізити, а саме: назву, форму, погоджену сторонами, підписи сторін та основну інформацію, яка чітко підтверджує факт переходу права вимоги за кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 513 ЦК України, перехід права вимоги має бути підтверджений належними доказами, але конкретної форми витягів з реєстрів у законодавстві не встановлено. Законодавець лише вимагає, щоб передані документи підтверджували зміст зобов`язання та факт переходу права вимоги, що у даному випадку забезпечено. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Тобто офіційно засвідчену частину тексту з оригінального документа, що містить лише певну, вибрану інформацію та дані, які є актуальними для конкретної справи. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» конфіденційна інформація, яка стосується фінансових послуг, не підлягає розголошенню без згоди відповідних осіб, крім випадків, прямо передбачених законом. У контексті договорів факторингу така інформація включає деталі щодо боржників, їхніх зобов`язань. Крім того, реєстри прав вимоги містять персональні дані боржників, які захищені Законом України «Про захист персональних даних». Відповідно до цього закону, будь-яка обробка або передача таких даних можлива лише за згодою суб`єкта персональних даних або в межах чітко визначених правових підстав. У разі надання таких даних без правових підстав може виникнути загроза порушення прав осіб, чиї дані зазначені в реєстрі. Також важливо враховувати, що Закон України «Про інформацію» захищає конфіденційну інформацію, до якої належать дані про особу, умови її зобов`язань чи взаємодії із фінансовими установами. Цей закон встановлює, що доступ до такої інформації має бути обмежений та може здійснюватися виключно уповноваженими особами. Враховуючи викладене, сторона, яка уклала договір факторингу, не має права надавати повний реєстр прав вимоги третім особам. Це пояснюється тим, що умови договорів, за якими передаються права вимоги, є предметом конфіденційності. Надання такого реєстру могло б розкрити інформацію, яка не стосується конкретного предмета договору або конкретної передачі прав вимоги, що порушує зобов`язання сторони за договором та чинне законодавство України. Реєстри прав вимоги в межах договорів факторингу містять інформацію, яка відповідно до законодавства України належить до таємниці фінансової послуги. Таким чином, забезпечення збереження інформації, її нерозголошення та недопущення використання на свою користь або на користь третіх осіб є не лише правовим обов`язком, але й запорукою виконання принципів добросовісності у сфері фінансових послуг. У межах правовідносин, що виникають за договором факторингу, важливо підкреслити, що клієнт (ініціатор договору) має право передавати фактору лише ту інформацію, яка стосується конкретних осіб, щодо яких відбулося передання права вимоги. Це обмеження базується на принципах конфіденційності та належного використання інформації, які закріплені у чинному законодавстві України, зокрема в Законі України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», «;Про інформацію» та «;Про захист персональних даних». У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження N 61-2449св18) зроблено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Таким, чином, оскільки подані в «Електрнному суді» копії документів підтверджують набуття позивачем права вимоги до відповідачки, суд відхиляє доводи [PERSON] щодо ненадання до суду саме оригіналів документів про перехід права до ТОВ «ФК «Кредит Капітал». Судові витрати. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №42390 від 18.12.2025, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. (а. с. 3 зв.). Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково на 95,24 %, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 2307,09 грн. Відповідно до ч.1, п.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, представник позивача просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена зокрема в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою, такої ж позиції притримується Верховний суд в постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19. Однак, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), відсутність представництва в суді під час розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн. не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відтак, з врахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про обгрунтованість витрат на професійну правничу допомогу розмірі 3000,00 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково на 95,24 %, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу розмірі 2 857,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial