Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Рух справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Залізничного районного суду м. Львова від 30.06.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І. (а.с. 15) Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.07.2025 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з її істотними недоліками. (а.с. 18-19) 02.07.2025 року від представника позивача [PERSON] адвокат Дегтяренка О. О., через систему «Електронний суд» (вх. № 14729) у справі надійшла письмова заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій останній виконав умови ухвали суду. (а.с. 21-24) Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.07.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. (а.с. 25-26) Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.09.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 46-47) Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.02.2026 рокуухвалено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , про визначення часток, що є у спільній сумісній власності задовольнити. Визначити, що розмір частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] співвласника [PERSON] , становить 1/3 частки, припинивши право спільної сумісної власності. Стягнути порівно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 7 586 (сім тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн 54 коп. (а.с. 88-92). Суть заяв та їх доводи. 17.02.2026 року (вх. №3931) через систему «Електронний суд» (документ сформовано 16.02.2026 року) до Залізничного районного суду м. Львова надійшла заява від уповноваженого представника позивача [PERSON] - адвоката Дегтяренка О. О. про ухвалення додаткового рішення у справі № 462/4805/25 про стягнення порівну з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп. (а.с. 95-100). Подану заяву обґрунтовує тим, що рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 11 лютого 2026 року позов - задоволено. Визначено, що розмір частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] співвласника [PERSON] , становить 1/3 частки, припинивши право спільної сумісної власності та стягнуто порівну з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 7586 грн 54 коп., а тому просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу, які поніс позивач під час розгляду справи. 16.03.2026 року (вх. №6680) через систему «Електронний суд» до Залізничного районного суду м. Львова надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення від уповноваженого представника відповідача [PERSON] адвоката Вошика В. Б. (а.с. 103-106). У запереченнях представник відповідача просить суд відмовити у клопотання про стягнення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з тим, що надані стороною позивача докази містять ознаки сфальсифікованого документа, а також вказує на те, що представник позивача покликається на норми Господарського процесуального кодексу України. 23.03.2026 року (вх. №7459) через систему «Електронний суд» до Залізничного районного суду м. Львова від уповноваженого представника позивача [PERSON] - адвоката Дегтяренка О. О. надійшли письмові пояснення на заперечення представника відповідача, щодо ухвалення додаткового рішення у який представник просить задовольнити клопотання про ухвалення додаткового рішення. Покликається на те, що твердження представника відповідача про фальсифікацію документа є голослівними, а доводи є припущеннями та не можуть братися судом до уваги. Також посилання представника відповідача на застосування норм Господарського процесуального кодексу України є формальним та не впливає на сутність заявлених вимог. При цьому такі посилання не спростовують: факту надання правничої допомоги; факту понесення витрат; обов`язку відповідача їх компенсувати. Позиція сторін по справі. Уповноважений представник позивача [PERSON] - адвокат Дегтяренка О. О. у судовому засіданні вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити такі. Уповноважений представник відповідача [PERSON] адвокат Вошик В. Б. у судовому засіданні вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення заперечив, посилалася на викладені у запереченях обставини. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши доводи заяв та докази на підтвердження таких, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді заяви та застосовані ним норми права. Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 15 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з положеннями ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України в разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Підсумовуючи, можна зробити наступний висновок, а саме те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Із запровадженням з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Зі змісту ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Представником відповідача у справі разом із заявою про вирішення питання судових витрат надано договір про надання правової допомоги укладений між [PERSON] та адвокатом Дягтаренком О. О. від 07.05.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг правничої допомоги від 07.05.2025 року, детальний розрахунок витрат наданих послуг професійної правничої допомоги по справі № 462/4805/25 (у розмірі 10 000 грн 00 коп.) Суд не приймає твердження представника відповідача стосовно того, що акт прийому-передачі наданих послуг правничої допомоги за договором від 07.05.2025 року може містити ознаки підроблення підпису [PERSON] , оскільки такі аргументи не знайшли підтвердження у матеріалах справи, та такі зводяться до власних суджень сторони відповідача, які спрямовані на уникнення від оплати понесених судових витрат позивачем. В данному випадку суд не розслідує відносини позивача і його представника. За вказаних обставин та за відсутності належних матеріалів, суд відмовив в клопотанні представника відповідача про проведення почеркознавчої експертизи. Факт надання правничої допомоги і розмір витрат на таку підтверджується також детальним розрахунком витрат наданих послуг професійної правничої допомоги по справі № 462/4805/25 від 11.02.2026 року, згідно якого загальна вартість наданих послуг правової допомоги становить 10 000 грн. 00 коп, які складалися з: - підготовки до розгляду справи (3 год.) 2 000 грн 00 коп. - складання оформлення і надсилання позовної заяви (3 год.) 4 000 грн 00 коп. - представництво інтересів позивача в суді (4 судових засідання) 4 000 грн 00 коп. Проте, у детальному розрахунок витрат наданих послуг професійної правничої допомоги по справі № 462/4805/25 від 11.02.2026 року представник позивача зазначив, що робив адвокатський запит від 07.05.2025 року при підготовці до розгляду справи, однак докази вчинення таких дій представнико позивача до суду не надані. Аналізуючи ч. 3 ст. 141 ЦПК України у якій зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З урахуванням вказаного, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, врахувавши розмір та складність справи суд дійшов висновку про недоведеність вимог у заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення у повному обсязі. За таких обставин, заява про компенсацію судових витрат уповноваженого представника позивача [PERSON] адвоката Дегтяренко О. О. на відшкодування судових витрат підлягаює частковому задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: partial