Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

12 січня 2026 року до суду надійшла позовна заява Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціною позову 25 084,00 грн. Позов мотивований тим, що 23 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2961003 в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 7 800,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] та зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені Договором. 21 квітня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 2961003 від 23 вересня 2020 року, укладеним із [PERSON] . Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, допустив заборгованість, яка станом на 12 січня 2026 року становить 25 084,00 грн, з яких: 7 800,00 грн - за тілом кредиту; 17 284,00 грн - прострочена заборгованість за відсотками. Враховуючи неможливість вирішення спору у добровільному порядку, позивач просить стягнути з відповідача 25 084,00 грн заборгованості з Договором, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн та на оплату правової допомоги у сумі 8 000,00 грн. 23 березня 2026 року від відповідача, інтереси якого представляє адвокат Кузьменко М.Б., надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на таке. Так, позивачем не надано детального розрахунку заборгованості, з якого б вбачалася формула розрахунку заборгованості за відсотками з зазначенням кількості днів прострочення платежу. Крім того, в порушення умов Договору та ч.1 ст.18 Закону України «Про споживче кредитування», ТОВ «Авентус Україна» не здійснило належного повідомлення боржника про відступлення права вимоги та підписання Договору факторингу, що призвело до зміни кредитора на позивача у справі. Також з 2015 року до теперішній час відповідач безперервно проходить військову службу. У серпні 2017 року отримав статус учасника бойових дій. З 05 липня 2025 року за переведенням зарахований у списки особового складу та на всі види забезпечення [NUMBER] прикордонного загону Державної прикордонної служби України на підставі наказу Голови Державної прикордонної служби України від 26 червня 2025 року № 1229-ОС, де на даний час проходить службу та виконує бойові завдання під м. Вовчанськ Харківської області, а тому на нього поширюються норми Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців» щодо ненарахування процентів за користування кредитом. За такого, вимога позивача про стягнення відсотків за користування кредитними коштами у сумі 17 284,00 грн є безпідставною. На підтвердження проходження ним військової служби може надати лише посвідчення УБД, а інші документи надасть суду після повернення з завдання (вх. №2205/26-Вх 23.03.2026). Відповідно до ухвали судді від 24 лютого 2026 року, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву. Згідно з ухвалою суду від 02 березня 2026 року, за клопотанням сторони позивача витребувано у АТ КБ «ПриватБанк», докази, а саме: інформацію: чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] ; чи була успішною транзакція, здійснена 23 вересня 2020 року на банківську картку № [NUMBER] в сумі 7800,00 грн; якщо так, то: чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] та чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № [NUMBER] . 31 березня 2026 року на виконання ухвали суду надійшла витребувана інформація (вх.№ 2430/26-Вх 31.03.2026). За змістом ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази у справі, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що 23 вересня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2961003, за умовами якого в сукупності з Графіком платежів та з урахуванням Паспорту споживчого кредиту (Інформації, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит «Стандартизована форма), відповідач отримав грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 7 800,00 грн на споживчі потреби, шляхом перерахування на рахунок з використанням картки № [NUMBER] , на строк 30 днів, тобто до 23 жовтня 2020 року (п.1.3., 1.4., 1.6., 2.1. Договору). Згідно з п. 1.5. Договору, тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання Споживачем умов Договору та становить: знижена процентна ставка 1,33 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору (без пролонгацій), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку (п.1.5.1. Договору); стандартна процента ставка 1,90% в день від суми кредиту та застосовується: у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в пп.1.5.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до Договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч. 1 ст.1048 ЦК України. Укладаючи цей Договір, споживач підтверджує, що підставою для застосування зниженої процентної ставки, передбаченої цим Договором є отримання споживачем від Товариства індивідуальної знижки на стандартну процентну ставку, відповідно до програми лояльності ТОВ «Авентус Україна» для споживачів сервісу «Credit Pllus». Таке зниження стандартної процентної ставки допускається за умови, що Споживачем будуть виконані умови для її застосування повернений кредит у строк та в порядку, що передбачені цим Договором. У випадку невиконання споживачем умов для застосування зниженої процентної ставки, користування кредитом для споживача стає доступним виключно на стандартних умовах за стандартною процентною ставкою. При цьому, споживач погоджується, що застосування стандартної процентної ставки не є наслідком погіршення умов користування кредитом для споживача (збільшенням процентної ставки), є лише наслідком отримання споживачем послуги фінансового кредиту на звичайних (стандартних) умовах, що доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки (п.1.5.2. Договору). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за зниженою ставкою 486,78% річних; за стандартною ставкою 695,40% річних (п.1.7. Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за зниженою ставкою 10 912,20 грн; за стандартною ставкою 12 246,00 грн (п.1.8. Договору). Згідно з п.3.1. Договору, нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2.-4.5 Договору (п.4.1. Договору). Сторони передбачили, що споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400,00 грн (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 Договору. Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійсненням платежу здійснити в особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства info@creditplus.ua (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом (п.п. 4.2., 4.3. Договору). Сторони погодили, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів (п. 6.1. Договору) - а.с. 7-12. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М783957 від 23 вересня 2020 року, що відповідає ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому, в ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Після підписання Договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит зі сплатою відсотків у визначений договором строк. ТОВ «Авентус України» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надало 23 вересня 2020 року відповідачу кредит у сумі 7 800,00 грн, шляхом здійснення онлайн транзакції на кредит рах. № [NUMBER] . Видача коштів за кредитним договором здійснювалась за допомогою системи WayForPay, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 16 грудня 2025 року, дата та час проведення платежу: 23 вересня 2020 року, сума 7 800,00 грн, маска картки № [NUMBER] , код авторизації: 523310, номер транзакції в системі [NUMBER] (а.с. 13-зворот). Як вбачається з інформації, наданої АТ КБ «Приватанк» від 18 березня 2026 року вих. № 20.1.0.0.0/7-260312/68989-БТ, на ім`я [PERSON] у Банку було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на яку 23 вересня 2020 року успішно зараховано платіж у сумі 7 800,00 грн. 21 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, зокрема і за кредитним договором № 2961003 від 23 вересня 2020 року, укладеним із [PERSON] (а.с. 27-31). Згідно з п.п. 1.1. п.1 Договору, кредитор передає (відступає) новому кредитору плату, а новий кредитор приймає належні кредитору права грошової вимоги (права вимоги) боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (Портфель заборгованості). 21 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Авентус Україна» підписано Акт приймання-передачі Реєстру боржників від 21 квітня 2021 року до Договору відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021 від 21 квітня 2021 року (а.с. 32-зворот). Згідно з копією Витягу з реєстру боржників від 21 квітня 2021 року, за [PERSON] станом на 21 квітня 2021 року рахується заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 084,00 грн, кількість днів прострочення - 180 (а.с. 32). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 20 квітня 2021 року, заборгованість за кредитним договором відповідача перед позивачем становить 25 084,00 грн, з яких: 7 800,00 грн - за тілом кредиту; 17 784,00 грн - за відсотками за користування кредитом за стандартною процентною ставкою (а.с. 14-зворот, 23-26). Як вбачається з розрахунку, відсотки нараховані до 21 січня 2021 року в межах строку дії Договору, з урахуванням прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення з 24 жовтня 2020 року. Кошти на погашення кредиту відповідачем вносили несвоєчасно та у неповному розмірі: 06 листопада 2020 року; 07 грудня 2020 року у сумі 300,00 грн; 15 грудня 2020 року у сумі 100,00 грн, які віднесені на погашення відсотків за користування кредитними коштами. 12 січня 2026 року на адресу відповідача позивачем надіслано претензію про необхідність погашення ним заборгованості у загальній сумі 25 084,00 грн, яка залишена відповідачем без реагування (а.с. 33-зворот). У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у вигляді сплати процентів за користування кредитними коштами, конкретні умови кредитування. Як вбачається з наявного в матеріалах справи відзиву відповідача, останній не заперечує фактів укладення зазначеного кредитного договору та отримання кредитних коштів за ним. Відповідачем не виконані взяті на себе зобов`язання за договором, вимоги позивача про стягнення заборгованості у заявленому розмірі знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі. Щодо посилання сторони відповідача на те, що в порушення умов Договору та ч.1 ст.18 Закону України «Про споживче кредитування», ТОВ «Авентус Україна» не здійснило належного повідомлення боржника про відступлення права вимоги та підписання Договору факторингу, що призвело до зміни кредитора на позивача у справі, суд зазначає таке. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Щодо посилання сторони відповідача на безпідставність стягнення процентів за користування кредитними коштами, в порушення норм Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців», суд зазначає таке. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що має статус військовослужбовця, на підтвердження чого надав копію посвідчення УДБ, видане 19 серпня 2017 року, а тому посилаючись на положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у нього відсутній обов`язок сплати відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється, зокрема, на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей. Згідно з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Згідно з ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Крім цього, на території України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан о 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжує діяти. Отже, станом на дату отримання [PERSON] кредиту (23 вересня 2020 року) та станом на дату розгляду справи діяв і, відповідно, діє особливий період. Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці - особи, які проходять військову службу. Отже, дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Такий висновок, зокрема міститься в постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21. Разом з тим, доказів на проходження військової служби [PERSON] за період з 23 вересня 2020 року по теперішній час не надано. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що на підтвердження проходження військової служби [PERSON] може надати лише посвідчення УБД, видане 19 серпня 2017 року, а інші документи надасть суду після повернення з завдання. За такого, відповідачем не доведено, що він як військовослужбовець під час особливого періоду має пільги, передбачені, п. 15 ст 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором обґрунтовані та підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує таке. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: копію ордеру на надання правничої допомоги (а.с. 37-зворот); копію договору про надання правової допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, укладеного ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» з Адвокатським об`єднанням «Апологет» (а.с. 36); Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про реєстрацію Адвокатського об`єднання «Апологет» (а.с. 33, 39,); акт надання послуг № 1084 від 12 січня 2026 року, згідно з яким позивачу було надано правову допомогу під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №2961003 від 13 вересня 2020 року у сумі 8 000,00 грн (а.с. 36-зворот); детальний опис наданих послуг до Акту № 1084 від 12 січня 2026 року, а саме: усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - 0 год. 30 хв.; ознайомлення з матеріалами кредитної справи - 2 год. 00 хв.; погодження правової позиції клієнта у справі - 0 год. 30 хв.; складання позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта - 3 год. 30 хв.; подання заяви до суду від імені клієнта - 1 шт., загалом 6 год. 30 хв., 1 шт. (а.с. 37). Відповідно до ч.1, 4 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У п.268. рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України" (Заява №19336/04) суд зазначив, що згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не є складними та не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн не відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача 4 000,00 грн витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову.

Outcome: partial