Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

До Заводського районного суду міста Кам`янського звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 19.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 17321 (далі - Договір) в електронній формі шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором. За умовами договору відповідач отримав кошти у сумі 4 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,5 % в день строком на 365 днів (з 19.08.2024 до 19.08.2025). Оскільки відповідач зобов`язання за договором не виконав, станом на 22.10.2025 виникла заборгованість у сумі 25 900,00 грн, що складається з: суми заборгованості по тілу кредиту - 4 000,00 грн; суми заборгованості по процентах за період з 19.08.2024 до 19.08.2025 - 21 900,80 грн. Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про витребування у АТ «ПУМБ» доказів, які містять банківську таємницю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2025 року головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А.. Ухвалою від 06.01.2026 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи, а також заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження . Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у Акціонерного товариства «ПУМБ» інформацію, що містить банківську таємницю. 20.01.2026 року на адресу суду надійшли витребувані судом документи. В судові засідання, призначені на 12.02.2026, 18.03.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов, а також заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання 18.03.2026, суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, перейшов до стадії ухвалення рішення, призначив його проголошення на 27.03.2026 о 14:00 годині. В судове засідання, призначене на 18.03.2026, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини, що виникли між сторонами. 19.08.2024 року [PERSON] , використовуючи одноразовий ідентифікатор 587893 підписав Паспорт споживчого кредиту в ТОВ «Фінансова компанія «Процент», відповідно до якого визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача: сума кредиту - 4 000,00 гривень, строк кредитування: 365 днів, процентна ставка - 547,5 % річних, фіксована. Відповідно до п. 7 Паспорту споживчого кредиту умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (а.с. 22 - 24). 19.08.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та [PERSON] підписаний в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора 746789, відправленого на номер мобільного телефону [NUMBER] , Кредитний договір № 17321 (а.с. 15 - 20). Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Розділу 1 Договору на умовах встановленим цим Договором, Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти в розмірі 4000 гривень (чотири тисячi гривень 00 копійок) (далі - Кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом в строки, визначені цим Договором. Процентна ставка за користування Кредитом становить - 1.5% від суми Кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 547.50%) користування Кредитом. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою. Строк надання Кредиту та строк дії Договору становить 365 днів, з сплатою Кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є Додатком №1 до цього Договору. Невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ», які розміщені на Сайті https://procent.com.ua. Сума загального розміру кредиту та загальних витрат за Кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору зазначена в Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього Договору. Розмір та строки сплати Позичальником платежів за цим Договором погоджений сторонами в Додатку №1 до цього Договору (п.п. 1.5, 1.6, 1.8 Розділу 1 Договору). Відповідно до п. 1.7 Розділу 1 Договору Товариство здійснює переказ суми Кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER], що належить Позичальникові. Порядок укладення Договору визначений у Розділі 6 Договору. Так, відповідно до пунктів 6.1 - 6.4 Розділу 6 Договору даний Договір укладається в інформаційно-комунікаційній системі на Сайті https://procent.com.ua (далі по тексту - ІКС) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». З метою отримання Кредиту, Позичальник проходить реєстрацію в ІКС, шляхом заповнення всіх необхідних полів (в тому числі ПІБ, РНОКПП, номер телефону, номер електронного платіжного засобу), підтверджує номер телефону за яким буде здійснюватися подальша ідентифікація Позичальника в ІКС, ознайомлюється з Правилами, надає згоду на обробку персональних даних та згоду на отримання та передачу інформації з Бюро кредитних історій шляхом проставлення відповідних відміток. Після проведення реєстрації в ІКС, Позичальнику створюється Особистий кабінет в якому відображаються всі його анкетні дані. Після проходження реєстрації та ідентифікації в ІКС Товариства, Позичальник в Особистому кабінеті в ІКС, реєструє електронний платіжний засіб на який буде перераховано суму Кредиту. Для отримання Кредиту та укладення Договору, Позичальник в Особистому кабінеті в ІКС заповнює необхідну інформацію щодо бажання отримати Кредит, шляхом заповнення в ІКС усіх граф відповідної форми, в якій вказує суму Кредиту та бажаний строк надання Кредиту (далі по тексту - Заявка на кредит). Позичальник підтверджує заявку на кредит шляхом введення у відповідне поле ІКС одноразового ідентифікатора, який надсилається Товариством шляхом відправки повідомлення на телефонний номер Позичальника зазначений в п. 9 Договору. Після отримання Товариством Заявки на кредит в ІКС здійснюється комплекс дій щодо погодження/відхилення Позичальнику Заявки на кредит. Товариство інформує Позичальника про прийняте рішення щодо видачі Кредиту шляхом відправки повідомлення в Особистий кабінет, також може бути надіслано повідомлення на телефонний номер та/або електронним листом на електронну пошту Позичальника, зазначені у Заявці на кредит (п.п. 6.6, 6.7 Розділу 6 Договору). Відповідно до п. 6.8, 6.9 Розділу 6 Договору у разі схвалення Заявки на кредит, ІКС Товариства генерується Паспорт споживчого кредиту для ознайомлення, Договір, що є офертою та містить усі істотні умови, про що інформує Позичальника в Особистому кабінеті. Товариство надсилає Позичальнику електронний підпис з одноразовим ідентифікатором шляхом направлення повідомлення на телефонний номер Позичальника, що вказаний в Особистому кабінеті. Позичальник ознайомлюється в ІКС з Паспортом споживчого кредиту та підписує його шляхом введення в спеціальному полі електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, який генерується Товариством в ІКС та надсилається Товариством Позичальнику в повідомлені на підтверджений телефонний номер вказаний Позичальником. Після підпису Позичальником цього Договору, повідомлення надходить в ІКС Товариства та свідчить/повідомляє Товариство про те, що Позичальник надав згоду (акцептував) даний Договір. Після зазначених дій, даний Договір підписується з сторони Товариства шляхом накладення електронного підпису із електронною позначкою часу та/або електронною печаткою з електронною позначкою часу уповноваженою особою, відповідно до чинного законодавства. Часом укладення цього Договору є значення електронної позначки часу для електронного підпису уповноваженого представника Товариства (п.п. 6.10, 6.11 Розділу 6 Договору). Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної процентної ставки за кредитним договором, що є Додатком № 1 до Договору, тіло кредиту становить 4 000 грн, проценти за користування кредитом за період з 19.08.2024 по 19.08.2025 - 21 900,00 грн. Реальна річна процентна ставка - 13 854,52 %. Загальна вартість кредиту - 25 900,00 гривень (а.с. 19, зворотній бік - 20). У матеріалах справи наявні Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», затверджені наказом директора ТОВ «Фінансова компанія «Процент» № 14/09-23П від 14.09.2023 (а.с. 32 - 40), які не містять ані власноручного, ані електронного цифрового підпису відповідача, а також відсутнє посилання на їх підписання одноразовим ідентифікатором. З наданого позивачем Детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за Кредитним договором № 17321 від 19.08.2024 вбачається, що [PERSON] має станом на 22.10.2025 заборгованість за кредитним договором у сумі 25 900,00 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 4 000,00 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 19.08.2024 по 19.08.2025 - 21 900,00 грн (а.с. 26 - 31). Заявка на кредит, сформована Клієнтом; істотні умови договору, погоджені Товариством; дії в інформаційно - комунікаційній системі Товариства на сайті https://procent.com.ua, як - то візуальна форма послідовності дій Клієнта та Товариства, що відображає дії Клієнта та Товариства, спрямовані на укладення Договору (направлення одноразового ідентифікатора із зазначенням його числового значення, відображення номеру телефону, на який ідентифікатор було відправлено тощо) в матеріалах справи відсутні. Позивач надав відповідачу кошти в розмірі 4 000 гривень шляхом їх перерахування на платіжну картку клієнта № [NUMBER] , зазначену в договорі, що підтверджується Квитанцією про виплату № 42405-52628-32914 від 19.08.2024 (а.с. 25), (а.с. 20), листом АТ «ПУМБ» за вих.. № КНО-07.8.5/546БТ від 13.01.2026 (а.с. 84), випискою/особовий рахунок про рух коштів по картці з 19.08.2024 по 24.08.2024 від 13.01.2026 року (а.с. 84 - 88), звітом по транзакціях (а.с. 89 - 91). Позичальник свої зобов`язання з повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами у встановлений договором строк не виконав. Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І, ІІ та Глава 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ Книги п`ятої ЦК України. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016 року та Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року (в частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII). Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. На відносини, які виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Згідно зі ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Фактично, оскільки законодавство не вимагає, щоб електронні договори підписувалися тими видами підпису, які забезпечують незмінюваність їхнього змісту (КЕП або УЕП), питання щодо дотримання письмової форми при їх вчиненні зводиться до того, чи можна вважати зміст цих договорів зафіксованим (вимога ч. 1 ст. 207 ЦК України). Однак відсутність матеріально - правових вимог до фіксації змісту електронного договору не означає, що це питання може ігноруватися в ході судового розгляду. Можливість перевірки судом достовірності, цілісності й незмінюваності електронного документа, залежить насамперед від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів. Які саме це мають бути дії, залежить від способу надання відповідного процесуального документа до суду (паперова копія, електронний примірник тощо), формату, в якому цей документ зберігається, особливостей електронного підпису, за допомогою якого він підписаний, тощо. При цьому характер цих процесуальних дій визначається особливостями дослідження електронних доказів, що передбачені процесуальним законодавством. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 4 лютого 2026 року у справі № 758/14925/23 (провадження 61-4523св25). Згідно з вимогами частини другої статті 1054 ЦК України відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина друга статті 1046 ЦК України). Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт укладення кредитного договору (позики) не може бути встановлено судом без встановлення факту перерахування грошових коштів позичальнику. Встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту перерахування коштів на рахунок боржника слугує додатковим підтвердженням факту укладення кредитного договору. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21). Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд встановив і це підтверджується матеріалами справи, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 4 000,00 гривень на свою банківську картку, відтак в нього виник обов`язок з повернення отриманих коштів у розмірі та на умовах встановлених договором. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В обґрунтування своїх вимог про стягнення заборгованості ТОВ «ФК «Процент» посилалося на те, що Кредитний договір, Паспорт споживчого кредиту, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Процент», складають договір про надання кредиту, а тому відповідач зобов`язується виконувати його умови, в тому числі в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами. За своєю правовою природою Правила надання грошових коштів у позику та Паспорт споживчого кредиту є публічним договором приєднання. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України слідує, що другий контрагент (споживач фінансових послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Наявні у матеріалах справи Правила надання коштів у позику не містять ані власноручного, ані електронного цифрового підпису відповідача, а також відсутнє посилання на підписання вказаного документу одноразовим ідентифікатором. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Правила надання грошових коштів у позику, розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними. Надані суду копії вищезазначених документів не дозволяють пересвідчитися у їх відповідності тим документам, що були надані відповідачу для ознайомлення та підписання, документи виготовлені Позивачем в односторонньому порядку, що дозволяє йому змінювати їх зміст в довільному порядку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і не спростована позивачем при розгляді вказаної справи. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що Правила надання грошових коштів у позику, які не містять ані власноручного, ані електронного цифрового підпису відповідача, а також відсутнє посилання на їх підписання одноразовим ідентифікатором, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Суд також відхиляє як неналежний доказ наявний у матеріалах справи Паспорт споживчого кредиту, який містить підпис у вигляді одноразового ідентифікатора 587893, оскільки з матеріалів справи неможливо встановити факт підписання даного Паспорту саме відповідачем. В матеріалах справи відсутня візуальна форма дій Клієнта та Товариства в інформаційно - комунікаційній системі останнього, що позбавляє суд можливості достеменно пересвідчитись, що наявний в матеріалах справи Паспорт споживчого кредиту підписаний саме відповідачем, тим одноразовим ідентифікатором, який був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача в межах процедури укладення кредитного договору № 17321 від 19.08.2024 через мережу Інтернет. Крім того, суд бере до уваги, що зі змісту Паспорту споживчого кредиту прямо слідує, що умови, зазначені в Паспорті споживчого кредиту, не є остаточними, можуть бути змінені під час укладення власне кредитного договору залежно від індивідуальних характеристик майнової та сімейної ситуації Позичальника. Оцінюючи позовні вимоги Позивача з точку зору їх законності та обґрунтованості, суд виходить з того, що пред`явлені вимоги мають ґрунтуватися на умовах Договору, укладеного сторонами, в якому погоджені всі істотні умови кредитного договору, в тому числі строк кредитування, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами тощо. При цьому, перевірка дотримання процедури укладення договору в електронній формі, визначеної у розділі 6 Договору, має важливе значення для встановлення факту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору, ідентичності відтворення вираженого електронними засобами волевиявлення сторін у візуальній формі. Суд взяв до уваги, що розділ 6 Кредитного договору № 17321 від 19.08.2024, детально регламентує порядок його укладення шляхом вчинення Клієнтом та Товариством сукупності послідовних дій в інформаційно - комунікаційній системі Товариства на сайті останнього, які в своїй єдності свідчать про досягнення згоди сторін щодо всіх істотних умов договору. Одночасно з тим, суд зважає на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджуються дотримання вищезазначеної послідовності дій. Так, в матеріалах справи відсутня Заявка на кредит, яка відображає волевиявлення Відповідача щодо умов укладення кредитного договору, сформована Клієнтом; істотні умови договору, погоджені Товариством; дії в інформаційно - комунікаційній системі Товариства на сайті https://procent.com.ua, як - то візуальна форма послідовності дій Клієнта та Товариства, що відображає дії Клієнта та Товариства, спрямовані на укладення Договору (направлення одноразового ідентифікатора із зазначенням його числового значення, відображення номеру телефону, на який ідентифікатор було відправлено тощо). Підписання Кредитного договору № 17321 від 19.08.2024 відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора 746789 за відсутності інформації, що саме цей одноразовий ідентифікатор був направлений саме на номер телефону Відповідача, позбавляє суд можливості дійти до висновку про укладення Кредитного договору на умовах, визначених у ньому. Саме по собі посилання позивача на ознайомлення та підписання відповідачем кредитного договору, без надання відповідних доказів, не може бути прийнято судом, оскільки будь-яка дія Клієнта та Товариства фіксується у відповідній програмі та в подальшому оброблюється спеціалістами Товариства, що і здійснюють реагування на відповідні дії з боку клієнта. При цьому, відсутність вказаних доказів, позбавляє суд можливості встановити факт підписання кредитного договору із вказаними умовами надання кредитних послуг, що є обов`язковим у разі пред`явлення позивачем вимог про стягнення заборгованості. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору, а саме строк кредитного договору, обов`язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитними коштами, їх розмір та порядок сплати тощо за відповідний період. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у постанові Верховного Суду від 16 липня 2024 року в справі № 686/9664/21 (провадження № 61-13455ск23). Відтак, суд дійшов до висновку, що нарахування та стягнення позивачем відсотків за користування кредитом є незаконним і необґрунтованим, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами слід відмовити. Одночасно з тим, суд вважає доведенною ту обставину, що відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 4000,00 грн, які підлягають стягненню на користь позивача в повному обсязі. Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, визначивши спірні правовідносини та норми права, що підлягають застосуванню до них, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» заборгованість з тіла кредиту у сумі 4 000,00 гривень, що становить 15,44 % пред`явлених позовних вимог (4000,00 грн / 25900,00 грн х 100 %). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2 422,4 гривень та витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 10 000 гривень. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог частково з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення витрати зі сплати судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 374,02 грн.(2 422,40 грн х 15,44 %) Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, окрім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Відповідно до частини восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, разом із позовною заявою позивач надав докази судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що були сплачені, у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, а саме Договір про надання юридичних послуг від 03.06.2024 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та фізичною особою - підприємцем Руденко Костянтином Васильовичем, який є адвокатом (а.с. 53 - 54); Акт приймання - передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 до Договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 (а.с. 52), Витяг з Реєстру № 1 до Акту приймання - передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 до Договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 (а.с. 57), платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 3403 від 30.9.2025 (а.с. 58). З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що судові витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 10 000,00 гривень підтверджені належними та допустимими доказами, клопотання про зменшення розміру судових витрат від відповідача на адресу суду не надходило, тому такі судові витрати підлягають стягненню з Відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1544,00 гривень (10000,00 х 15,44 %).

Outcome: partial