Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

У вересні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником автомобіля Toyota RAV4, д.р.н. [NUMBER] . 12 грудня 2024 року на проспекті Володимира Івасюка, 9-А в місті Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota RAV4, д.р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля Nissan Almera, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Пригода відбулась у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху відповідачем у справі. Унаслідок згаданої дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Toyota RAV4, д.р.н. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 143209,55 грн, а вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля Toyota RAV4, д.р.н. [NUMBER] , - 90307,10 грн. Наведене підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи від 07 серпня 2025 року № 187/25, складеному експертом [PERSON] [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] матеріальні збитки у сумі 233516,65 грн, а також присудити з нього судовий збір у сумі 2335,17 грн та 5000,00 грн витрат на оплату судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Також цією ухвалою залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" та МТСБУ. Зазначена ухвала була надіслана відповідачеві за адресою, за якою зареєстроване його місце проживання. Поштове відправлення з ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повернуто відправнику з проставленням 06 жовтня 2025 року у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи у місці проживання. Отже, за положеннями п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України ухвала судді Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачеві 06 жовтня року (зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, від 14 лютого 2024 року у справі № 752/5040/19). Відзив на позовну заяву [PERSON] відповідач не подав. Третя особа ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" подало до суду пояснення щодо позову, в яких зазначило, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля Nissan Almera, д.р.н. [NUMBER] , була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра". Третя особа стверджувала, що [PERSON] у строк, визначений законом, не повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду, не забезпечив присутності представника страховика при огляді пошкодженого транспортного засобу. Також ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" вказало на те, що позивач неправильно визначив розмір матеріальних збитків, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження їх розміру. Третя особа МТСБУ подало до суду пояснення щодо позову, в яких зазначило, що 14 травня 2024 року Національним банком України прийнято рішення про анулювання ліцензій ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" на провадження страхової діяльності, проте згідно з законодавством цей страховик зобов`язаний виконати зобов`язання за укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На думку МТСБУ, обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2026 року витребувано в ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" належним чином засвідчені копії: договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219880670, предметом якого страхування цивільно-правової відповідальності водія автомобіля Nissan Almera, д.р.н. [NUMBER] , за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації вказаного транспортного засобу (оформлений у вигляді полісу № 219880670); страхової справи, заведеної у зв`язку з настанням 12 грудня 2024 року страхового випадку за участю автомобіля Nissan Almera, д.р.н. [NUMBER] , яким кермував [PERSON] (якщо така страхова справа заводилась). На виконання вказаної ухвали суду ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" 19 лютого 2026 року надало суду належним чином засвідчену копію договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 березня 2024 року № 219880670 та повідомила суд, що страхова справа у зв`язку з настанням 12 грудня 2024 року страхового випадку за участю автомобіля Nissan Almera, д.р.н. [NUMBER] , яким кермував [PERSON] , ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" не заводилась. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, подала до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За приписами ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ч. 1 ст. 280, ч. 1 ст. 281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" у судове засідання не з`явився, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила, заяву про розгляд справи за відсутності свого представника до суду не подала. Представник третьої особи МТСБУ у судове засідання не з`явилася, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, у письмових поясненнях щодо позову представник третьої особи просила суд розглянути справу за її відсутності. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. 12 грудня 2024 року на проспекті Володимира Івасюка, 9-А в місті Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota RAV4, д.р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля Nissan Almera, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року у справі № 756/6852/25 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 12 грудня 2024 року за участю автомобілів Toyota RAV4, д.р.н. [NUMBER] , та Nissan Almera, д.р.н. [NUMBER] , є [PERSON] . Унаслідок згаданої дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Toyota RAV4, д.р.н. [NUMBER] , який належав на праві власності [PERSON] , отримав механічні пошкодження. Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 07 серпня 2025 року № 187/25, складеним експертом [PERSON] , вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 143209,55 грн, а вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля Toyota RAV4, д.р.н. [NUMBER] , - 90307,10 грн (а. с. 11-22). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. П. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, за приписами ст. 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 21 травня 2024 року № 3720-IX (який набрав чинності 20 червня 2024 року і введений в дію з 01 січня 2025 року) предметом договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених цим Законом. Об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку. Абз. абз. 1 п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 21 травня 2024 року № 3720-IX передбачено, що договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля Nissan Almera, д.р.н. [NUMBER] , була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 березня 2024 року № 219880670. Цей договір був укладений шляхом видачі страхувальнику страхового поліса. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 160000,00 грн. Франшиза - 3200,00 грн (а. с. 102). Зважаючи на наведені положення Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 21 травня 2024 року № 3720-IX, ураховуючи те, що страховий випадок настав за договором, який набрав чинності до введення в дію цього Закону, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV. За приписами ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну (п. 22.1, п. 22.2 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV). З огляду на викладене, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах ліміту відповідальності виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV, порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року № 147/66/17 наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17). Згідно зі ст. 29, п. 32.7 ст. 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За приписами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (регламентну виплату), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди) та потерпілого (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц). Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). З огляду на викладене суд вважає, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota RAV4, д.р.н. [NUMBER] , з урахуванням фізичного зносу, що становить 90307,10 грн, за вирахуванням франшизи у сумі 3200,00 грн повинен відшкодувати страховик (чи МТСБУ за рахунок централізованих фондів Бюро відповідно до п. 41.2 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV). Натомість з особи, відповідальної за завдані збитки, якою є [PERSON] , на користь позивача має бути стягнута різниця між витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу [PERSON] , та сумою страхового відшкодування, яка підлягає сплаті страховиком (чи МТСБУ за рахунок централізованих фондів Бюро відповідно до п. 41.2 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV), а також франшиза. Отже, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки у сумі 56102,45 грн (143209,55 грн - 90307,10 грн + 3200,00 грн = 56102,45 грн). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно з специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Позивач клопотань про залучення до участі у справі ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" чи МТСБУ як співвідповідача не заявляв. Отже, вимоги [PERSON] про стягнення збитків, що становлять вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota RAV4, д.р.н. [NUMBER] , з урахуванням фізичного зносу, за вирахуванням франшизи, задоволенню не підлягають, позаяк їх пред`явлено до неналежного відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі витрати на правову допомогу покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] компенсації підлягає судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 561,02 грн (56102,45 грн / 233516,65 грн х 2335,16 грн = 561,02 грн) та витрати на проведення експертизи пропорційно до задоволених вимог у сумі 1201,25 грн (56102,45 грн / 233516,65 грн х 5000,00 грн = 1201,25 грн).

Outcome: partial