Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

16 лютого 2026 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 03 жовтня 2012 року рішенням Горохівського районного суду Волинської області було розірвано. Зазначає, що під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час навчається на третьому курсі Горохівського фахового коледжу Львівського національного університету природокористування, відділення технології в агрономії та тваринництві, на бюджетній основі. Стипендії син не отримує. Також син у період навчання проживає у гуртожитку [ADDRESS] , за який вона справно сплачує кошти. Вказує, що їхній син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Зазначає, що несе витрати на канцелярські приладдя, одяг, взуття, по мірі необхідності і ліки, забезпечення відпочинку сина, створення придатних до проживання умов в гуртожитку, забезпечення проїзду дитини від дому до місця навчанння і в зворотньому напрямку, харчування. Зазначає, що вона не в змозі самостійно утримувати сина, оскільки її заробітна плата не покриває усіх витрат, так як на її утримані є ще неповнолітній син, а інші її види доходу не є значними (вирощування на присадибній ділянці квітів і часткова їх реалізація). У зв`язку з цим син потребує матеріальної допомоги. Зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина на даний момент не надає, тому що, як зазначив у розмові, син є повнолітнім і повинен сам себе забезпечувати. Вказує, що відповідач є працездатним, працює в ЗСУ, отримує стабільну заробітну плату щомісяця, а тому вважає, що він має можливість надавати грошову допомогу на утримання їхнього повнолітнього сина. Просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 26 лютого 2026 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу призначено до розгляду на 16:30 26 березня 2026 року. 17 березня 2026 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовні вимоги [PERSON] , згідно якого дані позовні вимоги відповідач не визнає, вважає їх необґрунтованими, а тому в їх задоволенні просить відмовити. Вважає, що даний позов подано до суду неналежним позивачем [PERSON] , оскільки син [PERSON] на момент звернення до суду досяг повноліття, з позивачем не проживає, зареєстрований та проживає в гуртожитку в м. Горохові, а позивач в с. Привітне Володимирського району. Крім того, вказує, що з довідки про доходи [PERSON] від 09.02.2026 року за період з 01.01.2025 року по 31.12.2025 року вбачається, що стипендія за вказаний період йому не нараховувалася, що свідчить лише про те, що здобувач освіти не досяг необхідних результатів навчання, а витрати на оплату навчання [PERSON] не покладаються ні на нього особисто, ні на його батьків, оскільки навчання здійснюється за рахунок коштів держави. Вважає, що долучені до позовної заяви документи не підтверджують того, що повнолітній син потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням. Крім того, надана довідка про доходи [PERSON] за 2025 рік не відображає актуальний фінансовий стан та доходи на момент звернення до суду. Зауважує, що позивач не надала жодного доказу, який би підтвердив, що повнолітній син повністю перебуває на її утриманні. В свою чергу, вказує, що відповідач добровільно надає сину матеріальну допомогу, на постійній основі перераховуючи кошти на особистий картковий рахунок [PERSON] , що підтверджується долученими до відзиву платіжними інструкціями. Просить суд врахувати, що у відповідача на утриманні перебувають батьки похилого віку, нова сім`я та неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідач сплачує аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Також просить стягнути з позивача в користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн, докази понесення яких будуть надані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення (а.с. 36-82). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що син [PERSON] проживає разом з нею в с. Привітне, хоча тимчасово зареєстрований в гуртожитку в м. Горохові, за місцем навчання. Син навчається на державній формі навчання, стаціонарно, стипендії не отримує, самостійного заробітку не має, тому у зв`язку з цим потребує потребує матеріальної допомоги. Вона несе витрати на забезпечення потреб дитини на харчування, доїзд до місця навчання, купівлю канцелярії, одягу, взуття, облаштування кімнати в гуртожитку, дає йому готівку на необхідні витрати (платний душ в гуртожитку, купівлю продуктів харчування тощо), в загальному десь 6000 грн на місяць. Син вже доросліший, начається, тому, вважає, його потреби зростають, а відповідач, який має постійне місце роботи, є військовослужбовцем ЗСУ, може сплачувати аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх його доходів. Заперечує щодо стягнення з неї витрат на правничу допомогу, понесену відповідачем. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Пояснив, що відповідач є військовослужбовцем, розмір його доходів не є стабільним, залежить від місця проходження його військової служби, підтвердив, що наразі відповідач знаходиться в зоні бойових дій. Просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу, докази понесення яких, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, зобов`язується надати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 17.03.2026 року до суду від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача підтримує та просить задовольнити (а.с. 34). Враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача та третьої особи. Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який 03 жовтня 2012 року рішенням Горохівського районного суду Волинської області було розірвано (а.с. 5). Зміна прізвища позивача з [PERSON] на [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.10.2024 року (а.с. 12). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.01.2008 року (а.с. 4). Син [PERSON] є повнолітнім, навчається у Горохівському коледжі Львівського національного університету природокористування,на денній формі навчання за рахунок видатків державного бюджету, що підтверджується договором № 33-а про надання освітніх послуг, укладеним між навчальним закладом та здобувачем [PERSON] та його законним представником [PERSON] від 28.07.2023 року, довідкою Горохівського фахового коледжу Львівського національного університету природокористування№ 0018 від 09 лютого 2026 року (а.с. 6, 7). Згідно з довідкою Горохівського фахового коледжу Львівського національного університету природокористування№ 0020 від 09 лютого 2026 року студент [PERSON] проживає та зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.8). З довідки Горохівського фахового коледжу Львівського національного університету природокористування№ 0019 від 09 лютого 2026 року вбачається, що студенту [PERSON] , який навчається на денній формі навчання за період з 01.01.2025 року по 31.12.2025 року стипендія не нараховувалася, дохід 0 грн (а.с. 9). З довідки форми ОК-5 ПФУ від 15.02.2026 року вбачається, що позивач за період з 2008 року по 2025 рік отримувала відповідні доходи, зокрема, за 2025 рік в сумі 92595,1 грн (а.с. 13-15). З витягу з АСВП від 26.01.2026 року вбачається, що ВП №65716715 від 08.06.2021 року статус відкрито, стягувач [PERSON] , боржник [PERSON] (а.с.41). З актового запису про шлюб вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 04.04.2023 року зареєстрували шлюб (а.с.42). З актового запису про народження вбачається, що батьком [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] (а.с.43). З актового запису про народження відповідача вбачається, що його батьками є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.44). З платіжних інструкцій, долучених представником відповідача, вбачається, що відповідачем протягом грудня 2025 березня 2026 року на рахунок [PERSON] були перераховані кошти в загальній сумі 8700 грн (а.с.45-82). Звертаючись до суду з позовом позивач вказувала, що син [PERSON] навчається на денній формі навчання, не отримує стипендії, позивач отримує дохід, однак, її заробітна плата не дозволяє у повному обсязі забезпечувати всі його потреби, а тому син потребує від обох батьків матеріальної підтримки. Відповідач [PERSON] має постійне місце роботи, є віськовослужбовцем ЗСУ. Такі доводи відповідачем не спростовано. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ст. 199 СК України). Відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що позивач не має права звертатися до суду з даним позовом в інтересах сина, який є повнолітній та зареєстрований у гуртожитку, а не за адресою проживання матері. Суд відхиляє вказані доводи, зважаючи на те, що відповідачем не спростовано тієї обставини, що їх спільний з позивачем син [PERSON] до проживання у гуртожитку проживав разом із матір?ю та перебував на її утриманні, що підтверджується і тим, що в користь матері з відповідача до досягнення повноліття сином стягувалися аліменти, а проживання у гуртожитку на час навчання носить тимчасовий характер, а тому посилання відповідача на положення частини третьої статті 199 СК України, якими визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають той із батьків, з яким проживає дитина, є безпідставним. Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із тьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв?язку з цим стягуються аліменти. Позивач в судовому засіданні підтвердила, що її син проживає разом з нею, за її місцем проживання в с. Привітне Володимирського (колишнього Локачинського) району Волинської області, з копії картки платника податків встановлено, що [PERSON] знаходиться як платник податків на обліку у Локачинській ДПІ ГУ ДПС у Волинській області, що підтверджує доводи позивача про те, що її син проживає разом з нею. Водночас відповідач та представник відповідача не зазначали, що син проживає разом з відповідачем. [PERSON] зареєстрував місцем проживання в гуртожитку навчального закладу, де він здобуває освіту, що є тимчасовим його місцем проживання (на період навчання). Зважаючи на ч.6 ст. 29 ЦК України [PERSON] може мати декілька місць проживання, і очевидним є те, що у вихідні, святкові, неробочі дні, на період канікул він проживає разом з матір`ю. Отже, мати [PERSON] має право на звернення до суду з даним позовом в інтересах свого сина. Як передбачено статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 СК України). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку/сина, які навчаються, виникає за сукупності таких фактів: досягнення дочкою/сином 18 років, але менше 23 років; навчання; потребують у зв`язку із цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку матеріальну допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд враховує всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) є обов`язковою складовою сукупності юридичних фактів, на підставі яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття. Верховний Суд у своїй постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд зробив висновок, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України) правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Судом встановлено, що повнолітній син сторін навчається на денній формі навчання у населеному пункті, який віддалений від батьків, тобто несе витрати на проїзд, харчування, житло, одяг, придбання канцелярських товарів, підручників, тощо. Син сторін навчаючись на денній формі навчання, не може працювати та отримувати самостійний дохід, при цьому потребує матеріальної підтримки. Відповідач у цій справі має змогу надавати таку допомогу оскільки є працездатною особою, отримує відповідні доходи, оскільки є військовослужбовцем ЗСУ. Разом з тим, суд враховує, що будь-яких доказів щодо витрат, які несе позивач щодо належного забезпечення свого повнолітнього сина, позивач не надала. При цьому судом встановлено, що відповідач є військовослужбовцем, сплачує аліменти в користь позивача на утримання ще одного спільного неповнолітнього сина, має ще на утриманні малолітню дитину в іншому шлюбі. Позивачем, в свою чергу, не доведено необхідності надання аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у зазначеному нею в позовній заяві розмірі. В свою чергу відповідач належними та допустимими доказами не спростував необхідності матеріальної допомоги повнолітньому синові, який продовжує навчання та неможливість її надання. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що син навчається на бюджетній основі, а тому ні він, ні його батьки не несуть витрат на навчання, оскільки обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання (постанова Верховного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21)). Судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача про те, що на утриманні відповідача перебувають батьки похилого віку та дружина, оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження вказаних обставин. Відповідач заперечуючи щодо позовних вимог у повному обсязі, не надав інформації про розмір його доходу, що позбавляє суд можливості стверджувати про його неспроможність утримувати повнолітнього сина на період його навчання. Проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] має можливість надавати допомогу на утримання своєї повнолітньої дитини, оскільки має постійне місце роботи та відповідний дохід, наявність на його утриманні малолітньої дитини від іншого шлюбу та обов`язку щодо сплати аліментів на неповнолітнього сина, недоведеність позивачем обґрунтованості витрат у заявленому розмірі, суд, з урахуванням ст.ст. 182, 200 СК України, зважаючи на взаємний обов`язок батьків утримувати повнолітнього сина, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/10 частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не довше як до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Отже, позов слід задовольнити частково. За змістом ст.ст. 191, 199, 201 СК України аліменти на повнолітніх дітей, які продовжують навчання присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення дитиною 23 років. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи що позов у даній справі задоволено частково (на 40%), з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 533 грн.

Outcome: partial