Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

10 березня 2026 року до Київського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , відповідно до змісту якої позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 21 липня 2001 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Харкова про що було складено актовий запис № 403, та видано свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] ; понесені судові витрати віднести за рахунок позивача. В обгрунтування позову позивач посилається на те, що від шлюбу позивач та відповідачка мають спільних повнолітніх дітей. Спільне сумісно нажите майно яке може підлягати розподілу відсутнє. Вказує, що сумісним подружнім життям з відповідачкою позивач проживали протягом до березня 2022 року. Причиною припинення шлюбних відносин є те, що при вирішенні різних сімейних питань з відповідачкою не приходить до згоди, позивач є нещасливим в цьому шлюбі, зникло почуття любові та поваги один до одного, тому вважає, що подальше збереження цього шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. За цих обставин позивач вбачає, що зберігати сім`ю та сімейні відносини з відповідачкою неможливо. Шлюбні відносини між сторонами припинилися. За таких обставин шлюб між позивачем та відповідачем носить виключно формальний характер. На примирення з відповідачкою позивач категорично не згоден, тому просить суд термін для примирення не надавати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2026 справа розподілена судді Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.03.2026 відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання, яке призначене на 14.04.2026, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом у встановленому законом порядку. До позовної заяви [PERSON] додав заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутності, вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання, яке призначене на 14.04.2026, не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом у встановленому законом порядку. Електронним шляхом до суду надійшла заява відповідачки [PERSON] , якою просить розгляд справи проводити за її відсутності, вказала, що заявлені позовні вимоги визнає, просить позов задовольнити. Час на примирення просить не надавати, за наслідками розгляду справи просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до даних свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 21.07.2001 відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції міста Харкова, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, зареєстрований 21 липня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №403. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з статтею 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд зазначає, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до частини 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Сімейного кодексу України ). Згідно із статтею 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідачки. Будь-яких доказів на підтвердження того, що після розірвання шлюбу будуть порушені особисті та майнові права сторін, суду не надано. Враховуючи вищевикладене, та визнання позову відповідачкою, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягаютьзадоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, суд залишає відповідачці [PERSON] прізвище « [PERSON] ». Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved