Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

02.02.2026 року Шевченківський районний суд міста Києва ухвалено рішення у цивільній справі №761/30340/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. Вказаним рішенням позовні вимоги задоволено повністю, проте в резолютивній частині рішення, судом не в повному обсязі було вирішено питання про судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце судового розгляду належним чином повідомлений, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду належним чином повідомлена. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду належним чином повідомлена. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду належним чином повідомлена. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. 24.02.2026 року від представника позивача [PERSON] адвоката Татаржинського М.В. надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат, зокрема: витрат на професійну правничу допомогу та витрат на замовлення звіту за результатами проведеної фіксації та дослідження змісту вебсторінки в мережі Інтернет. 24.03.2026 року відповідачем [PERSON] подано заперечення на вказану заяву, у якій вона проти ухвалення додаткового рішення заперечила, обгрунтовуючи це тим, що розрахунок часу, витраченого адвокатом позивача Татаржинським М.В., на участь у судових засіданнях, не є достовірним та не відповідає дійсності, розмір витрат є необґрунтованим, що свідчить про недобросовісність його дій та, відповідно, зловживання процесуальними правами.. Крім того, позивач 19.06.2025 року здійснив оплату послуг ТОВ «Центр компетенції з формування доказів у мережі Інтернет «ВЕБ-ФІКС» у розмірі 4800 гривень, на підтвердження чого адвокатом позивача Татаржинським М.В. була надана копія платіжної інструкції від 19.06.2025 року із призначенням платежу «Сплата згідно рахунку №1-10355 від 19 червня 2025 року», відповідно до якої платником виступив безпосередньо позивач. Однак надані адвокатом Позивача Татаржинським М.В. рахунок №1 від 20.02.2026 року, акт виконаних робіт від 20.02.2026 та детальний опис робіт (наданих послуг) від 20.02.2026 року серед переліку начебто наданих послуг позивачу його представником у пункті 6 зазначають «Замовлення звіту за результатами проведення фіксації та дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет: вартість - 4800,00 грн. відповідно до виставленого рахунку №1-10355 від 19.06.2025 року ТОВ «Центр компетенції з формування доказів у мережі Інтернет «ВЕБ-ФІКС». Більш того, загальна сума начебто вартості наданих послуг адвокатом (22320 грн.) також включає в себе вартість вказаного звіту (4800 гривень), та була оплачена позивачем 20.02.2026 року, що підтверджується копією відповідної платіжної інструкції, наданої представником позивача. Таким чином, виходять, що Позивач двічі оплатив вартість замовленого звіту за результатами проведення фіксації та дослідження змісту вебсторінки у мережі Інтернет, один раз 19.06.2025 року ТОВ «Центр компетенції з формування доказів у мережі Інтернет «ВЕБ-ФІКС», а другий - 20.02.2026 року своєму представнику Татаржинському М.В . Таким чином вважає, що розмір витрат є значно завищеним та неспівмірним. Згідно п.3 ч.1, ч.2, 3, 5 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Згідно з п. 2 ч. 2 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До матеріалів заяви представником позивача подано Договір про надання правової (правничої) допомоги № 01/11-1 від 01.11.2024 року; Акт виконаних робіт від 20.02.2026 року згідно Договору про надання правової (правничої) допомоги № 01/11-1 від 01.11.2024 року, Детальний опис робі (наданих послуг) від 20.02.2026 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 01/11-1 від 01.11.2024 року та документальне підтвердження вказаних витрат: рахунок № 1 від 20.02.2026 року; платіжну інструкцію № 1.186191399.1 ; рахунок на оплату № 1-19355 від 19.06.2025 року; платіжну інструкцію № 1.540639313.1 на суму 22 320 грн. Як вбачається з Акту виконаних робіт від 20.02.2026 року, представником позивача адвокатом Татаржинським М.В. було надано позивачеві послуги на загальну суму 22 320 грн., в тому числі: написання позовної заяви- 7 300 грн. за роботу протягом 5 годин, із розрахунку вартості однієї години в розмірі 1 460 грн.; участь в судових засіданнях 13.10.2025 року протягом 2 годин - 2 920 грн., 06.11.2025 протягом 2 годин - 2 920 грн., 02.02.2026 протягом 2-х годин - 2 920 грн., підготовка клопотання про долучення доказів - 1460 грн; замовлення звіту за результатами проведеної фіксації та дослідження змісту веб-сторінки- 4800 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 800 грн. за замовлення звіту за результатами проведеної фіксації та дослідження змісту веб-сторінки, вони до задоволення не підлягають, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, оплату вказаних послуг здійснено позивачем на користь ТОВ «Центр компетенції ВЕБ-ФІКС» згідно платіжної інструкції № 1.186191399.1, у призначенні платежу у якій зазначено: оплата згідно рахунку №1-10355 від 19.06.2025 року. Відповідно до рахунку на оплату № 1-19355 від 19.06.2025 року [PERSON] є замовником, а ТОВ «Центр компетенції ВЕБ-ФІКС» - виконавцем послуги щодо надання звіту за результатами проведеної фіксації та дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет. У вказаному рахунку зазначено, що оплата зараховується тільки від зазначеного у цьому рахунку платника. Оплати від будь-який інших осіб будуть повернуті як помилкові. У разі оплати через представника платника обов`язково вказати «_______( П.І.Б. платника) через __________ П.І.Б. представника платника)». Рахунок містить банківські реквізити виконавця як одержувача платежу. Доказів оплати вказаних послуг адвокатом Татаржинським М.В. як представником платника матеріали справи не містять. Однак навіть у разі наявності таких документів у суду були б відсутні підстави для стягнення вказаних витрат з огляду на те, що вони вважалися б подвійно сплаченими. Крім того, вказані витрати за своєю правовою природою не є витратами на професійну правничу допомогу, а відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України належать до витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Положення частини п`ятої статті 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Відповідачем у запереченнях заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з невідповідністю таких витрат фактично наданим послугам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06 березня 2019 року. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 викладено правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial