Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Міністерства юстиції України Заган Марина Анатоліївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у якій просить суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , терміном в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла його тітка [PERSON] , [INFO] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частини квартири [ADDRESS] , власником іншої частини квартири є позивач. В указаній квартирі позивач зареєстрований та проживає з 03 жовтня 2018 року разом з дочкою [PERSON] , [INFO] , однак, свою тітку [PERSON] , останній раз за вказаною адресою бачив у травні 2000 року, надалі ж спілкування між нами не відбувалося за рахунок значної відстані між країнами їх проживання. Станом на осінь 2025 року про тітку позивача - [PERSON] , [INFO] , громадянку України, було відомо те, що остання ще з початку 80-х років постійно проживає в м. Котону Республіки Бенін, мала паспорт № [NUMBER] , що виданий 07 жовтня 1997 року Консульським управлінням МЗС України та була прийнята на тимчасовий облік Консульським управлінням МЗС України на постійне проживання в Республіці Бенін 07 жовтня 1997 року. Позивач зазначає, що вперше про смерть [PERSON] йому стало відомо лише 17 вересня 2025 року з листа-відповіді Посольства України у Федеративній Республіці Нігерія, оскільки раніше з отриманої відповіді на адвокатський запит від Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26 серпня 2025 року повідомлялось, що станом з 01 січня 2018 року по 26 серпня 2025 року реєстрація смерті [PERSON] відділом на території України не проводилась. Відтак, на думку позивача, необізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця є поважною причиною, що унеможливлювала подання заяви про прийняття спадщини раніше. Причина ж відсутності спілкування між позивачем та померлою - значна віддаленість місця проживання спадкодавця, оскільки остання проживала у Республіці Бенін, що знаходиться на Африканському континенті (ця відстань між містами приблизно становить 8500 км.) Крім того, [PERSON] , [INFO] , була відносно ще молодою людиною і проблем зі здоров`ям у виді хронічних захворювань не мала, тому смерть тітки у 53 роки стала для позивача несподіваною, оскільки та померла раптово внаслідок септичного шоку ускладненого внутрішнім гострим набряком легенів. Крім того, впровадження в Україні карантинних обмежень додатково негативно вплинуло на намір пошуку позивачем контакту з тіткою, оскільки він не мав інформації про її смерть за кордоном, а пошук контактів з тіткою відкладав на потім по поважним обставинам (карантинним обмеженням). Крім того, позивач просить суд врахувати також ту обставину, що він з 01 квітня 2022 року по 22 жовтня 2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Авдіївка Донецької області, де отримав статус особи з інвалідністю внаслідок війни, потім тривалий час лікувався вже після звільнення з лав ЗСУ. Позивач вважає, що пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин і змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Кирильчук І. А. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом сторін. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України. Відповідач - Київська міська рада про розгляд справи була повідомлена в установленому законом порядку, у судове засідання не з`явилася, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надіслала. 10 лютого 2026 року вх. № 8965 до суду надійшла заява третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Міністерства юстиції України Заган Марини Анатоліївни про розгляд справи за її відсутності, вважає за доцільним позовні вимоги [PERSON] задовільнити. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Міністерства юстиції України Заган Марина Анатоліївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні - позивач та його представник - підтримали позовні вимоги з наведених у позовній заяві підстав, додатково зазначивши, що ні чоловік, ні діти померлої [PERSON] , які також проживають у Республіці Бенін, спадщину не прийняли, в Україні спадкова справа не заводилася. Представник відповідача - Київської міської ради - у судове засідання не з`явився, клопотань не надав. У судовому засіданні - 01 квітня 2026 року - протокольною ухвалою суду було залишено клопотання представника позивача вх. № 16743 про додаткові пояснення та вх. № 16745 про долучення доказів без розгляду та повернуто позивачу, оскільки порушено порядок їх подання, передбачений частиною другою статті 83 ЦПК України. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, вислухавши пояснення сторони позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Судом установлено, що громадянка України [PERSON] померла [INFO] , про що є запис у виписці з реєстру громадянського стану № 001/МКОТ/4-й а-РОЗДІЛ № 1, ВИПИСКА З АКТІВ ПРО СМЕРТЬ МЕРІЯ м. КОТОНУ Республіки Бенін виданою заступником Мера Денисом КУДЖО 07 січня 2014 року, легалізованої третім секретарем з консульських питань Посольства України у Федеративній Республіці Нігерія М.О. Самосватоим 24 січня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 121. Смерть [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Центром Хірургійної медицини Святої Анни Африки загальна медицина та амбулаторна хірургія 08 БП 822 Котону, легалізованого третім секретарем з консульських питань Посольства України у Федеративній Республіці Нігерія М.О. Самосватовим 24 січня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 120. До складу спадщини входить 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що належить померлій [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 червня 1988 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Зайома Т.Р., за реєстровим № 5-2748. Інша 1/2 частини квартири [ADDRESS] належить позивачу, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 грудня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Зайома Т.Р., за реєстровим № 5-8620. Померла [PERSON] є сестрою покійного батька позивача [PERSON] (що помер [INFO] ), а позивачу вона доводиться тіткою. Позивач бажає отримати спадкове майно, однак у шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняти спадщини із причин, які на думку позивача, є поважними. Спадкування в Україні регулюється основним регулятором приватних відносин, яким є ЦК України. Втім за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується норми Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (частина перша, друга статті 1221 ЦК України). У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою, другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо). За наявності хоча б однієї із вказаних ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Судом установлено, що відповідно до листа Посольства України у Федеративній Республіці Нігерія від 17 вересня 2025 року [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ), громадянка України, [INFO] , постійно проживала у [ADDRESS] , проживає чоловік померлої громадянки України. Відомо, що [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) має двох дітей, які є громадянами України, та у теперішній час за не перевіреними даними проживають в Канаді (а. с. 17). Смерть [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Центром Хірургійної медицини Святої Анни Африки загальна медицина та амбулаторна хірургія 08 БП 822 Котону, легалізованого третім секретарем з консульських питань Посольства України у Федеративній Республіці Нігерія М.О. Самосватовим 24 січня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 120 (а. с. 21). В постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20 викладено правовий висновок про те, що спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні. Якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна в Україні заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця. У матеріалах справи відсутні дані про те, що спадкоємці [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ), зокрема, її чоловік, який проживає у Республіці Бенін, та діти, які проживають у Канаді (за відомостями Посольства України у Федеративній Республіці Нігерія), в установлено законодавством України порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 759/3515/19 (провадження № 61-6701св20) встановив, що предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За наведених вище обставин, належним відповідачем у даній справі є Київська міська рада. Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем для подання заяви про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] , [INFO] , суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті1217, 1218 ЦК України). Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Стаття 1258 ЦК України визначає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За частинами першою, п`ятою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом частин першої, другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємцю, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними (див. постанову Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23).. Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібних висновків, дійшов Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (див. постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21). Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22 (провадження № 61-12010св23). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] є рідним племінником [PERSON] , [INFO] , та єдиним спадкоємцем, оскільки інших спадкоємців, що прийняли спадщину, немає, на підтвердження зворотного матеріали справи не містять. За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. Доказування не може ґрунтуються на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як на поважність причин пропуску строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, позивач посилається на те, що вперше про смерть тітки [PERSON] йому стало відомо лише 17 вересня 2025 року з листа-відповіді Посольства України у Федеративній Республіці Нігерія, оскільки раніше з отриманої відповіді на адвокатський запит від Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26 серпня 2025 року повідомлялось, що станом з 01 січня 2018 року по 26 серпня 2025 року реєстрація смерті [PERSON] відділом на території України не проводилась. Відтак, на думку позивача, необізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця є поважною причиною, що унеможливлювала подання заяви про прийняття спадщини раніше. Причина ж відсутності спілкування між позивачем та померлою - значна віддаленість місця проживання спадкодавця, оскільки остання проживала у Республіці Бенін, що знаходиться на Африканському континенті (ця відстань між містами приблизно становить 8500 км.). Крім того, впровадження в Україні карантинних обмежень, а потім участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, додатково негативно вплинуло на намір пошуку позивачем контакту з тіткою, оскільки він не мав інформації про її смерть за кордоном, а пошук контактів з тіткою відкладав на потім по поважним обставинам (карантинним обмеженням та у зв`язку із агресією російської федерації на територію України). Суд вважає за доцільне, вирішуючи питання встановлення додаткового строку позивачу, застосувати також загальні засади цивільного судочинства розумності та справедливості, та з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів щодо інших спадкоємців, які в установленому законом України прийняли спадщину, а також те, що позивач протягом шести місяців з дня отримання через Посольство України у Федеративній Республіці Нігерія інформації про смерть спадкодавця [PERSON] вчиняв дії щодо прийняття спадщини, а також той факт, що позивач є власником іншої частини спадкової квартири, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин. Судом враховано, що у разі не поновлення строку буде мати місце вилучення майна в порядку визнання спадщини відумерлою, а за обставин встановлених в даній справі на переконання суду це не буде відповідати загальним засадам цивільного судочинства, та за наслідком розгляду даної справи призводить до надмірного втручання в мирне володіння майном, що є порушенням Стаття 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Суд приймає до уваги наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті тітки вважає їх поважними, враховуючи принцип верховенства права та дотримуючись розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. За вищенаведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позивачу на підставі частини третьої статті 1272 ЦК України має бути встановлений місячний додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, який з урахуванням воєнного стану в Україні буде достатнім для вчинення процесуальних дій позивачем. На підставі викладеного, статями 1216, 1218, 1261, 1269, 1269, 1270, 1272 ЦК України, 12, 13, 19, 76, 77, 80, 81, 206, 247, 259, 263-265, 274, 354 ЦПК України, суд,

Outcome: approved