Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

24.04. 2026 року ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» (далі- «ФК «Гелексі») в особі представника адвоката Рудзей Ю.В. звернулось до суду через підсистему «Електронний суд» з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики № 117645 від 10.11.2019 року в розмірі 20304,00 грн., а також витрат зі сплати судового збору в сумі 2423,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» (23.06.2025 року назву змінено на ТОВ «ФК «Гелексі») та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір позики № 117645 від 10.11.2019 в електронній формі. ТОВ «ФК «Гелексі» було фінансовою установою та здійснювало діяльність на ринку фінансових послуг. З цією метою, ТОВ «ФК «Гелексі» було організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції ТОВ «ФК «Гелексі» укласти електронний договір позики (оферти), здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення певних дій. Так, зміст пропозиції чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій її розміщено, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею, зокрема: проставляння клієнтом чек-боксу «з умовами договору позики згоден»; підтвердження даних банківської картки; натискання кнопки «Підтвердити заявку»; введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу. Введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу являє собою підписання договору клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «ФК «Елаенс» (ТМ «Фонді») є компанією, що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору № 04/08-17-ПК від 04 серпня 2017 року ТОВ «ФК «Елаенс» (ТМ «Фонді») надавало ТОВ «ФК «Гелексі» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту наданої платіжним оператором довідки у результаті платіжної операції на картковий рахунок позичальниці, було успішно перераховано кошти у сумі 4000,00 грн. Відповідачка не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк, у зв`язку з чим на дату подання позовної заяви заборгованість відповідачки перед позивачем складає 20304,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - заборгованість за позикою; 16304,00 грн. - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою, яку позивач просить стягнути разом із судовими витратами. Також у позовній заяві міститься прохання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, розгляд справи просить проводити за відсутності представника позивача. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 28.11.25 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась повторно, повідомлена про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, правом на подання відзиву не скористалась. У зв`язку із зазначеним та на підставі вимог ст. ст. 279, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 10.11.2019 між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики № 117645. Згідно умов договору: сума позики 4000 грн., проценти 0,01 % в день від поточного залишку позики, комісія -1,59% в день від початкового розміру позики, підвищена комісійна винагорода у випадку прострочення терміну платежу- 3,00%. Нарахування процентів та комісії здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Строк повернення позики 09 грудня 2019 року. Строк дії договору до повного виконання позичальником зобов`язань за договором. Також, сторонами підписано паспорт позики, в якому зазначена сума позики - 4000,00 грн.; проценти за користування позикою, відсотки-11,60 грн.; комісійна винагорода за користування позикою -1844,40 грн.; пеня -0 грн. Термін платежу 09.12.2019р. Заборгованість за договором позики (усього) 5856,0 грн. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 1 ст.11 вказаного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Частиною третьою статті 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Як вбачається з наданих доказів відповідачкою [PERSON] підписано договір позики № 117645 від 10.11.2019 року та паспорт позики електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором /7v012v3f/ та отримано на вказаний нею рахунок кошти у розмірі 4000,00 грн., що підтверджується договором № 04/08-17ПК про надання послуг з переказу грошових коштів від 04 серпня 2017 року та довідкою ТОВ «ФК «Елаенс» вих.№ 117645 від 01 вересня 2025 року про перерахування коштів, із зазначенням деталів транзакції (платіжної операції): 1.) платник коштів: ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ" (код ЄДРПОУ 41229318) 2.) отримувач коштів: [PERSON] 3.) номер транзакції в системі: 1160427995 4.) номер операції: 176315392 5.) дата проведення платежу: 10.11.2019 6.) сума платежу 4000 7.) валюта платежу: гривня UAH 8.) платіжний засіб (метод): карта 9.) банк емітент платіжної картки отримувача коштів PRIVATBANK 10.) номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] Таким чином, відповідачкою було акцептовано умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначено у позовній заяві відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 20304,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - заборгованість за позикою; 16304,00 грн. - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Між тим суд не може у повному обсязі погодитись з наданим позивачем розрахунком заборгованості по процентам та комісії за користування позикою, виходячи з наступного. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до вимог пункту 4.3 договору позики обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в пп.1.1.5. договору включно. У разі продовження строку договору позичальником, - нарахування процентів та комісійної винагороди за договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів на яку продовжено строк договору ( п.4.4). Згідно пункту 5.3 договору позики у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення. Доказів про те, що договір позики був пролонгований його сторонами, позивачем не надано. Також не надано доказів про те, що позивачем нараховано позичальниці підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (в день від суми позики за кожний день прострочення. Як вбачається з умов пп.1.1.5. та пункту 4.3 договору позики № 117645 від 10.11.2019 року термін повернення позики і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 09.12.2029 року. З відомостей про нарахування та погашення судом установлено, що після закінчення строку дії договору позики позивачем нараховувалися проценти та комісія й після закінчення строку дії договору. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, рішенні Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом та комісію припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ст.1050 ЦК України. Таким чином, суд зазначає, що сума заборгованості [PERSON] за вказаним договором позики складає 5856,00грн., з яких: сума позики - 4000,00 грн.; проценти за користування позикою, відсотки-11,60 грн.; комісійна винагорода за користування позикою -1844,40 грн. Відповідно дост. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення витрат в суді підтверджується матеріалами справи: копією договору про надання правової допомоги, акт виконаних адвокатом робіт (надання послуг). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотань відповідачки про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з наданням доказів про їх не співмірність, відповідачкою не надано. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідачки підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1442,08 грн. ( 5000 х 5856 / 20304=1442,08) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 698,83 грн. (2423 х5856 /20304= 698,83).

Outcome: partial