Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-06 00:00:00

14.10.2025 року до Новокодацького районного суду міста Дніпра надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивач просив визнати за ним право власності у порядку спадкування на 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позов мотивований тим, що позивач є онуком [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт від 15.07.2016 року, у якому все майно заповіла позивачу. 05.09.2025 року постановою Першої Дніпровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що позивачем не було надано оригінали документів, які підтверджують право власності спадкодавця на 2/3 частини спірної квартири. У зв`язку з тим, що у позивача відсутні документи на 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , то він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 16.10.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 25.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, натомість його представник адвокат Нестеченко Д.С. письмово просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Маріупольської міської ради Донецької області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Правом на подання відзиву згідно зі ст. 178 ЦПК України не скористався. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Першої Дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Письмово просила розглядати справу без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 13). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 15.07.2016 року державний нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори Колеснік Л.В. за реєстровим № 3-132, у якому все своє майно заповіла позивачу [PERSON] (а.с. 20-21). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 2/3 частин квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18, 28). 05.09.2025 року позивач звернувся до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом (а.с. 15-17). Проте постановою державного нотаріуса Першої Дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравцової А.І. від 05.09.2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вищевказані 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-17). Згідно з відповіддю Комунального комерційного підприємства «міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» від 24.06.2025 року № 1202 станом на 31.12.2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на: -1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням міського майна м. Маріуполя від 18.06.1998 року № 8018, про що зроблено реєстраційний запис від 08.07.1998 року та внесено до реєстраційної книги за реєстровим № 38259; -1/3 частину спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори Колеснік Л.В. від 05.04.2002 року № 3-545, про що зроблено реєстраційний напис від 12.04.2002 року та внесено до реєстраційної книги за реєстраційним номером № 38259 (а.с. 18). Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Частинами першою та третьою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому призначений вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. При цьому, право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України). На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Приймаючи до уваги те, що позивач є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а також існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивача через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, суд дійшов висновку про задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач не просить стягнути судові витрати із відповідача, суд вважає за можливе судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 211,20 грн. (а.с. 1) покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved