Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі Договору № 13-2-1 про надання позики на будівництво житлового будинку від 08.06.1999 та Додаткової угоди № 13-2-1-1 від 09.03.2010, відповідно до умов яких Фонд надає Позичальнику пільгову позику, шляхом перерахування коштів підприємствам будіндустрії, будівельним організаціям та іншим постачальникам матеріалів, виробів та обладнання. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором щодо погашення позики та відсотків за користування нею не виконала. Від позивача 17 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» цей позов подано до Вінницького міського суду Вінницької області. Згідно відомостей Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області (а.с. 26), зареєстрованим місцем проживання відповідача є [ADDRESS] . Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року (а.с. 27) справу передано за підсудністю до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області. Справа надійшла до суду 28 січня 2026 року. 30 січня 2026 року на підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України отримано підтвердження про зареєстроване місце проживання відповідача в [ADDRESS] (а.с. 37). Ухвалою судді від 02 лютого 2026 року (а.с. 39) позов було залишено без руху, а позивачу надано строк сім днів для усунення недоліків. 06 лютого 2026 року позивач подав до суду заяву про усунення недоліків з відповідним доказом (а.с. 41-43). Ухвалою від 06 лютого 2026 року (а.с. 44) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 04 березня 2026 року (а.с. 52) постановлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09-ту годину 10 хвилин 27 березня 2026 року. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивачу судову повістку повідомлення доставлено до електронного кабінету 07 березня 2026 року (а.с. 55). 26 березня 2026 року представник позивача Паламарчук О.П. через підсистему «Електронний суд» подав клопотання (а.с. 58) про проведення судового засідання без його участі та про підтримання позовних вимог. Судова повістка-повідомлення разом з ухвалою про відкриття провадження та ухвалою про розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін 05 березня 2026 року була направлена для відома відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання, однак, поштове відправлення повернулося без вручення з відміткою від 20 березня 2026 року про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с. 56-57). Також оголошення про виклик відповідача 04 березня 2026 року було розміщено на офіційному сайті суду (а.с. 54). За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Тому, з урахуванням положень ст. 128, ч. 3 ст. 211, ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з урахуванням такого: За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Судом установлено, що 08 червня 1999 року між Комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» та [PERSON] було укладено Договір № 13-2-1 про надання позики на будівництво житлового будинку (а.с. 5-6). Відповідно до його умов Фонд надає [PERSON] пільгову позику на строк 15 років для будівництва житлового будинку з господарськими приміщеннями у розмірі 50 тисяч гривень під три відсотки річних в гривнях за користування позикою, а [PERSON] зобов`язується погасити позику до 30 листопада 2013 року м`ясом ВРХ в живій вазі в кількості 20411 кг (п. 1.1.); погашення позики в наступні 13 років проводиться щорічно рівними частинами м`ясом ВРХ в живій вазі в кількості 1570 кг в строк до 30 листопада кожного року. Погашення позики в останній рік повинно бути зроблено до 30 листопада 2013 року (п. 2.8.); вносити одночасно з погашенням основного боргу і відсотків за користування позикою з розрахунку 3 відсотки річних в гривнях з урахуванням індексу інфляції на момент погашення позики і відсотків (п. 2.9.). 09 березня 2010 року між Комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 13-2-1-1 до Договору № 13-2-1 про надання позики на будівництво житлового будинку (зворот а.с. 7- а.с. 8), в якій сторони погодили зміни та доповнення до раніше укладеного Договору № 13-2-1 від 08 червня 1999 року. У цій Додатковій угоді сторони зафіксували, що [PERSON] було фактично отримано будівельних матеріалів на суму 28577 гривень; борг Позичальника перед Фондом станом на 01 березня 2010 року складає 39194 гривні. Пунктом 1 Додаткової угоди визначено, що Позичальник зобов`язується повернути кредит грошовими коштами згідно Графіку реструктуризації заборгованості по кредиту (Додаток №1 до цієї Додаткової угоди) (зворот а.с. 8 а.с. 9). Внесення заборгованості проводиться щомісячно в строки, обумовлені Графіком реструктуризації. Останню частину заборгованості Позичальник зобов`язується повернути в строк до 30 листопада 2013 року. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди при несвоєчасному поверненні заборгованості згідно графіку реструктуризації буде нараховуватись пеня згідно основного кредитного договору № 13-2-1 від 08 червня 1999 року. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За умовами Договору № 13-2-1 про надання позики на будівництво житлового будинку від 08 червня 1999 року та Додаткової угоди № 13-2-1-1 від 09 березня 2010 року, Фонд надає [PERSON] пільгову позику на строк 15 років для будівництва житлового будинку з господарськими приміщеннями у сумі 50 тисяч гривень під три відсотки річних в гривнях за користування позикою, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит грошовими коштами згідно Графіку реструктуризації заборгованості по кредиту. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно розрахунку заборгованості (а.с. 13, 16-18, 19-20), заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 13-2-1 про надання позики на будівництво житлового будинку від 08 червня 1999 року складає 80199 гривень 28 копійок, в тому числі: 27194 гривні - основний борг, 44282 гривні 53 копійки - інфляційні витрати, 8722 гривні 75 копійок 3% річних. В той же час, з вказаного вище розрахунку заборгованості та банківських виписок (зворот а.с. 9-11) вбачається, що відповідач частково виконала свої зобов`язання за кредитним договором № 13-2-1 про надання позики на будівництво житлового будинку від 08 червня 1999 року, сплативши кошти в розмірі 12000 гривень (09.03.2010, 13.09.2010, 11.01.2011, 17.09.2013, 11.10.2016). Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року (справа № 911/3685/17), до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Відповідно до п. 2.9. Договору № 13-2-1 про надання позики на будівництво житлового будинку від 08 червня 1999 року [PERSON] зобов`язувалася вносити одночасно з погашенням основного боргу і відсотків за користування позикою з розрахунку 3 відсотки річних в гривнях з урахуванням індексу інфляції на момент погашення позики і відсотків. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частина 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України зобов`язує сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» щодо стягнення із [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором № 13-2-1 про надання позики на будівництво житлового будинку від 08 червня 1999 року в сумі 80199 гривень 28 копійок є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з цим позовом сплатив 2422 гривні 40 копійок судового збору (а.с. 13), його вимога задоволена, а тому судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають компенсації з відповідача у повному розмірі.

Outcome: approved