Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-08 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 30.01.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір №9525191, за умовами якого Кредитодавець надав відповідачу грошові кошти. Вказує, що кредитодавець виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, перерахувавши грошові кошти на рахунок позичальника/картковий рахунок позичальника. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за кредитним договором та заборгованості за процентами не виконав. 25.07.2024 ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу №25-07/2024, за умовами якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором №9525191 від 30.01.2022 року. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №9525191 від 30.01.2022 року, що підлягає стягненню з позичальника, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 14000,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 3000,00 грн.; 1000,00 грн. заборгованість за комісіями. Разом з тим, 23.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] укладено договір №92963, за умовами якого Кредитодавець надав відповідачу грошові кошти. Вказує, що кредитодавець виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, перерахувавши грошові кошти на рахунок позичальника/картковий рахунок позичальника. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за кредитним договором та заборгованості за процентами не виконав. 28.01.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу №28012025, за умовами якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором №92963 від 23.12.2021 року. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №92963 від 23.12.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 66462,31 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 24555,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 40105,31 грн.; 1802,00 грн. заборгованість за комісіями. З огляду на викладене, просила стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за вищевказаними договорами у розмірі 80462,31 грн, судовий збір у розмірі 2662,40 та витрат на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн. Представник позивача Сердійчук Я.Я у судове засідання з`явилася, у поданій позовній заяві просила суд розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] належним чином та завчасно повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Судом встановлено, що 30.01.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір №9525191, за умовами якого Кредитодавець надав відповідачу грошові кошти. Згідно вказаного договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2 договору, позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника (п.п.1.1 п.1 договору). Типом кредиту є кредит. Відповідно до п.п.1.2 п.1 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10000,00 грн. Кредит надається загальним строком на 30 днів з 30.01.2022 року (дата надання кредиту) (п.п.1.3 п.1 договору). Згідно п.п.1.5.1 договору, комісія за надання кредиту: 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом 3750,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п.п. 1.7. п. 1 договору, тип процентної ставки: фіксована. Відповідно до п.п.6.4 п.6 кредитного договору, укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Встановлено, що кредитодавець виконав свої зобов`язання, зокрема надав відповідачу кредитні кошти, однак відповідач свої зобов`язання не виконує внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у сумі 14000,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 3000,00 грн.; 1000,00 грн. заборгованість за комісіями. 25.07.2024 ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу №25-07/2024, за умовами якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором №9525191 від 30.01.2022 року. Одночасно, судом також встановлено, що 23.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] укладено договір №92963, за умовами якого Кредитодавець надав відповідачу грошові кошти. Відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 25000,00 грн в наступному порядку: у розмірі 22000,00 грн на рахунок/картку позичальника № [NUMBER] у національній валюті; у розмірі 3000,00 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно пункту 2.5 індивідуальної частини. Проценти за користування першим траншем нараховуються за ставкою 210 % річних, проценти за користування другим траншем кредиту нараховуються за ставкою, що не може перевищувати 550,00 % річних. Загальний строк кредитування за договором складає 1279 днів. Згідно з пунктом 2.5 договору комісія за надання кредиту складає 3000,00 грн, що нараховується підлягає сплаті одноразово в день укладання договору за ставкою 12% від загальної суми першого траншу за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту. Комісія за надання другого траншу не може перевищувати 7500 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день отримання другого траншу за ставкою, що не може перевищувати 25,00 % від загальної суми другого траншу за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту. Пунктом 2.9.1 договору передбачено, що орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (сума загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом) складає 83339,82 грн. Кредитний договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця та доступний через веб-сайт кредитодавця http://finx.com.ua, зазначений кредитний договір, графік платежів за кредитним договором, паспорт споживчого кредиту, які є додатками до договору споживчого кредиту підписані одноразовим ідентифікатором. 28.01.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу №28012025, за умовами якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором №92963 від 23.12.2021року. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №92963 від 23.12.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 66462,31 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 24555,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 40105,31 грн.; 1802,00 грн. заборгованість за комісіями. Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І Книги п`ятої та Глави 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ ЦК України. Як зазначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи те, що судом встановлено факт укладання [PERSON] договорів №92963 від 23.12.2021 року, №9525191 від 30.01.2022 року, та факт неповернення коштів відповідно до їх умов та у строки визначені сторонами, то суд дійшов висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього у суду відсутні. А враховуючи той факт, що ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» відступило право вимоги щодо відповідача на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» на підставі договору факторингу і таке відступлення відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 512 та 513 ЦК України, то позов підлягає до задоволення повністю в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за комісіями, суд виходив з наступного. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10.06.2017 року. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Установлено, що умовами Договору №92963 від 23.12.2021 року передбачена необхідність внесення комісії за управління та обслуговування першого траншу. При цьому в Договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг Позикодавця, які пов`язані з отриманням такої комісії, як от обслуговуванням і поверненням позики, що надаються позичальнику. Постановою від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) Велика Палата Верховного Суду констатувала, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні Договору, то положення Договору щодо обов`язку позичальника щоденно сплачувати комісію є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30.11.2023 року в справі № 216/7637/21, від 09.02.2024 року в справі № 337/3703/22, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року в справі № 204/224/21. Відтак, суд доходить висновку про неправомірність нарахування комісії у розмірі 1802,00 грн та відмову в стягненні такої. Відтак, позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, а саме судового збору, суд виходить з такого. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 78660,31 грн, що відповідно становить 97,76 % від заявлених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2602,78 грн. Щодо витрат на правову допомогу суд виходить з такого. Судом встановлено, що представництво інтересів позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» у суді здійснювалось адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на підставі Договору №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 року. Згідно заявки на надання юридичної допомоги ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості із [PERSON] . Згідно витягу з Акту №25 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025 року, вбачається, що адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» надавалися такі види юридичних послуг позивачу, а саме: надання усної консультації з вивченням документів 4000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 18000,00 грн, надання письмової консультації з вивченням документів 3000,00 грн. В позовній заяві представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» просила суд стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в частині витрат на правничу допомогу суд виходив з наступних норм та мотивів. Згідно ч. 4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 у по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Відтак, вирішуючи таку вимогу позивача, суд з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, дійшов висновку, що такі підтверджені належними доказами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а й самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають до стягнення пропорційно розміру задоволених позовних вимог (97,76 %) у розмірі 24440,11 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial