Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

ТОВ «НАШ ДОБРОБУТ», в інтересах якого діє адвокат Порада Сергій Володимирович, звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості з надання послуг з утримання будинку. Позов мотивований тим, що 28.12.2016 року між ТОВ «НАШ ДОБРОБУТ» та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради укладено Договір про надання послуг з управління будинком, прибудинковою територією та об`єктами благоустрою (з подальшими змінами та доповненнями). Відповідно до п.1 вказаного Договору, Управитель зобов`язується надавати замовникові послуги з управління будинком, прибудинковою територією та об`єктами благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях за адресою: [ADDRESS] (далі - об`єкт), для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень (далі - мешканці об`єкта) у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості (далі послуги), тобто у багатоквартирному будинку, в якому розміщено об`єкт нерухомого майна відповідача. Згідно п. 18 вказаного Договору цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 28 грудня 2017 року. Як вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.06.2011, квартира [ADDRESS] , загальною площею 41,80 м2 на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що протягом всього періоду послуги були спожиті відповідачами, жодних заперечень з його боку щодо неякісності послуг чи неповноти до позивача не надходило. Свої зобов`язання з оплати за надані послуги відповідачі не виконують, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 15 507,31 грн., з яких: основний боргу 10 500,13 грн; інфляційні втрати у розмірі 3 178,78 грн; 3% річних у розмірі 941,60 грн; пеня у розмірі 886,80 грн. Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НАШ-ДОБРОБУТ» заборгованість за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, судові витрати. Ухвалою суду від 09.02.2026 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 10.03.2026 задоволено клопотання позивача та витребувано у Комунального підприємства «Архітектурно-планувального бюро» Ужгородської міської ради (м.Ужгород, вул.Небесної Сотні, 4, ЄДРПОУ 35865696) інформацію про реєстраційні номери облікової картки платника податків. Листом від 26.03.2026 КП «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради надало відповідь, в якій повідомило про відсутність інформації про реєстраційні номери облікової картки платника податків відповідачів. Представник позивача у судове засідання не з`явився та подав заяву, у якій просить проводити розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Поштове повідомлення, яким відповідачу надсилалась судова повістка, повернуто без вручення адресату, з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою». Крім того, враховуючи, відсутність даних про зареєстроване місце проживання відповідачів, останні також повідомлялись шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду. Підстав для відкладення розгляду справи, нового повідомлення, немає. Відзив на позовну заяву відповідачем до суду не подано. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів та винести заочне рішення по справі. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. За приписом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 28.12.2016 між ТОВ «Наш - Добробут» (надалі Управитель) та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради укладено договір про надання послуг з управління будинком, прибудинковою територією та об?єктами благоустрою (з подальшими змінами та доповненнями). Відповідно до п. 1 вказаного Договору, Управитель зобов`язується надавати замовникові послуги з управління будинком, прибудинковою територією та об`єктами благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях за адресою: [ADDRESS] (далі - об`єкт), для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень (далі - мешканці об`єкта) у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості (далі послуги), тобто у багатоквартирному будинку, в якому розміщено об`єкт нерухомого майна відповідача. Згідно п. 18 вказаного Договору цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 28 грудня 2017 року. Відповідно до речення другого абзацу другого пункту 5 ст. 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Аналогічна за змістом норма визначена у абз. 4 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», де передбачається, що договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Враховуючи, що письмових повідомлень про відмову від договору за один місяць до закінчення строку дії вказаного договору сторонами здійснено не було, то такий договір неодноразово продовжувався. З червня 2024 у будинку за вказаною адресою змінився управитель, через що позивач припинив надавати послуги з управління будинком за цією адресою. Ціна послуги з управління визначалася наступним чином: 2017 рік відповідно до п. 5 Договору від 28.12.2016 сторони погодили, що надані управителем послуги з управління багатоквартирними будинками щомісяця надаються за рахунок встановленого конкурсною документацією тарифу, зазначеного в додатку 1 до цього договору, зокрема у розмірі 1,2117 грн за 1 м2 загальної площі; 2018 рік 28.12.2017 року додатковим договором № 1 до вказаного Договору від 28.12.2016 було внесено зміни шляхом викладення додатку 1 до Договору у новій редакції, тобто було встановлено тариф за надання послуги у розмірі 1,4459 грн за 1 м2; 2019 рік 31.12.2018 додатковою угодою внесено зміни до Договору від 28.12.2016 та викладено його у новій редакції чим приведено вказаний договір у відповідність до типової форми Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що була затверджена постановою КМУ від 05.09.2018 № 712; додатком 1 до Договору у редакції 31.12.2018 року передбачений тариф у розмірі 2,23 грн за 1 м2; 2020 рік 30.10.2019 додатковою угодою до Договору у редакції 31.12.2018 викладено додаток 1 до Договору у новій редакції, що вводиться в дію з 01.01.2020, яким встановлено тариф у розмірі 3,18 грн за 1 м2; 2021 рік 01.12.2020 року додатковою угодою № 2 до Договору у редакції 31.12.2018 викладено додаток 1 до Договору у новій редакції, що вводиться в дію з 01.01.2021, яким встановлено тариф у розмірі 3,64 грн за 1 м2; 2022-2024 роки 28.12.2021 додатковою угодою до Договору у редакції 31.12.2018 викладено додаток 1 до Договору в новій редакції, що вводиться в дію з 01.01.2022, яким встановлено тариф у розмірі 4,11 грн за 1 м2. Станом на час звернення до суду з позовом, претензій, скарг щодо порушення позивачем порядку надання житлово-комунальних послуг, зміни їхніх споживчих властивостей, надання неналежної якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт тощо, до ТзОВ «Наш - Добробут» з боку відповідачів не надходило. 3 відповідним Актом - претензією у зв?язку з цим відповідно до ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі не зверталися. Однак, своїх зобов?язань зі сплати коштів за надані послуги відповідачі не виконують, у зв?язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 15 507,31 гривень. Наведене підтверджується розрахунком суми заборгованості за послугу з управління будинком. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою закону визначено також способи захисту цивільних прав та інтересів та визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Зокрема, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з п.12 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Відповідно до п. 1, 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Судом встановлено, що позивач є надавачем послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою місцезнаходження об`єкту нерухомості відповідачів з 28.12.2016 та відповідно надає відповідачу як власнику такого будинку відповідну житлово-комунальну послугу. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. Судом встановлено, що у спірний період з квітня 2018 року по грудень 2023 року відповідачу надавались позивачем послуги з управління багатоквартирним будинком. Вказане відповідачами не спростовано. Докази звернення відповідачів з претензіями, скаргами щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг, зміни їхніх споживчих властивостей, надання неналежної якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт тощо, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим відповідно до ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в матеріалах справи відсутні. Згідно зі ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.06.2011, квартира [ADDRESS] , перейменована на підставі рішення Ужгородської міської ради №1179 від 28.02.2023 «Про перейменування вулиць міста»), загальною площею 41,80 м2 на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частка відповідачів у спільному майні на даний час не є визначеною. Згідно зі ст.541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Так як відповідачі є сумісними власниками (їх частки не визначені), то борг за спожиті комунальні послуги співвласниками є неподільним для них. Відповідно до ч.1 ст.543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь кого з них окремо. Оскільки предмет зобов`язання, а саме заборгованість за житлово-комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком відповідачів є неподільним, то обов`язок відповідачів щодо сплати зазначених послуг носить солідарний характер. Отже, з відповідачів, яким на праві спільної сумісної власності належить нерухоме майно, заборгованість за житлово-комунальні послуги підлягає солідарному стягненню. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути солідарно на користь ТОВ «НАШ-ДОБРОБУТ» заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 15 507,31 грн., у тому числі: сума основного боргу: 10 500,13 грн.; інфляційні втрати: 3 178,78 грн; 3% річних: 941,60 грн.; пеня: 886,80 грн. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними та допустимими доказами, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просить стягнути з відповідача 5062,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Для подання даної позовної заяви позивач звернувся за правовою допомогою до Адвокатського об`єднання «Греца і Партнери», з яким було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №б/н від 14.11.2023 року. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач подав рахунки та акти виконаних робіт від 03.02.2026, 06.03.2026 з детальним описом робіт; платіжні інструкції №№ 1540 та 1541. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Враховуючи принцип обґрунтованості та пропорційності, характер та час витрачений на виконання адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 052грн. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2662,40грн.

Outcome: approved