Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-02 00:00:00

Представник ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10.12.2023-100002021. Відповідно до умов договору Позичальнику надано кредит у розмірі 3500 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 10.12.2023, строком на 42 дні з датою повернення до 20.01.2024. Договором передбачено первинний період користування кредитом тривалістю 14 днів із процентною ставкою 2% на день, а також наступні періоди зі ставкою 2,5% на день. Проценти нараховуються залежно від суми кредиту (або його залишку), кількості днів користування та відповідної процентної ставки. Згідно з умовами договору Кредитодавець зобов`язався надати кредит, а Позичальник повернути його та сплатити проценти і можливі комісії. Кредит надавався для особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою діяльністю, шляхом перерахування коштів на рахунок Позичальника. Кредитодавець виконав свої зобов`язання у повному обсязі, надавши Позичальнику 3500 грн, що підтверджується відповідними документами. Водночас Позичальник належним чином свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на дату подання позову утворилась заборгованість у розмірі 6930 грн, з яких 3500 грн основна сума кредиту та 3430 грн нараховані проценти. Договір було укладено в електронній формі: Кредитодавець підписав його електронним підписом, а Позичальник за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого на його номер телефону. Ідентифікація Позичальника здійснювалась через систему BankID Національного банку України, що забезпечило належне встановлення його особи. Враховуючи викладене, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 10.12.2023-100002021 від 10.12.2023 у розмірі 6930 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у позовній заяві просив розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] не з`явився у судове засідання та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Жодних клопотань, заяв або відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. З огляду на зазначене, суд встановив, що відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за відсутності відповідача із можливістю винесення заочного рішення. На підставі статті 281 ЦПК України, ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2026 року було постановлено здійснити заочний розгляд даної цивільної справи. Суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши обґрунтованість заявлених позовних вимог та оцінивши їх відповідність нормам чинного законодавства, доходить висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав: Як вбачається з наданих позивачем письмових доказів, а саме копії пропозиції про укладення кредитного договору (а.с.16-18), 10.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (Кредитодавець/Позивач) та [PERSON] (Позичальник/Відповідач) укладено кредитний договір (оферти) № 10.12.2023-100002021. Факт надання Позичальнику кредитних коштів у розмірі 3500 грн підтверджується квитанцією про видачу коштів від 10.12.2023 (додаток 5). Згідно з умовами договору (додаток 4), кредит надано строком на 42 дні з кінцевою датою повернення 20.01.2024, із встановленням первинного періоду користування тривалістю 14 днів під 2% на день та наступних періодів під 2,5% на день. Порядок нарахування процентів визначений умовами договору та залежить від суми кредиту (або його залишку), строку користування та відповідної процентної ставки. Відповідно до умов договору (додаток 4), Кредитодавець зобов`язався надати кредит, а Позичальник повернути його та сплатити проценти і можливі комісії. Кредит надавався для задоволення особистих потреб Позичальника шляхом перерахування коштів на його рахунок. Належне виконання Кредитодавцем своїх зобов`язань підтверджується кредитним договором (додаток 4) та квитанцією про видачу коштів (додаток 5). Водночас, як вбачається з розрахунку заборгованості (додаток 3), Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 6930 грн, з яких 3500 грн основна сума кредиту та 3430 грн нараховані проценти. Факт укладення договору в електронній формі підтверджується матеріалами справи, зокрема копією кредитного договору (додаток 4), а також даними щодо ідентифікації Позичальника через систему BankID (додаток 2). Використання одноразового ідентифікатора В179 для підписання документів підтверджує належне волевиявлення сторін на укладення договору. Додатково, наявність договірних відносин із банківською установою підтверджується договором з АТ КБ «ПриватБанк» (додаток 8), а також іншими матеріалами, долученими до позовної заяви, зокрема копіями документів щодо Позичальника (додаток 6) та доказами направлення документів (додаток 7). З огляду на викладене та досліджені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з чим підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 10.12.2023-100002021 від 10.12.2023 у розмірі 6930 грн. Відповідно до статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронна ідентифікація це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, яка забезпечує однозначне встановлення особи. Ідентифікація може здійснюватися як на підставі документів на матеріальних носіях, так і за допомогою електронних даних. Статтею 14 зазначеного Закону передбачено, що електронна ідентифікація здійснюється із застосуванням відповідних засобів електронної ідентифікації згідно зі схемами, затвердженими Кабінетом Міністрів України, що надає електронним підписам та правочинам належну юридичну силу. Згідно із Законом України «Про електронну комерцію» визначено правові засади укладення електронних правочинів. Відповідно до частин 1, 3, 6 статті 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції (оферти) та її прийняття (акцепту), який може бути здійснений, зокрема, шляхом вчинення дій, що підтверджують згоду з умовами договору. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 10.12.2023 підписав Пропозицію про укладення кредитного договору № 10.12.2023-100002021 та заявку на отримання кредиту із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором В179 та із застосуванням системи BankID, що підтверджується наданими доказами, зокрема скриншотом проходження ідентифікації (а.с.15). Вказане свідчить про його ознайомлення з умовами договору, їх прийняття та належне укладення договору. Відповідно до умов кредитного договору № 10.12.2023-100002021 від 10.12.2023 (додаток 4), Позичальнику надано кредит у розмірі 3500 грн строком на 42 дні з кінцевою датою повернення 20.01.2024. Факт перерахування кредитних коштів підтверджується квитанцією від 10.12.2023 (додаток 5). ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за договором у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи. Водночас, як вбачається з розрахунку заборгованості (додаток 3), [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 6930 грн, що складається з: 3500 грн основна сума боргу та 3430 грн нараховані проценти. Вказана заборгованість відповідачем не спростована, доказів її погашення або заперечень щодо розрахунку суду не надано. Відповідно до статей 525, 526, 530, 610, 611, 625, 10481054 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, у встановлений строк і у визначений спосіб. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше прямо не передбачено договором або законом. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню саме у цей строк. Невиконання або неналежне виконання зобов`язання, відповідно до статті 610 ЦК України, є його порушенням, що тягне за собою застосування правових наслідків, передбачених договором або законом. Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків, сплата процентів, а також інші заходи відповідальності, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позику у строк та в порядку, що визначені договором. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірах та на умовах, встановлених договором. Отже, у разі порушення позичальником своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, він зобов`язаний сплатити кредитодавцю не лише основну суму боргу, але й нараховані проценти, а також інші платежі, передбачені умовами договору, що узгоджується з принципом обов`язковості виконання зобов`язань та забезпечує належний захист прав кредитора. З урахуванням викладеного, оцінивши надані докази у їх сукупності відповідно до статті 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 10.12.2023-100002021 від 10.12.2023 у розмірі 6 930 грн є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на сплату судового збору 2662,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved