Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник позивача посилався на те, що 23 січня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 5266004 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За умовами вказаного договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалось надати клієнту грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сторонами було погоджено умови договору, а саме суму кредиту, яка становить 5000 грн., строк кредиту - 360 днів з 23 січня 2025 року по 18 січня 2026 року з періодичністю сплати платежів зі сплати процентів - коні 15 днів. Умовами договору передбачено, що кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківських рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку [PERSON] вказано особисто під час укладення договору. Кредитний договір з клієнтом укладено в електронній формі за допомогою ІТС товариства, з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» надала [PERSON] кредит в сумі 5000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. 31 липня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Таким чином, до позивача відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідач, в свою чергу, погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювала, в зв`язку з чим заборгованість відповідача за вказаним договором становить 23864,92 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 5000 грн., заборгованості за процентами в розмірі 9024,92 грн., нарахованими первісним кредитором, заборгованості за процентами в розмірі 6840 грн., нарахованими позивачем, штрафних санкцій у розмірі 2500 грн., комісії за надання кредиту в розмірі 500 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач через свого представника просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 23864,92 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 січня 2026 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача - фізичної особи. Вказаною ухвалою судді, також задоволено клопотання представника позивача про витребування від АТ «А-Банк» доказів. Позиції сторін Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся належно кожного разу, згідно позовної заяви просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач до суду не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання та публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. При цьому, відповідач причин своєї неявки до суду не вказувала, будь-яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, не направляла, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належно в силу положень ч. 9 ст. 10, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування усіх передумов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи свого представника не направила, причин його неявки не вказала, відзив на позов не подала, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. За такого, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи У свою чергу, суд, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, виходив із такого. Судом встановлено, що 23 січня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 5266004 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За умовами вказаного договору товариство зобов`язалось надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Умовами договору узгоджено суму кредиту, яка складає 5000 грн. та надається клієнту строком на 360 днів та передбачено періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Як передбачено умовами п. 1.4 договору комісія за надання кредиту становить 500 гр., яка нараховується при наданні кредиту в дату надання кредиту. Умовами п. 1.4.1 вказаного договору передбачено, що за користування кредитом нараховуються проценти за стандартною процентною ставкою в розмірі 0,95% в день, яка застосовується в межах всього строку кредитування. Пунктами 1.5, 1.6 кредитного договору також визначено розмір орієнтовної реальної річної процентної ставки на дату укладення договору та розмір орієнтовної загальної вартості кредиту на дату укладення договору. Сторонами узгоджено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] (п. 2.1 договору). Умовами вказаного договору сторонами також узгоджено порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів, порядок повернення (виплати кредиту) та сплати процентів, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, порядок внесення змін та доповнень, порядок взаємодії за договором та інші умови договору, які в своїй сукупності визначають порядок виконання сторонами умов вказаного договору. Зокрема, п. 6.3 договору передбачено, що у випадку невиконання (прострочення виконання) клієнтом своїх грошових зобов`язань за договором товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити товариству штраф у розмірі 75% від суми невиконаного та/або неналежно виконаного грошового зобов`язання на 2 день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. Одночасно з цим, у випадку встановлених законодавством України мораторіїв (заборон/обмежень) на нарахування штрафних санкцій (неустойка, штраф) протягом періоду дії такого мораторія (заборони) не нараховуються та клієнтом не сплачуються. Підписанням цього договору [PERSON] , зокрема, підтвердила що перед укладенням цього договору їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація про фінансову послугу та про її надавача у визначеному законодавством обсязі, достатньої для прийняття клієнтом свідомого рішення про отримання такої послуги або про відмову від її отримання, та яка розміщена на вебсайті; за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; ознайомлена з усіма умовами правил, актуальна на дату укладення договору редакція яких розміщена на вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п. 9.9 договору). Додаток № 1 до вказаного договору також містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка серед іншого містить відомості про дати платежів за договором, розмір таких платежів та розмір реальної річної процентної ставки, загальної вартості кредиту. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти викладено у паспорті споживчого кредиту. Зазначений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Судом також досліджено правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», затвердженні наказом директора ТОВ «Лінеура Україна» № 43-ОД від 08 квітня 2024 року. Таким чином, суд дійшов висновку, про те, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту [PERSON] , у відповідності до вимог закону, поінформовано про умови кредитування, строк кредитування, порядок повернення кредиту та процентів за користування кредитом, наслідки порушення умов договору, та така прийняла умови запропонованого їй договору, шляхом його підписання. Як вбачається з повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1014-0108 від 10 серпня 2024 року, останнє на підставі договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року, укладеного з ТОВ «Лінеура Україна», здійснило 23 січня 2025 року переказ грошових коштів в розмірі 5000 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 632289462. Згідно повідомлення АТ «А-Банк» від 14 січня 2026 року зазначається, що на ім`я [PERSON] , в банку емітовано карту № [NUMBER] та надано виписку пор рух коштів по вказаному рахунку, згідно якого вбачається, що 23 січня 2025 року на рахунок [PERSON] було зараховано кошти в розмірі 5000 грн. Також, судом встановлено, що 31 липня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) укладено договір факторингу № 31/07/2025 за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. 31 липня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 31/07/2025 від 31 липня 2025 року. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 31.07.2025 від 31 липня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право вимоги до [PERSON] за договором № 5266004 в сумі 17024,92 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9024,92 грн. - сума заборгованості за відмотками; 500 грн. - сума заборгованості кА комісією; 2500 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафом. Умови договору факторингу були виконані обома сторонами про що суд робить висновок з наявних у матеріалах справи акту прийому-передачі реєстру боржників, платіжної інструкції № 3704 від 04 серпня 2025 року, призначенням платежу за якою є оплата за договором факторингу № 31/07/2025 від 31 липня 2025 року. Таким чином, суд встановив, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором № 5266004 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 01 серпня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» здійснило повідомлення [PERSON] про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія» «Фінтраст капітал». Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № 5266004 від 23 січня 2025 року, складеного ТОВ «Лінеура Україна» станом на 31 липня 2025 року, [PERSON] в період з 23 січня по 31 липня 2025 року погашення заборгованості за наданим кредитом не здійснювала, в зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 17024,92 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 9024,92 грн., штрафних санкцій в розмірі 2500 грн. та комісії за надання кредиту в розмірі 500 грн. Після набуття права вимоги до [PERSON] за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту, позивачем, за період з 01 серпня 2025 року по 22 грудня 2025 року включно здійснено нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 0,95% на день, в зв`язку з чим, відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість [PERSON] за процентами за користування кредитом за вказаний період становить 6840 грн. Будь-яких інших нарахувань після відступлення права вимоги до [PERSON] позивачем не здійснювалось. Оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, надані суду докази, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» врегульовано правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. Згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про електронну комерцію» сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку, визначеному законом або договором. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно відзиву на позовну заяву представник відповідача посилалась на недоведеність перерахування відповідачу кредитних коштів, однак суд вважає, що сукупністю досліджених доказів вказане твердження представника відповідача спростовується. Крім того, суд зазначає, що здійснення відповідачем часткової оплати заборгованості за кредитними договорами, що не оспорювалось представником відповідача, свідчить про визнання відповідачем боргу та волевиявлення сторони щодо виконання умов договору. Таким чином, твердження представника відповідача про недоведеність перерахування відповідачу кредитних коштів є неспроможним. Отже, між відповідачем та первісними кредиторами існували зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитних договорів, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом п. 4 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, нормами Закону України «Про споживче кредитування» кредитору надано право встановлювати в договорі умову щодо комісії пов`язаної з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, а також відносити плату за такі послуги до загальних витрат за споживчим кредитом. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, у ракурсі установлених фактичних обставин щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту, ураховуючи наведені вище правові норми, які регулюють відносини, що виникли між сторонами, суд вважає правомірними вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за процентами та комісії за надання кредиту. При цьому, суд перевірив правильність нарахування складових заборгованості, як то, щодо заборгованості за тілом, процентами за користування кредитом та комісією, нарахованими згідно умов кредитного договору на дійсну заборгованість відповідача і вважає ці розрахунки в цій частині вірними, позаяк, вони відповідають умовам укладеного договору та вимогам закону. Отже, суд робить висновок, що права позивача порушені відповідачем через неналежне виконання нею умов укладеного договору та непогашення дійсної заборгованості, а тому вони підлягають захисту шляхом стягнення на користь позивача установленої судом заборгованості, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за процентами та комісії за надання кредиту, яка у цій справі є підтвердженою належними, допустимим і достовірними доказами, у тому числі й їх сукупністю. Щодо стягнення з відповідача пені/штрафу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні відносини між сторонами у справі виникли 23 січня 2025 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, відповідач відповідно до вимог підпункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільнена від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 ЦК України у період дії в Україні воєнного стану. Крім того, Верховний суд у постанові Пленуму Верховного Суду від 07 лютого 2025 року № 6 зазначає, що пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України не може розглядатись як порушення права кредитора на мирне володіння майном, оскільки такі заходи мають тимчасовий характер та спрямовані на захист інтересів боржника в умовах воєнного стану. За такого, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Як наслідок, цей позов підлягає частковому задоволенню. Щодо питання розподілу судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема й витрат на професійну правничу допомогу. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2168,53 грн. судового збору, що становить 89,52 відсотків. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд керується правилами ст. 137 ЦПК України і вважає, що розмір цих витрат належно доведений і обґрунтований, оскільки в матеріалах справи наявний договір № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року; заявка № 14509 від 24 листопада 2025 року на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року; акт № 14509 від 22 грудня 2025 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, який містить опис видів виконаних робіт (наданих послуг), з зазначенням витраченого часу вартості таких робіт; рахунок на оплату № 14509-22/12-2025 від 22 грудня 2025 року; документи, що підтверджують надання професійної правової допомоги адвокатом; відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру цих витрат та недоведеність їх не співмірності, в зв`язку з чим з урахуванням часткового задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8952 грн. З цих підстав,

Outcome: partial