Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

26.02.2026 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до відповідача Головного управління ПФУ в Київській області про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що він є спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] , 1940 р.н., який помер [INFO] . За життя його батько перебував на обліку як одержувач пенсії у Головному управлінні пенсійного фонду України в Київській області. 20.06.2024 року з метою оформлення спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дорменюк Ю.М., яким було заведено спадкову справу № 32/2024, яка зареєстрована в спадковому реєстрі за № 77392861 від 20.06.2024. На запит нотаріуса до ГУ ПФУ за № 299/02-14 про невиплачену суму пенсії спадкодавця отримано відповідь, що невиплачена пенсія батька позивача становить 167762,66 грн. 27 січня 2025 року приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у розмірі 167762,66 грн. Позивач 03.02.2025 року звернувся до ГУ ПФУ через вебпортал Пенсійного фонду України та подав заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, його батька [PERSON] . 07.03.2025 року позивач отримав відповідь про те, що результатом обробки звернення є призначення виплат, однак фактична її виплата не відбувається. На запит адвоката позивача до відповідача отримано відповідь, що нараховані кошти в сумі 167762,66 грн, які обліковані в Переліку Головним управлінням та підлягають виплаті відповідно до положень Порядку № 1165 в межах наявних бюджетних асигнувань. Вважає невиплата коштів які належали його батьку та увійшли до спадщини є незаконною та порушує його права, як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна. Ухвалою судді Фастівського міськрайоного суду Київської області від 27 лютого 2026 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. 18.03.2026 року від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву де зазначено, що [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні та отримував пенсію за віком згідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Механізм виплат, зокрема, недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб, відповідно до статті 52 Закону, визначено Порядком виплат пенсій не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п.1 ч.1 ст. 12 Закону «Про забезпечення прав свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженим постановою КМ України від 10.11.2021 № 1165. Облік сум пенсійних виплат, які підлягають виплаті відповідно до вимог Порядку ведеться територіальними органами Пенсійного фонду України, в яких особи перебували на обліку як одержувачі пенсій, в базах даних одержувачів пенсійна підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України, зокрема про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та у сформованому на їх підставі переліку отримувачів виплат за минулий період. Пенсійні виплати за минулий період проводяться отримувачам, яких включено до Переліку станом на 1 січня відповідного року за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік. Відповідно до поданої заяви позивача, нараховані кошти в сумі 167762,66 грн, які обліковані в Переліку Головним управлінням та підлягають виплаті відповідно до положень Порядку в межах наявних бюджетних асигнувань. Просять за результатами розгляду справи позов залишити без розгляду. Ухвалою Фастівського міськрайоного суду Київської області від 25 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу слуханням до судового розгляду по суті. 18.03.2026 від відповідача надійшла заява де зазначено про слухання справи без участі їх представника. 30.03.2026 року від позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При розгляді письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої увійшли невиплачені кошти до пенсії в розмірі 167762,66 грн нарахованої Головним Управлінням Пенсійного Фонду України у Київській області, які належали померлому на підставі Листа від 19.07.2024 року № 1000-0502-8/127378 виданого Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 січня 2024 року посвідченого Дорменюк Ю.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 42 (спадкова справа № 32/2024). Позивач звернувся до відповідача про виплату недоотриманої пенсії, яка була нарахована [PERSON] у сумі 167762,66 грн, що входить до складу спадщини. Однак, відповідач заяву позивача про виплату недоотриманої пенсії не задовольнив, фактично відмовив. Таким чином, спірні правовідносини по справі виникли саме з приводу виплати позивачу пенсії померлого спадкодавця в порядку спадкування за законом в сумі, яка зазначена в свідоцтві на спадщину, на яку позивач має право відповідно до ст. 46, ч. 1 статті 52 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Право власності позивача на суму недоотриманих коштів у розмірі 167762,66 грн, встановлене Свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке є правовстановлюючим документом, що офіційно і безперечно підтверджує наявність права власності на майно, що переходить у спадок. Зазначене свідоцтво є чинним та недійсним не визнано. Чинним законодавством України не передбачено права пенсійних органів на перегляд свідоцтв про право на спадщину, в тому числі і щодо застосування до таких свідоцтв положень ч.1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач після смерті батька вчасно звернувся до нотаріальної контори з питанням видачі свідоцтва про прийняття спадщини на фактично недоотриману батьком пенсії за певний період, звернення до нотаріуса про видачу свідоцтво про право на спадщину позивачеві після смерті батька на не отриману пенсію в сумі 167762,66 грн було видано відповідне свідоцтво. Таким чином, Позивач прийняв спадщину та вступив в права спадкування, фактично отримав право на спадкове майно після смерті батька, утримує це спадкове майно, звернувся до Пенсійного фонду з питанням виплати йому вказаної суми недоотриманої батьком пенсії, але отримав відмову. В зв`язку з обставинами, що склалися, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права відповідно до положень статті 16 ЦК України. Позивач вважає, що його права порушено, все ним зроблено правильно і згідно закону та просив стягнути з відповідача недоотриману пенсію батька в порядку спадкування за законом. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до вимог ст. 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Статтею 1227 ЦК України також передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 522/19647/17. Отже, бездіяльність відповідача, що полягає у неприйнятті рішення про виплату недоотриманої при житті пенсії спадкодавця та його фактична відмова позивачу не відповідають чинному законодавству та призвели до порушення майнових прав та передбачених законом інтересів позивача. Відповідно до статті 46 Закону України № 1058-IV регулює правовідносини щодо виплати нарахованих сум пенсії, які своєчасно не отримані пенсіонером з власної вини пенсіонера або з вини органу, що призначає та виплачує пенсію. Зазначена правова норма розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто на тих, що не померли, та не врегульовує правовідносин щодо отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, що перейшли у спадщину, є спадковим майном, яке внесене до Державного Реєстру спадкового майна. Спеціальним законодавчим нормативним правовим актом, що регулює правовідносини в сфері спадкування є положення книги 6 Цивільного кодексу України. У відповідності до частини 1 статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У статті 1227 Цивільного кодексу України конкретизовано, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Згідно ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи чи оголошення її померлою. За нормою ч. 3 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Цивільний кодекс України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання невиплачених йому сум пенсії. Із вищенаведеними нормами Цивільного кодексу України кореспондують та узгоджуються норми ст. 91 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та ст. 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Статтею 91 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» визначено, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, підлягає виплаті по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, а також непрацездатним членам сім`ї, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Відповідно ч. 2 цієї статті члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, мають звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 3 цієї статті у разі відсутності членів сім`ї, які проживали з ним на день смерті, та непрацездатних членів сім`ї, які знаходились на його утриманні, або у разі не звернення цих осіб за виплатою вказаної суми у встановлений строк, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю входить до складу спадщини. Положеннями ст. 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку із смертю. Спірні правовідносини по справі виникли саме з приводу виплати позивачу пенсії померлого спадкодавця в порядку спадкування за законом в сумі, яка зазначена в свідоцтві на спадщину, на яку позивач має право відповідно до частини першої статті 52 Закону № 1058-IV. Вищезазначена правова позиція знайшла своє втілення у висновках Верховного суду України щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного суду України від 06 липня 2020 року у справі № 750/8819/19, постанові Верховного суду України від 23 вересня 2020 року у справі №428/6685/19. Статтею 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 386 ЦК України встановлені засади захисту права власності та передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Право власності позивача на суму недоотриманих коштів у розмірі 167762,66 грн підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, що зареєстровано в Спадковому реєстрі яке є правовстановлюючим документом, який офіційно і безперечно підтверджує наявність права власності на майно, що переходить у спадок. Зазначене свідоцтво є чинним та недійсним не визнано. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги грунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі. Керуючи ст. 4,12,13,76-81,197,258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, на підставі ст.41 Конституції України, ст. 15, 16, З, 5, 15, 16, 321, 328, 392, 1217, 1218, 1220, 1223, 226, 1258, 1259, 1261-1265, 1269, 1270, 1282 ЦК України, суд

Outcome: approved