Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

У січні 2026 року адвокат Коваленко Ю. О., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до Відкритого акціонерного товариства «Афганець» про визнання права власності, в якому просила визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Відкритого акціонерного товариства «АФГАНЕЦЬ», код ЄДРПОУ 23576642, що належала [PERSON] , який помер [INFO] . В обгрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який є батьком позивача. [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька. За життя [PERSON] належала частка у розмірі 100 % статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства «АФГАНЕЦЬ», код ЄДРПОУ 23576642. У встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Іванчишиної Лариси Григорівни із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] , внаслідок чого вказаним приватним нотаріусом була заведена спадкова справа № 23/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . У подальшому, [PERSON] 23 травня 2025 року звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Іванчишиної Лариси Григорівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька [PERSON] на нововиявлене майно померлого батька, а саме: цінні папери ВАТ «АФГАНЕЦЬ». Однак, 23 травня 2025 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Іванчишиною Ларисою Григорівною винесено постанову, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на акції ВАТ «АФГАНЕЦЬ» (код ЄДРПОУ 23576642), оскільки він не надав всіх необхідних документів, що підтверджують право власності [PERSON] на належні йому акції вказаного товариства, при цьому приватний нотаріус послалася на положення Закону України «Про акціонерні товариства» та Закону України «Про депозитарну систему України». Однак, ВАТ «АФГАНЕЦЬ» (код ЄДРПОУ 23576642), за життя [PERSON] , депозитарного рахунку в цінних паперах в депозитарній установі не відкрило та акції ВАТ «АФГАНЕЦЬ» (код ЄДРПОУ 23576642), які належали померлому [PERSON] не були переведені в електронну форму, що підтверджується листом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за вих. № 10/02/16601 від 25.09.2025. За життя [PERSON] був одноособовим власником Відкритого акціонерного товариства «АФГАНЕЦЬ», оскільки володів 100-ма відсотками акцій, що підтверджується витягом з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, сформованим станом на 29.10.2025, а також завіреною державним реєстратором Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради копією реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу станом на 14.11.2005. Тобто, ще з 2005 року [PERSON] належало 100 % акцій ВАТ «АФГАНЕЦЬ», що становить 50 000 гривень. Оскільки відсутні інші акціонери, та у зв`язку з тим, що керівником ВАТ «АФГАНЕЦЬ» був [PERSON] , - відсутня будь яка можливість відкрити вказаний депозитарний рахунок в цінних паперах в депозитарній установі. Зазначені обставини унеможливлюють отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька [PERSON] на належні останньому акції ВАТ «АФГАНЕЦЬ» або на частку у статутному капіталі вказаного товариства, у зв`язку з чим у [PERSON] виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2026, головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою від 04 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 20 лютого 2026 року. Ухвалою суду від 20 лютого 2026 року витребувано у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Іванчишиної Л. Г. належним чином завірену копію спадкової справи №23/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] та підготовче засідання по справі відкладено до 09 год. 05 хв. 06 березня 2026 року. Ухвалою суду від 06 березня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Судом 19.03.2026 р. за вх..№17901 отримано від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Іванчишиної Л. Г. належним чином завірену копію спадкової справи №23/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача направив до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно представника не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ЦПК України. Матеріали справи містять підтвердження про направлення відповідачеві рекомендованого повідомлення про вручення поштою повістки в судові засідання. При цьому слід зазначити, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. (позиція КГС ВС у справі № 911/3142/19 від 18.03.2021р). На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 16.04.2021 складено відповідний актовий запис №1161, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , позивач [PERSON] , [INFO] є сином померлого [PERSON] . 29.06.2021 Приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Іванчишиною Л. Г. за заявою [PERSON] було заведено спадкову справу №23/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . З матеріалів спадкової справи №23/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті його батька, інші спадкоємці першої черги померлого [PERSON] відсутні. 23 травня 2025 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Іванчишиної Лариси Григорівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька [PERSON] на нововиявлене майно померлого батька, а саме: цінні папери ВАТ «АФГАНЕЦЬ». 23 травня 2025 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Іванчишиною Ларисою Григорівною винесено постанову, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на акції ВАТ «АФГАНЕЦЬ» (код ЄДРПОУ 23576642), оскільки він не надав всіх необхідних документів, що підтверджують право власності [PERSON] на належні йому акції вказаного товариства, при цьому приватний нотаріус послалася на положення Закону України «Про акціонерні товариства» та Закону України «Про депозитарну систему України». Відповідно до листома Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за вих. № 10/02/16601 від 25.09.2025, ВАТ «АФГАНЕЦЬ» (код ЄДРПОУ 23576642), за життя [PERSON] , депозитарного рахунку в цінних паперах в депозитарній установі не відкрило та акції ВАТ «АФГАНЕЦЬ» (код ЄДРПОУ 23576642), які належали померлому [PERSON] не були переведені в електронну форму. За життя [PERSON] був одноособовим власником Відкритого акціонерного товариства «АФГАНЕЦЬ», володів 100-ма відсотками акцій, що підтверджується витягом з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, сформованим станом на 29.10.2025, а також завіреною державним реєстратором Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради копією реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу станом на 14.11.2005. Представник позивача в позові зазначає, що ще з 2005 року [PERSON] належало 100 % акцій ВАТ «АФГАНЕЦЬ», що становить 50 000 гривень та оскільки відсутні інші акціонери, та у зв`язку з тим, що керівником ВАТ «АФГАНЕЦЬ» був [PERSON] , тому відсутня будь яка можливість відкрити вказаний депозитарний рахунок в цінних паперах в депозитарній установі. Зазначені обставини унеможливлюють отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька [PERSON] на належні останньому акції ВАТ «АФГАНЕЦЬ» або на частку у статутному капіталі вказаного товариства, у зв`язку з чим у [PERSON] виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦК України, акціонерне товариство є господарським товариством, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Згідно ст.155 ЦК України, статутний капітал акціонерного товариства формується за рахунок коштів та іншого майна, що вносяться як оплата акцій у процесі їх емісії. Мінімальний розмір статутного капіталу акціонерного товариства встановлюється законом. У процесі заснування акціонерного товариства його акції підлягають розміщенню виключно серед його засновників. Публічна пропозиція акцій акціонерного товариства може здійснюватися після отримання свідоцтва про реєстрацію першого випуску акцій. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 зазначила, що часткою в статутному капіталі товариства є сукупність корпоративних прав та обов`язків, пов`язаних з участю особи в товаристві, серед яких право на управління товариством, право на отримання частини прибутку від діяльності, а також право на отримання частини майна товариства у разі виходу з нього учасника або у випадку розподілу майна товариства в процесі його ліквідації. При цьому розподіл відчужуваної частки визначає обсяг окремих корпоративних прав, які переходять до нового володільця частки. Зокрема, кількість голосів, яку має новий володілець частки при голосуванні на загальних зборах учасників товариства, частини прибутку товариства, яку він має право отримати у разі виплати дивідендів, частини майна товариства, яку він може вимагати у разі виходу з товариства, що пропорційні до розміру переданої йому частки. У відповідності до ч. 1 та 4 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, що закріплено положеннями ст.1218 ЦК України. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Згідно зі ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 69 ЗУ «Про нотаріат», державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. За змістом Глави 10 Наказу Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» 4.14. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. 4.15. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. 4.18. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Відповідно до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від ЗО травня 2008 року № 7, вирішуючи спір про спадкування частки учасника підприємницького товариства, необхідно враховувати, що це допускається статтями 130, 147, 166 ЦК (435-15), статтями 55, 69 Закону України від 19 вересня 1991 року № 1576-ХІІ (1576-12) "Про господарські товариства" і не підпадає під заборону пункту 2 частини першої статті 1219 ЦК. При цьому спадкується не право на участь, а право на частку в статутному (складеному) капіталі. В акціонерних товариствах до спадкоємців переходить право власності спадкодавців на акції. Зі складу спадщини не можуть бути виключені права на акції закритих акціонерних товариств. За відсутності в законі обмежень щодо спадкування права на акції такого товариства суди не повинні відмовляти у визнанні права власності спадкоємців на акції. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved