Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 27 серпня 2025 року позивача [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої зазначила, що 30 серпня 1997 року Чоповицькою селищною радою Малинського району Житомирської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за актовим записом № 14. У період шлюбу в подружжя народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] . В шлюбі сторони прожили двадцять вісім років. Причиною звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу є те, що у сторін постійно виникають сварки та непорозуміння. У 2017 році уже була спроба розірвання шлюбу, але відповідач пообіцяв [PERSON] , що все зміниться, позивач пішла на поступки та забрала заяву. Однак, нічого не змінилось за вісім років. Відносини між подружжям погіршились на стільки, що позивач з чоловіком фактично припинили спільне проживання, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, тобто шлюб існує лише формально. Подальше збереження сім`ї суперечить інтересам кожного з нас, а тому позивач бажає розірвати шлюб. На даний час спору про визначення місця проживання дитини, у сторін не має, оскільки дитина буде проживати з [PERSON] . Позивач просить суд розірвати шлюб. Явка та позиція сторін по справі: 01.04.2026 [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 01.04.2026 подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Суд, відповідно до ст. 247 ЦПК України, розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Ухвалою від 29 серпня 2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 09 годину 01 хвилину на 01 жовтня 2025 року. Ухвалою суду від 01 жовтня 2025 року задоволено клопотання відповідача. Надано сторонам у справі строк на примирення тривалістю 6 місяці. Провадження у справі зупинено. 01.04.2026 провадження у справі відновлено, призначено судове засідання на 09 годину 01 хвилину 01.04.2026. Встановлено, що 30 серпня 1997 року Чоповицькою селищною радою Малинського району Житомирської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за актовим записом № 14, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). У сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] (а.с.4). Із тексту позовної заяви вбачається, що у сторін постійно виникають сварки та непорозуміння. Вже досить тривалий час шлюбні стосунки між ними були припинені, вони не проживають разом та не ведуть спільне господарство, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. [PERSON] вважає, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, тому позивач наполягає на розлученні. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Мотиви та застосовані норми права. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства. У відповідності до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. А тому, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин згідно зі ст. 56 Сімейного кодексу України. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягаючи на розірванні шлюбу, оскільки фактично сімейні стосунки припинені. Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу. Після відкриття провадження у даній справі до моменту ухвалення рішення сплило більше шести місяців, що є достатнім часом для примирення за наявності такої можливості. До того ж, судом вживалися заходи щодо примирення подружжя. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Таким чином, сім`я фактично розпалася і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами, виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або встановити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог позовної заяви [PERSON] , суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, набуте у шлюбі « [PERSON] ». Судові витрати вважати фактично понесеним.

Outcome: approved