Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач 27.01.2026 звернувся у суд з позовом про стягнення з відповідача на користь ТзОВ «Дебт Форс» заборгованості за Договором №010/0099/82/0416385 від 09.11.2017 у розмірі 35244,32 грн та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 09.11.2017 між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено Договір №010/0099/82/0416385, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати клієнту кредит у сумі 15000,00 грн, строком на 48 місяців з 09.11.2017 по 09.11.2021, а відповідач зобов`язався повернути використану суму у строк зазначений у договорі та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 45%. Окрім цього, 26.06.2019 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №114/2-9, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за Договором №010/0099/82/0416385. Також, 09.03.2023 укладено договір №09-03/23 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Кампсіс Лігал»права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за Договором №010/0099/82/0416385. Окрім цього, 30.05.2023 укладено договір №30-05/23 відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Лігал»відступило на користь ТзОВ «Дебт Форс» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за Договором №010/0099/82/0416385. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №010/0099/82/0416385 від 09.11.2017, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 35244,32 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 15034.29 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 19421,33 грн; - інфляційні збитки 656,49 грн; - нараховані 3% річних -132,21 грн. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. 28.01.2026 ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. Відповідач по справі належним чином повідомлялася судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно з вимогами частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі частини 8 статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вимоги статей 279,280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.11.2017 [PERSON] підписав заяву про надання Кредиту «Кредитна картка» №010/0099/82/0416385 (тип кредиту кредитування рахунку), згідно з якою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] уклали цю Заяву до Договору банківського обслуговування. Розмір поточного ліміту на дату підписання Заяви 15000,00 грн, строк кредиту 48 місяців, проценти за користування кредитом 45% річних. Відповідно до п. 7.2 клієнт підтверджує, що перед підписанням Заяви він повідомлений у письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну загальну вартість кредиту, що підтверджується підписом клієнта про його ознайомлення з паспортом споживчого кредиту «Кредитна картка» та не має зауважень претензій щодо наданої інформації. Згідно з випискою по рахунку за період 09.11.2017 26.06.2019, рахунок № [NUMBER] , [PERSON] користувався кредитним лімітом, розраховувався за товари та послуги, здійснював перекази. Відповідно до розрахунку заборгованості, у відповідача станом на 06.01.2026 наявна заборгованість у розмірі 35244,32 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 15034.29 грн; заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 19421,33 грн. Окрім цього, 26.06.2019 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-9, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №010/0099/82/0416385 на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №114/2-9 від 26.06.2019 від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 5334,30 грн. Також, 09.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №09-03/23 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило свої права вимоги за договорами кредиту ТОВ «Кампсіс Фінанс», а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги за Договором №010/0099/82/0416385. Акт приймання-передачі Реєстру Боржників за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №09-03/23 від 09.03.2023 підтверджують, що ТОВ «Вердикт Капітал» передало, а ТОВ «Кампсіс Фінанс» прийняло Реєстр боржників кількістю 4722. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору №09-03/23 від 09.03.2023 від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Кампсіс Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 35244,32 грн. Окрім цього, 30.05.2023 між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №30-05/23, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило свої права вимоги за договорами кредиту ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги за Договором №010/0099/82/0416385. Акт приймання-передачі Реєстру Боржників за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №30-05/23 від 30.05.2023 підтверджують, що ТОВ «Вердикт Капітал» передало, а ТОВ «Кампсіс Фінанс» прийняло Реєстр боржників кількістю 4900. Відповідно до Реєстру боржників до Договору №30-05/23 від 30.05.2023 від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Кампсіс Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 35244,32 грн. Згідно з частиною 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтями 525,526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до статей 527 та 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно з частиною 1статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а стаття 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з позовною заявою, позивач просить стягнути заборгованість за кредитним Договором №010/0099/82/0416385 від 09.11.2017 у розмірі 35244,32 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 15034.29 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 19421,33 грн; - інфляційні збитки 656,49 грн; - нараховані 3% річних -132,21 грн, Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідачем, всупереч вимогам частини 1статті 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором та відсутності заборгованості перед позивачем за цим договором. Оскільки кошти фактично отримані відповідачем у добровільному порядку позивачу не повернуті, а будь-яких доказів, які б підтверджували повернення коштів у вказаному розмірі та спростовували наявні у матеріалах справи розрахунки заборгованості відповідачем не надано, а відтак вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справі прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 15034.29 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 19421,33 грн; інфляційні збитки 656,49 грн; нараховані 3% річних -132,21 грн, а всього 35244,32 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір №03/07-24 про надання правової допомоги від 03.07.2024, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №19 від 01.12.2025, витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України в разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До того ж, при стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Більше того, відповідно до правового висновку, який наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Оскільки вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн за участь у цивільній справі не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, необхідністю подання позову, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, тощо. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи категорію справи, обсяг наданих адвокатом послуг, результат розгляду справи в суді, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, суд вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 5000,00 грн, що відповідає критеріям співмірності, обґрунтованості та пропорційності. Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн.

Outcome: approved