Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що сторони 24 листопада 2017 року уклали шлюб та мають спільну дитину 2018 року народження. Проте сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, у зв`язку з чим виникали сварки, що призвели до втрати поваги і любові один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені з лютого 2026 року. На даний час сторони проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дитини, примирення неможливе. У зв`язку з цим позивач просила суд розірвати шлюб, залишити їй шлюбне прізвище та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій остання позовні вимоги підтримала. Відповідач також подав до суду заяву, в якій теж підтримав позовні вимоги та просив провести розгляд справи без його участі. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи за відсутності сторін. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку. 24 листопада 2017 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Чорнобаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 82, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 24 листопада 2017 року серії [NUMBER] (а.с. 7). Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження від 14 серпня 2018 року серії [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічна норма закріплена і в ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На виконання вимог ч. 1 ст. 112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя, зокрема спільне сімейне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, шлюбно-сімейні відносини фактично припинені. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Жодних доказів щодо необхідності збереження шлюбу суду не надано та судом не встановлено. При цьому позивач стверджувала, що не бажає поновлювати сімейні стосунки, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував, у зв`язку з чим надання строку на примирення не дасть позитивних результатів. Таким чином суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд залишає позивачу набуте нею у шлюбі прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору, що становить 665,60 гривень (1331,20 / 2), та стягнення іншої половини на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved