Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

10.07.2025 позивачка звернулася до Нововолинського міського суду Волинської області з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] у них з відповідачем, з яким вона на той момент перебувала у шлюбі, народилася донька [PERSON] . Батько не виконує своїх обов`язків по відношенню до дитини, не займається її вихованням та утриманням, дитина перебуває на повному утриманні та забезпеченні позивачки та її нового чоловіка. Після повномасштабного вторгнення (з 2022 року) відповідач залишився на окупованій території, протягом всього цього часу жодним чином не намагався зв`язатися з дитиною та підтримати стосунки. У зв`язку з зазначеними обставинами позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 02.09.2025 підсудність справи визначено за Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.09.2025 підсудність справи визначено за Хортицьким районним судом м. Запоріжжя. Ухвалою суду від 20.11.2025 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче засідання. 25.02.2026 у справі проведено підготовче засідання за участю представника позивача, уточнено склад сторін, отримано висновок органу опіки та піклування, справа призначена до розгляду відкритому судовому засіданні. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. Від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі сторони. Відповідач в судові засідання 22.12.2025, 29.01.2026, 25.02.2026, 01.04.2026 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення на офіційному веб-порталі суду оголошення про час і місце розгляду справи. Представник третьої особи органe опіки та піклування Нововолинської міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника. Надав суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Враховуючи наявність достатніх даних для вирішення спору, а також наявність правових підстав відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до зазначених норм права, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини. Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 9 п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем мешкання дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 25.01.2014 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 06.02.2017 (справа № 328/55/17). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 02.08.2023 (з [PERSON] ). Відповідно до довідки, виданої Нововолинським ліцеєм № 3 від 30.06.2025, [PERSON] , [INFO] , навчається в закладі освіти з 18.03.2024, за час навчання батько [PERSON] на батьківські збори не з`являвся, поведінкою дитини та результатами навчання не цікавився, допомоги в організації класних справ не надавав. Відповідно до довідки, виданої сімейним лікарем [PERSON] 30.06.2025, дитина знаходиться під спостереженням у сімейного лікаря з серпня 2023 року. За цей час з дитиною приходить лише матір. Здоров`ям дитини займається тільки матір. Тато за період останніх 2,5 років на прийом з дитиною не з`являвся, здоров`ям дитини не цікавився, всі питання стосовно дитини вирішує матір. Відповідно до довідки про неотримання аліментів, виданої управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області від 03.04.2025, згідно з даними автоматизованої системи виконавчих проваджень [PERSON] не отримує аліменти з боржника [PERSON] за період з 04.08.2021 до 31.03.2025 (аліменти у розмірі 1/4 усіх доходів боржника [PERSON] стягуються на підставі судового наказу у справі № 328/1570/21, виданого 03.08.2021 Токмацьким районним судом Запорізької області). Відповідно до довідки управління соціальної політики Нововолинської міської ради від 16.07.2025 [PERSON] на обліку внутрішніх переміщених осіб не перебуває. Нововолинською міською радою надано висновок органу опіки та піклування від 19.02.2026 (затверджено рішенням виконкому від 19.02.2026 № 185), згідно з яким орган опіки та піклування дійшов висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , [INFO] . Суд вважає вказаний висновок обґрунтованим, оскільки він складений за результатами ретельної перевірки умов життя дитини. Цей висновок узгоджується із обставинами, встановленими безпосередньо судом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав є законними, обґрунтованими, оскільки досліджені судом обставини переконливо доводять, що відповідач ухилявся та продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved