Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути з [PERSON] на свою користь борг за кредитним договором № 744727010 від 24.01.2024 року в розмірі 44 290,21 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивували тим, що 24 січня 2024 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 744727010, що підписаний в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». На виконання вимог вказаного Закону відповідачка зареєструвалася на сайті первісного кредитодавця ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», пройшла процедуру ідентифікації/верифікації, їй було надано одноразовий ідентифікатор «PYVA-2737», який було відправлено на номер телефону відповідачки. Кредитодавець надав позичальниці кредит у національній валюті у розмірі 4 550,00 грн. шляхом перерахування коштів на її картковий рахунок через банк-провайдер. В подальшому, відповідачка збільшила суму кредиту до 9 700,00 грн. Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, однак відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, що створило заборгованість у розмірі 44 290,21 грн., яка складається з наступного: 9 700,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту та 34 590,21 грн. - заборгованість по несплачених відсотках. 28 листопада 2018 року ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01 та декілька разів продовжували даний договір, укладаючи додаткові угоди. 10 жовтня 2024 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 10/1024-01, а 15.07.2025 року ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до умов якого до ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 744727010. Дії відповідачки свідчать про відмову від добровільного повернення боргу, в зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 9) керівник Поляков О.В. не з`явився, в позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, вказавши, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка відзиву на позов не подавала, в судове засідання не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення їй судових повісток рекомендованими листами з повідомленням про вручення від 17.02.2026 року та 13.03.2026 року, що не вручені в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою(а.с. 130,138). Також [PERSON] повідомлялася про виклик до суду шляхом поміщення оголошень на офіційному сайті Долинського районного суду Івано-Франківської області 17.02.2026 року та 16.03.2026 року (а.с. 125,134). За таких обставин суд 31.03.2026 року постановив ухвалу про проведення розгляду даної справи за відсутності відповідачки в порядку заочного провадження. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 даного Кодексу, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] 24 січня 2024 року на офіційному сайті ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» пройшла процедуру ідентифікації/верифікації, ознайомилася зі змістом кредитного договору, графіком щомісячних платежів, паспортом споживчого кредиту та подала заявку на отримання грошових коштів в кредит, в якій серед іншого вказала дані банківської картки № [NUMBER] (а.с. 22). Тобто було укладено у електронному вигляді договір кредитної лінії № 744727010 (а.с. 14-19), що підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором «PYVA», за умовами якого первісний кредитор надав позичальниці кредит у національній валюті в розмірі 4 550,00 грн. на її банківську картку. Відповідно до п.п. 7.1, 7.3 договору кредитної лінії № 744727010, рекомендованою (не обов`язковою) датою дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 23.02.2024 року, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 23.02.2029 року. Пунктами 8.3 та 8.5.1 вказаного договору, а також паспортом споживчого кредиту продукту «Смарт» від 24.01.2024 року, підписаного позичальницею одноразовим ідентифікатором «2737» (а.с. 13) передбачено, що на момент укладення цього договору та отримання першого траншу за цим договором базова процентна ставка складає 2,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 912,50 відсотків річних. За період від дати видачі першого траншу до 23.02.2024 року (включно) розрахунок витрат за кредитом здійснюється за процентною ставкою 1,97 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним, що становить 719,05 відсотків річних. Як вбачається з наданих первісним кредитором платіжних доручень від 24.01.2024 року (а.с. 33), [PERSON] 24.01.2024 року на банківську картку № [NUMBER] було перераховано двома транзакціями кредитні кошти в розмірі 4 550,00 грн. та 5 150,00 грн. згідно кредитного договору № 744727010, а всього 9 700,00 грн. Долучені до матеріалів справи: договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року та додаткові угоди до нього: № 19 від 28.11.2019 року, № 26 від 31.12.2020 року, № 27 від 31.12.2021 року, № 31 від 31.12.2022 року, № 32 від 31.12.2023 року та витяг з Реєстру прав вимоги № 277 від 26.03.2024 року, договір факторингу № 10/1024-01 від 10.10.2024 року та витяг з Реєстру прав вимоги № 1 від 10.10.2024 року, договір факторингу № 15/07/25-Е від 15.07.2025 року, акт прийому-передачі Реєстру боржників до вказаного договору, платіжні інструкції в національній валюті та витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 15/07/25-Е від 15.07.2025 року (а.с. 41-54,57-61,78-79,81-94), підтверджують факт набуття ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» права вимоги до [PERSON] по кредитному договору № 744727010, укладеному нею 24.01.2024 року з первісним кредитором ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором № 744727010 від 24.01.2024 року, наданих первісним кредитором ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс», а також виписки з особового рахунку за кредитним договором, що надана позивачем (а.с. 95-99), заборгованість відповідачки за вказаним договором станом на 26.12.2025 року становить 44 290,21 грн., яка складається з наступного: 9 700,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту та 34 590,21 грн. - заборгованість за відсотками. Отже, первісний кредитор надав відповідачці можливість користуватися кредитними коштами, однак, остання не дотримувалася своїх зобов`язань щодо погашення кредиту у визначені строки, як вбачається із зазначених вище розрахунків заборгованості, [PERSON] не здійснила жодної сплати на погашення кредиту, на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язань, тому за нею правомірно рахується заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9 700,00 грн. Що стосується вимоги про стягнення з відповідачки 34 590,21 грн. нарахованої первісним кредитором ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» заборгованості за відсотками, то суд вважає за доцільне зазначити наступне. Із зазначених вище розрахунків заборгованості вбачається, що нарахування процентів відповідачці здійснювалося за процентною ставкою 2,5 % від суми кредиту за період з 23.04.2024 року по 21.06.2024 року включно, хоч згідно вимог чинного законодавства розмір денної процентної ставки протягом цього періоду не повинен перевищувати 1,5 %. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року, доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перебачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %, протягом наступних 120 днів 1,5 %. Отже, починаючи з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року включно денна процентна ставка за кредитом повинна бути не більше 1,5 %. Судом проведено розрахунок заборгованості за процентами по кредитному договору № 744727010 від 24.01.2024 року та встановлено, що її розмір складає 28 770,20 грн. (5 732,70 грн. + 14 307,50 грн. + 8 730,00 грн.), а саме: з дня отримання кредиту 24.01.2024 року по 23.02.2024 року включно (дисконтний період) за процентною ставкою 1,97 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (30 днів х 191,09 грн. = 5 732,70 грн.); з 24.02.2024 року по 22.04.2024 року за процентною ставкою 2,5 % (59 днів х 242,50 грн. = 14 307,50 грн.); з 23.04.2024 року по 21.06.2024 року за процентною ставкою 1,5 % (60 днів х 145,50 грн. = 8 730,00 грн.). За вищевикладених обставин, враховуючи, що відповідачка істотно порушила умови укладеного з первісним кредитором ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору № 744727010 від 24.01.2024 року, право вимоги за яким згідно договорів факторингу перейшло до позивача, своєчасно кредит не погашала та не повернула позичені кошти, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення і з неї на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» слід стягнути заборгованість за цим кредитним договором в розмірі 38 470,20 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту 9 700,00 грн. та заборгованість за нарахованими відсотками 28 770,20 грн. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, в ч. 1 якої зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до позову долучено договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» та адвокатським бюро «Соломко та партнери», додаткову угоду № 25771052344 до цього договору від 01.09.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 року (а.с. 100-103), з яких вбачається, що вартість послуг адвоката з вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви, адвокатського запиту та клопотання становить 7 000,00 грн. Виходячи з викладеного, оскільки суд задоволив позовні вимоги позивача на 86,85 %, то на його користь пропорційно слід стягнути з відповідачки відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 079,50 грн. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд також враховує те, що дана справа є малозначною, не високої складності, не потребує значного обсягу часу, оскільки сам позов є шаблонним і не складним в написанні, а участі в судових засіданнях представник позивача не приймав. Також з відповідачки на користь позивача слід стягнути 86,85 % сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що був сплачений згідно платіжної інструкції в національній валюті № 38209 від 12.02.2026 року (а.с. 10), який становитиме 2 312,29 грн. На підставі викладеного, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 207,512,526,626,628,638,1048-1050,1054,1055 ЦК України,

Outcome: approved