Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 09.02.2026 року з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи-фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.01.2024 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Віва капітал» був укладений кредитний договір № 1401447406185, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит 5500 грн, на строк 120 днів зі сплатою процентів за користування кредитом за дисконтною ставкою в розмірі 1,5% та базовою процентною ставкою 2,5%. Первісний кредитор умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит шляхом переказу на його банківський рахунок. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. 18.10.2024 року між ТОВ «ФК «Віва капітал» та ТОВ «Діджи фінанс» був укладений договір відступлення прав вимоги №18102024, відповідно до умов якого позивач набув прав вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 1401447406185 від 14.01.2024 року, що укладений між ТОВ «ФК «Віва капітал» та відповідачем. Відтак, у зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору, за ним утворилася заборгованість в загальному розмірі 22000 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5500 грн; заборгованість за сумою відсотків 16500 грн, яку і просить стягнути позивач та судові витрати. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без участі представника позивача, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі і шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Причину неявки суду не повідомив. Правом на подання відзиву не скористався. ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 12.02.2026 року позовну заяву було залишено без руху. 20.02.2026 року представник позивача усунув недоліки, вказані в ухвалі судді. Ухвалою від 20.02.2026 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 01.04.2026 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 5 ст.268 ЦПК України зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 14.01.2024 року [PERSON] та ТОВ «ФК «Віва капітал» уклали договір про споживчий кредит №1401447406185, у відповідності до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 5500 грн, строком на 120 днів, тобто до 13.05.2024 року (а.с.25зв-31). Згідно п. 1.4.1, п. 1.4.2. договору дисконтна процентна ставка 1,5% від суми кредиту за день користування кредитом застосовується в межах строку надання кредиту, але не більше 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Базова процентна ставка 2,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом в межах строку надання кредиту з 21 дня користування кредитом по день повернення кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 76245,5%, орієнтовна загальна вартість кредиту - 20900 грн (п.п.1.6, 1.7 договору). Згідно п. 2.23 кредит надається шляхом здійснення переказу коштів кредитодавця в сумі 5500 грн на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу 6 № [NUMBER] . Договір підписано 14.01.2024 року [PERSON] Н8L1J8 (а.с.31зв). В додатку №1 до договору №401447406185 від 14.01.2024 року міститься графік платежів за цим договором, в якому зазначена інформація щодо дати платежу 14.01.2024 року, сума кредиту 5500 грн, проценти 2750 грн, дата повернення кредиту 13.05.2024 року (а.с.32) У паспорті споживчого кредиту №401447406185 від 14.01.2024 року зазначена інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача: тип кредиту: кредит, сума кредиту: 5500 грн, строк кредитування: 120 днів, мета отримання: на споживчі цілі, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача: процентна ставка: 1,50% перші 20 днів, 2,50% - з 21 дня по дату повернення, Тип процентної ставки: фіксована. Загальні витрати за кредитом 15400 грн, орієнтована загальна вартість кредиту 20900 грн, реальна річна процентна ставка від 76245,5% до 184361,03%, тощо (а.с. 33-34). Видача відповідачу кредиту в сумі 5500 грн за договором здійснена шляхом перерахування на банківську картку [NUMBER] 14.01.2024 року, що підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 24.12.2025 року №24360-1351275247-24122025 (а.с.42). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Віва капітал» за кредитним договором №401447406185 від 14.01.2024 року, за позичальником рахується заборгованість в загальному 22000 грн, з яких: 5500 грн заборгованість за тілом кредиту та 16500 грн заборгованість за відсотками. Нарахування відсотків за ставкою 1,5 % здійснювалось за період з 14.01.2024 по 02.02.2024 року. 03.02.2024 року первісним кредитором здійснено перерахунок суми відсотків за вказаний період за ставкою 2,5%, та в подальшому у строк до 13.05.2024 року нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось в розмірі 2,5% в день (а.с.18-19). 18.10.2024 року між ТОВ «ФК «Віва капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» укладено договір факторингу №18102024 умовами якого позивач набув право вимоги, серед інших, до боржника [PERSON] за кредитним договором 401447406185 від 14.01.2024 року на суму заборгованості 22000 грн, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №18102024 від 18.10.2024 року (а.с.35-38, 17). 15.08.2025 року позивач звертався з вимогою до відповідача про виконання зобов`язань за кредитним договором в загальній сумі 22000 грн (а.с.45). V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 1048, 1050 ЦК України встановлено, що у випадку встановлення договором обов`язку позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів. Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Щодо врахування положень Закону України «Про споживче кредитування». Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, що виникли внаслідок укладання договору №401447406185 від 14.01.2024 року, через порушення умов договору з боку позичальника своєчасне погашення зобов`язання не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість за договором, яку відповідач у добровільному порядку не погасив, тому суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 5500 грн. Стосовно позовної вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 16 500 грн, суд із таким погодитись не може з огляду на таке. Так, оскільки договір про відкриття кредитної лінії укладений 14.01.2024 року, тобто після вступу в законну силу 24.12.2023 року Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», відтак на вказаний договір поширюється дія ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому на думку суду, з 25.12.2023 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Відтак, відсотки за користування кредитом мають бути розраховані з урахуванням ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», та становитимуть 6600 грн, (5500 грн*1%*120 днів). Відтак, позов слід задовольнити частково. VІІ. Судові витрати. Згідно із ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути 1332,32 гривень судового збору на користь позивача. Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд, зважаючи на позиції сторін щодо цього питання, дійшов такого висновку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 6000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в рамках договору від 01.01.2025 року про надання правової допомоги, які і заявив до стягнення з відповідача. На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази: договір про надання правової допомоги №42649746 від 01.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс" та адвокатом Лівак І.М. (а.с.22-24); додаткова угода №1401447406185 від 17.11.2025 року до договору про надання правової допомоги №42649746 від 01.01.2025 року, згідно якої розширено розділ 1 Предмет договору: «Адвокат зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з Кононович Іван Романович», доповнити розділ 4. Порядок здійснення розрахунків: «За здійснення представництва та захист інтересів клієнта в суді у справі про стягнення кредитної заборгованості та надання інших видів професійної правничої допомоги, пов`язаних з розглядом даної справи, відповідно до умов цього договору, клієнт виплачує адвокату гонорар, у порядку та строки за погодженням сторін. Виплата гонорару здійснюється на умовах попередньої оплати (авансування) та/або, що підтверджується підписаним сторонами відповідним актом про надання професійної правничої допомоги, складеним та підписаним сторонами на підставі Детального опису робіт виконаних адвокатом» (а.с.41); детальний опис робіт, виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Діджи фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості на підставі договору про надання правової допомоги №42649746 від 01.01.2025 (а.с.20); акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 17.11.2025 року, згідно якого адвокатом Лівак І.М. надала, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс" прийняв правову допомогу загальною вартістю 6000 грн (а.с. 15); Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судовихвитрат:1)розмір витратна правничу допомогу адвоката ,в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19. Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 6000 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про надані послуги вказано, які саме було надано послуги, з чим позивач погодився. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткової відмови у стягненні зазначеного розміру витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн. Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. На підставі наведеного, ст.ст. 525, 526, 610, 611, 1048, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: partial