Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

03.03.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернулася представник позивача адвокат Ільїна В.Ю. із позовною заявою до Старобільської міської військової адміністрації Старобільського району Луганської області про визнання права власності на квартиру. У позовній заяві представник позивача посилалася на те, що [PERSON] є власником на праві приватної власності квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11.10.2000 р., посвідченого державним нотаріусом Вердецькою Т.М., Старобільської державної нотаріальної контори та який зареєстрований Старобільським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за № 5144/28 від 07.11.2000 року, квартира [ADDRESS] житловою площею 41.7 кв.м., загальною площею 63,6 кв.м. Право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , було належним чином зареєстровано за позивачем відповідно до законодавства України діючого на момент такої реєстрації. Враховуючи ці обставини, в позивача не було підстав вважати, що право власності не було належним чином зареєстроване, тому підстав звертатися до Центру надання адміністративних послуг за послугами державного реєстратора не виникало потреби. У зв`язку із повномасштабним вторгненням військами країни-агресора та через тимчасову окупацію міста Старобільськ Луганської області позивач була вимушена евакуюватись із зазначеного населеного пункту та залишити належну їй житлову квартиру. З метою подальшої реалізації права власника щодо звернення за відшкодуванням шкоди завданої країною-агресором позивач звернулась через ЦНАП до державного реєстратора Виконавчого комітету Переяславської міської ради Київської області за внесенням відомостей про право власності на квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Проте рішенням державного реєстратора №80693481 від 05.09.2025р. було відмовлено в державній реєстрації прав на нерухоме майно через те, що архівні документи Старобільського БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Старобільської міської територіальної громади на сьогоднішній день є тимчасово окупованою, у зв`язку з чим, не має змоги отримати інформацію щодо реєстрації об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Тому, враховуючи вказані вище обставини, з метою захисту порушеного права та задля подальшої належної реєстрації про право власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивач звернулася до суду про визнання права власності на житлову квартиру. Згідно з Розпорядженням Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність Старобільського районного суду Луганської області визначено за Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 05.03.2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. У сьогоднішнє підготовче засідання позивач не з`явилася, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до таких висновків. Відповідно до положень ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.3 та ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому засіданні та ухвалити рішення у справі. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2000 р., посвідченого державним нотаріусом Старобільської державної нотаріальної контори Вердецькою Т.М., та який зареєстрований Старобільським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за № 5144/28 від 07.11.2000 року, квартира [ADDRESS] , житловою площею 41,7 кв.м., загальною площею 63,6 кв.м. (зворот а.с.10-а.с.11). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Щуровської О.В. Виконавчого комітету Переяславської міської ради Київської області №80693481 від 05.09.2025 року, було відмовлено у проведенні реєстраційних дій за Заявою від 02.09.2025 року за реєстраційним номером 68686231 у зв`язку із тим, що неможливо підтвердити реєстрацію права власності на квартиру, відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.10). Позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.8). На даний час [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки від 14.04.2022 року №3252-5001061819 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (зворот а.с.9). Згідно зі ст. 321, 317, 319 ЦК України, право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі. доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.82 ЦПК України, підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На даний час у позивача виникла необхідність подати заяву на отримання компенсації за зруйнований об`єкт нерухомого майна внаслідок бойових дій, однак, право власності на квартиру не зареєстроване в законному порядку. При цьому, відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, суд переконався, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved