Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-08 00:00:00

В березні 2026 року позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.10.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26.03.2023-100002863. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 3 500 гривень строком на 42 дні. Умовами кредитного договору передбачено, що кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Згідно умов договору, сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання кредиту (включаючи безпосередньо день надання кредиту) включно до дати його фактичного повернення. У разі дострокового повного повернення кредиту позичальник у день цього повернення сплачує проценти за період фактичного користування кредитом (включаючи безпосередньо день надання кредиту). У разі дострокового часткового повернення кредиту у день повернення позичальник сплачує проценти за період фактичного користування всією сумою кредиту, а на залишок суми кредиту нараховуються проценти у загальному порядку, передбаченому договором. Кредитний договір (оферти) було переоформлено шляхом укладення між ТОВ «Споживчий центр» та позичальником кредитного договору № 16.11.2023-010001129 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/ видачі кредиту 16.11.2023, сума кредиту 3 500 гривень, строк, на який надається кредит, - 42 дні з дати його надання, дата повернення кредиту 27.12.2023. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором станом на 10.03.2026 року в розмірі 6 930 гривень, що складається з тіла кредиту в розмірі 3 500 гривень, процентів в розмірі 3 430 гривень. Позивач просить стягнути на його користь вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. 12 березня 2026 року відповідач [PERSON] подав заперечення на позов, просить зменшити розмір нарахованих процентів, які перевищують допустимі законодавством межі, визнати несправедливими умови договору щодо процентної ставки у розмірі 2,5 % на день, зменшити судовий збір, враховуючи майновий стан відповідача та принцип справедливості. Ухвалою від 13 березня 2026 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (без виклику) сторін. 17 березня 2026 року представник позивача подав додаткові пояснення, зазначив, що загальні витрати за споживчим договором є співмірними, враховуючи строк кредитування. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись. Відповідач заперечує проти законності розміру процентів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору. Законом України Про споживче кредитування передбачено пункт 5 статті 8, що визначає максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Також, законом України Про споживче кредитування, передбачено пункт 17 прикінцевих положень, який повністю спростовує доводи відповідача стосовно незаконності розміру процентної ставки. Розділ IV "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17 згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, яким передбачено наступне: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів -2,5 %; протягом наступних 120 днів -1,5 %. Щодо розрахунку заборгованості, зазначив, що оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру. 17 березня 2026 року від відповідача також надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що кредитний договір був неодноразово пролонгований, у зв`язку з чим ним було сплачено 2100 гривень, які позивачем зараховані виключно як проценти без зменшення основної суми боргу, що призвело до штучного збільшення заборгованості. Тому заявлена позивачем сума є завищеною. 30 березня 2026 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву, зазначає про відсутність доказів надання кредиту за договором від 16.11.2023, в матеріалах справи міститься лише квитанція про перерахування коштів у розмір 3500 гривень від 26.10.2023. Переоформлення договору не є новим кредитом. 06 квітня 2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому позивач вказує на те, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень або спростування доводів позивача. Натомість позиція позивача підтверджена поданими доказами. Кредитний договір є правомірним, відповідачем не оскаржувались умови його дійсності. Між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором. Нарахування відсотків здійснені позивачем відповідно до умов кредитного договору. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування не здійснювалося. Також 06 квітня, 07 квітня, 08 квітня 2026 року відповідач [PERSON] подав відзиви на позовну заяву, в яких наголошував, що грошові кошти в розмірі 3500 гривень були надані йому за договором від 26.10.2023 року, позивачем завищено розмір нарахованих відсотків, просить відмовити в частині стягнення процентів та штрафних санкцій. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» у позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач [PERSON] у поданих відзивах просив відмовити в позовних вимогах в частині стягнення процентів та штрафних санкцій. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 26 жовтня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 26.10.2023-100002863 шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії), яка розміщена на сайті кредитора та підписанням заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду) Н464, отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону [NUMBER] , вказаний при його ідентифікації на сайті. У пункті 2.1 розділу 2 пропозиції про укладання кредитного договору (оферти) вказано, що електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до п.2.2 розділу 2 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії) електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на веб-сайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на веб-сайті кредитодавця; заявка сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. За цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти (п.3.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти)). За змістом пункту 3.2 розділу 3 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах, які встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти (п.3.3 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти)). Відповідно до п.4.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74ХХ-ХХХХ-4778. Згідно із п.4.3 розділу 4 пропозиції про укладення кредитного договору (оферт) днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту - день зарахування коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитора, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку, на який надано кредит. Пунктом 4.4 розділу 4 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) визначено, що сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання кредиту (включаючи безпосередньо день надання Кредиту) включно до дати його фактичного повернення. У разі дострокового повного повернення кредиту позичальник у день цього повернення сплачує проценти за період фактичного користування кредитом (включаючи безпосередньо день надання кредиту). У разі дострокового часткового повернення кредиту у день повернення позичальник сплачує проценти за період фактичного користування всією сумою кредиту, а на залишок суми кредиту нараховуються проценти у загальному порядку, передбаченому договором. Відповідно до умов заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору № 26.10.2023-100002863 позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання кредиту 26.10.2013, сума кредиту 3 500 грн, строк, на який надається кредит 42 дні з дати його надання, дата повернення кредиту 06.12.2023, процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду; процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна стака у розмірі 2,5 % за один користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду. Проценти (економічна сутність - плата за користування кредитом) розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту) на кількість днів користування Кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному розмірі. Графік платежів: проценти розраховані вищевказаним способом за первинний, черговий періоди, сплачуються в останній день первинного, чергового періоду відповідно; кількість платежів зі сплати процентів дорівнює кількості перодів, за які сплачуються проценти. Сума кредиту у розмірі 3500 гривень сплачується одним платежем в останній день строку, на який надається кредит. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання кредитором своїх зобов`язань за вказаним договором позивач надав квитанцію АТ КБ «Приватбанк» (ідентифікатор еквайра) про те, що 26.10.2023 о 16:31 надано швидкий кредит в сумі 3 500 гривень на банківську картку [NUMBER] *78, призначення платежу: видача за договором № 26.10.2023-100002863. Відповідно до договору № 4507 про надання послуг в системі LiqPay від 01.11.2020 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Споживчий центр» регулюються відносини Банку з клієнтом, згідно з якими Банк надає дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому та віправлення платежів за допомогою системи LiqPay, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та перерахування грошових коштів за розпорядженням клієнта на банківські карктки платників. Отже, ТОВ «Споживчий центр» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі за кредитним договором № 26.10.2023-100002863 від 26.10.2023, зокрема, відповідачу було надано кредитні кошти на умовах, передбачених договором. Суд звертає увагу, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок. Тому відсутні підстави для сумніву, що [PERSON] не було перераховано визначену умовами договору позику, що підтверджується вищенаведеними доказами та не спростовано відповідачем, який будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору не заявляв. Окрім цього, ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, та, відповідно, не може надати первинні банківські документи, тому надані суду позивачем квитанцію АТ КБ «Приватбанк» та довідку-розрахунок заборгованості, суд вважає належними та допустимими доказами заборгованості у справі. 16 листопада 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір (додаткова угода) № 16.11.2023-010001129 шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) шляхом підписання заявки після ідентифікації позичальника, підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду) Р713, отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону [NUMBER] , вказаний при його ідентифікації на сайті. Сторони домовились на ініціативою позичальника внести зміни в заявку та акцепт в частині встановлення строку, на який надається кредит та дати повернення (виплати) кредиту, та з дати укладення даної додаткової угоди викласти норму, встановлюючи строк, на який надається кредит та дату повернення (виплати) кредиту. У Заяві позичальника про перекредитування/зарахування зазначено, що на підставі ст. 601 ЦК України позичальник просить зарахувати вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 3500 гривень за кредитним договором 16.11.2023-010001129 в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 3500 гривень за кредитним договором 26.10.2023-100002863 від 26.10.2023. Кредитор погоджується на вказане зарахування рівних зустрічних однорідних вимог шляхом припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Зобов`язання кредитора з видачі кредиту за кредитним договором 16.11.2023-010001129 та зобов`язання позичальника з повернення суми кредиту за кредитним договором 26.10.2023-100002863 від 26.10.2023 вважаються виконаними в момент припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Дана заява є частиною кредитного договору від 26.10.2023-100002863. Відповідно до умов заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору № 16.11.2023-010001129 позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 16.11.2023, сума кредиту 3 500 грн, строк, на який надається кредит 42 дні з дати його надання, дата повернення кредиту 27.12.2023. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Судом встановлено та матеріалами справи належним чином підтверджено, що 26 жовтня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) (кредитної лінії) № 26.10.2023-100002863, шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії), яка розміщена на сайті кредитора та підписанням заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду) Н464, отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайт. Аналогічним способом 16 листопада 2023 року між сторонами укладено кредитний договір № 16.11.2023-010001129 за допомогою одноразового ідентифікатора (коду) Р713, отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайт. Це свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. Відповідачем під час укладення кредитних договорів пройдено ідентифікацію шляхом використання системи Bank ID Національного банку. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, а саме прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, фінансовий номера телефону, зареєстроване місце проживання, а також серію, номер паспорта, коли і ким виданий. Таким чином, оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та [PERSON] підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 16.11.2023-010001129 від 16.11.2023, заборгованість позичальника [PERSON] складає: 3500 грн. - основний борг; 3430 грн. - проценти. Разом 6 930 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 16.11.2023 по 27.12.2023. Що стосується заперечень відповідача щодо завищеного розміру нарахованих відсотків, слід зазначити наступне. Як вбачається з умов кредитного договору, для нарахування процентів за користування кредитом передбачено застосування процентної ставки: 2 % в день протягом первинного періоду та 2,5 % протягом всього строку, окрім первинного періоду. При цьому, загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні, визначені Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 та яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як вбачається з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 року - денна ставка не більше 1,5%, з 20.08.2024 року - денна ставка не більше 1%. Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до умов кредитного договору № 16.11.2023-010001129 від 16.11.2023, який фактично є додатковою угодою до попереднього кредитного договору № 26.10.2023-100002863 від 26.10.2023, сторонами погоджено строк кредитування терміном 42 дні, з 16 листопада 2023 року по 27 грудня 2023 року та фіксовану процентну ставку у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та 2,5 % за 1 (один) користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду. Із вказаними умовами договору відповідач був ознайомлений і їх не оспорював. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що саме за наведеною відсотковою ставкою розраховано заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Споживчий центр» за відсотками за період з 16.11.2023 по 27.12.2023, зокрема, за відсотковою ставкою 2 %, що враховуючи розмір отриманого кредиту становить 3500 грн (3500 *2 % = 70 грн) за один день користування кредитом. Таким чином, розмір нарахованих процентів за вказаним кредитним договором за первинний період (14 днів) становить 980 грн (14 днів * 70 грн = 980 грн), та за наступні 28 днів за відсотковою ставкою 2,5 % - 2450 грн. (28 днів * 87,5 грн), що повністю узгоджується із розрахунком заборгованості долученим позивачем до матеріалів справи та умовами кредитного договору. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, попри його заперечення відповідачем суду не надано. Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором щодо повернення суми позики та процентів за користування позикою не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за тілом кредиту та процентами. Не заслуговують на увагу посилання відповідача про те, що ним було сплачено 2100 гривень, які позивачем зараховані виключно як проценти без зменшення основної суми боргу, оскільки ним не надано доказів повернення позивачу зазначеної суми, а відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3500 грн та відсотками в розмірі 3430 грн за користування кредитними коштами, що були обумовлені договором, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2 662,40 гривень.

Outcome: approved