Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №ДП 0014457 від 08.05.2025 в сумі 5140,00 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та 4500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову посилається на те, що 08.05.2025 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАЙБІЗ» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №ДП 0014457, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 2500,00 грн. строком на 84 дні, із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,9 %, які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 30 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 750,00 грн.). Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання/введення позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор 521A5cjT, що був надісланий на вказаний відповідачем/позичальником номер телефону [NUMBER] ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. На виконання умов кредитного договору №ДП 0014457 від 08.05.2025 кредитодавець виконав свої зобов`язання, зокрема, передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 2500,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ПрофітГід» (PSP Platon). 14 жовтня 2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАЙБІЗ» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 14/10/25, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі до відповідача [PERSON] за договором кредиту №ДП 0014457 від 08.05.2025. Враховуючи умови договору кредиту №ДП 0014457 від 08.05.2025 заборгованість останньої за договором кредиту складає 5140,00 грн., (2500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1890,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 750,00 грн. - сума заборгованості за комісією). Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за договором кредиту, заборгованості за процентами та інших нарахувань не виконав ні перед кредитодавцем/первісним кредитором, ані перед позивачем/фактором ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», що набуло право вимоги за договором кредиту №ДП 0014457 від 08.05.2025. Ухвалою суду від 30 грудня 2025 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу позивачем була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу судом був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач 05 січня 2026 року отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі. До суду від відповідача надійшов відзив, в якому остання позовні вимоги не визнає. Свою позицію мотивує тим, що позивач не надав доказів виникнення зобов`язання, переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача. Крім того, зауважила, що не отримувала жодних документів про відступлення права вимоги. Також вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем є необґрунтованим, не підтверджений первинними фінансовими документами та викликає сумніви щодо його достовірності. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Від позивача до суду надійшов відповідь на відзив, суть якого зводиться до того, що доводи відповідача, які вказані у відзиві, є необґрунтованими, не відповідають дійсності та повністю спростовуються матеріалами справи. Вважає, що відповідачем до відзиву не додано жодного належного та допустимого доказу. Заперечуючи проти розрахунку заборгованості, представленого позивачем, відповідач не представила власного розрахунку. За таких обставин просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що 08.05.2025 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАЙБІЗ» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №ДП 0014457, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 2500,00 грн. строком на 84 дні, із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,9 %, які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 30 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 750,00 грн.). Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання/введення позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор 521A5cjT, що був надісланий на вказаний відповідачем/позичальником номер телефону [NUMBER] ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. Таким чином, підписанням договору кредиту позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. На виконання умов кредитного договору №ДП 0014457 від 08.05.2025 кредитодавець виконав свої зобов`язання, зокрема, передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 2500,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ПрофітГід» (PSP Platon). Зобов`язання за договором кредиту ТОВ «Фінансова компанія «МЕЙБІЗ» виконало в повному обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору шляхом перерахування коштів у розмірі 2500,00 грн. за реквізитами платіжної карти № [NUMBER] , що вбачається з квитанції № 44672-48026-26533 від 08.05.2025, інформаційної довідки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 28.02.2026 № БТ/Е-6345 про емітування платіжної картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та з виписки про рух коштів по картці. Внаслідок невиконання умов договору кредиту №ДП 0014457 від 08.05.2025 заборгованість за договором станом на 12 грудня 2025 року становить 5140,00 грн., (2500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1890,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 750,00 грн. - сума заборгованості за комісією), що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. 14 жовтня 2025 року згідно умов договору факторингу № 14/10/25 ТОВ «Фінансова компанія «МАЙБІЗ» відступило право вимоги за договором кредиту №ДП 0014457 від 08.05.2025 на користь ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», а відповідно ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» набуло право вимоги до відповідача, що підтверджується договором факторингу та додатковою угодою до нього, реєстром прав вимог № 14/10/25 від 14 жовтня 2025 року, актом прийому-передачі документів за договором факторингу та платіжною інструкцією від 28 жовтня 2025 року № 579936437.1 про оплату за договором факторингу. Доказів погашення вказаної заборгованості відповідачем на момент звернення позивача до суду матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. В силу ст. ст. 205, 207 ЦК України договір, укладений в електронній формі, вважається таким, що укладений в письмовому вигляді. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 518 ЦК України, боржник має право висувати вимоги проти нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Статтями 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У договорі про надання фінансового кредиту, укладеного з відповідачем, сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування коштами, розмір і типи процентних ставок, розмір комісії та інших платежів. Договір про надання фінансового кредиту є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором з усіма його складовими, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та підтверджують порушення відповідачем обов`язків за договором щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування цими коштами та комісії. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростований відповідачем. Відступлення права вимоги підтверджується договором факторингу, реєстром прав вимоги, який містить інформацію про відповідача (його прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, номер договору, суму заборгованості). Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, а саме, наданого позивачем розрахунку, відповідач не виконувала свої зобов`язання за укладеним нею договором, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій у позові до стягнення сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Отже, вирішуючи спір, суд, оцінивши надані докази та встановивши, що відповідач не виконала взяті на себе грошові зобов`язання, не сплатила заборгованість за укладеним договором кредиту, ні позивачу, ні первісному кредитору, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у заявленому розмірі, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При поданні позову позивачем заявлено вимогу про відшкодування йому за рахунок відповідача понесених судових витрат, які складаються зі сплаченого судового збору у сумі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4 500,00 грн. Визначаючи розмір понесених витрат, суд виходить з наступного. За ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу суду представлено докази, а саме, договір № 22-08/25/ДІЛ від 22 серпня 2025 року, укладений між ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» та адвокатом Ткаченко Ю.О., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2099, ордер на надання правничої допомоги серії АХ № 1287256, акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги до договору, платіжну інструкцію від 11 грудня 2025 року № 579936562.1 про оплату послуг за договором, витяг з акту № 2-ДІЛ приймання-передачі наданої правничої допомоги від 01 грудня 2025 року, який включає в себе такі види правничої допомоги: - вивчення наявних у клієнта документів на суму 500,00 грн.; - судовий супровід в суді першої інстанції, що включає: підготовку/складання та подача позовної заяви у малозначних справах та інших заяв по суті справи, представництво інтересів клієнта в суді на суму 4 000,00 грн. Загальна вартість послуг склала 4 500,00 грн. Відповідачем Надточій І.О. до суду не подавалось клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Отже, враховуючи обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми понесених ним витрат в розмірі 4 500,00 грн. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн., яка сплачена позивачем за подання позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved