Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-05 00:00:00

В червні 2024 року Департамент охорони здоров?я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд: -стягнути з [PERSON] на користь Департаменту охорони здоров?я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) кошти на навчання у розмірі 40 692, 00 грн., а також витрати по сплаті суловго збору у розмірі 3 028, 00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 вересня 2011 року між Головним управлінням охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (далі - Управління) та [PERSON] укладено договір № 66/к-П-2011 про навчання в Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця за спеціальністю ?педіатрія?. Відповідно до пункту 2.2.1. Договору, Управління сплачує Університету вартість навчання Студента протягом 3 років (6 навчальних семестрів) відповідно до Міської цільової програми підготовки лікарських кадрів для закладів охорони здоров`я міста Києва на 2011-2017 роки, яка затверджена рішенням Київської міської ради від 17.02.2011 року № 9/5396 ?Про затвердження Міської цільової програми підготовки лікарських кадрів для закладів охорони здоров`я міста Києва на 2011-2017 роки? в розмірі 32 970, 00 грн. та в межах виділених на виконання заходів вказаної програми асигнувань з міського бюджету на кожен рік. Наказом Департаменту охорони здоров?я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 липня 2014 № 891/к ?Про працевлаштування лікаря [PERSON] .?, відповідача було направлено для проходження заочного розділу інтернатури за спеціальністю ?педіатрія? до Дитячої клінічної лікарні № 6 Шевченківського району м. Києва та КНП ?Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2? Подільського району м. Києва та з подальшим направленням на очний цикл навчання до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця та працевлаштуванням [PERSON] після закінчення навчання в інтернатурі до КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги №2? Шевченківського району Києва. Листом від 16 листопада 2018 року № 123-к КНП ?Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2? Шевченківського району м. Києва повідомило, що [PERSON] не зверталася в заклад для працевлаштування. Позивач, направив відповідачу письмову вимогу від 09 січня 2019 року за № 061-350/10, щодо повернення коштів за навчання, що свідчить про вжиття з боку позивача заходів досудового врегулювання. На даний час, заборгованість відповідача за навчання за міською цільовою програмою підготовки лікарських кадрів для закладів охорони здоров?я міста Києва на 2011-2017 роки становить 40 692, 00 грн. Строк позивної давності обраховується з 16 листопада 2018 року, коли Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) дізнався про порушення відповідачем умов договору. 10 жовтня 2024 року від відповідача надійшов письмовий відзив на позов. У своєму відзив, відповідачка заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що вона не заперечує проти виконання зобов?язань за договором, зазначивши, про наявність перешкод не з її вини, оскільки, у 2017 році, після закінчення навчання вона зверталась з вимогою щодо працевлаштування, однак, КНП ?Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2? Шевченківського району м. Києва їй відмовило. Крім того, стороною відповідача заявлено суду про застосування строків позовної давності у зв?язку з їх пропуском з боку позивача. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала з підстав, викладених у позові. Відповідачка та її представник в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечували, з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухав пояснення представників сторін, відповідачки, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 липня 2019 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.64). 28 липня 2008 року між Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця та [PERSON] укладено договір №2008/П-1-10147, згідно п.2.1.1. якого, університет зобов?язується провести зарахування до 30 серпня 2008 року на конкурсних умовах згідно правил прийому до НМУ в 2008 році після перерахування кошті за 1 семестр 2008 року [PERSON] . 01 вересня 2011 року між Головним управлінням охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та [PERSON] було укладено договір № 66/к-П-2011 про навчання відповідача з 4 курсу в Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця за спеціальністю ?педіатрія?. Відповідно до пункту 2.2.1. Договору, Управління сплачує Університету вартість навчання Студента протягом 3 років (6 навчальних семестрів) відповідно до Міської цільової програми підготовки лікарських кадрів для закладів охорони здоров`я міста Києва на 2011-2017 роки, яка затверджена рішенням Київської міської ради від 17.02.2011 року № 9/5396 ?Про затвердження Міської цільової програми підготовки лікарських кадрів для закладів охорони здоров`я міста Києва на 2011-2017 роки? в розмірі 32 970, 00 грн. та в межах виділених на виконання заходів вказаної програми асигнувань з міського бюджету на кожен рік. Згідно з пунктом 2.2.3. Договору, Студент зобов`язаний після закінчення навчання в Університеті, за направленням Управління, пройти інтернатуру за спеціальністю ?педіатрія? в комунальному закладі охорони здоров`я м. Києва та відпрацювати в цьому ж чи іншому комунальному закладі охорони здоров`я м. Києва три роки або період, пропорційний періоду оплати Управлінням за навчання в Університеті. Відповідно до пункту 2.2.4. Договору, у разі якщо Студент відмовляється за направленням Управління пройти інтернатуру за спеціальністю ?педіатрія? в комунальному закладі охорони здоров`я м. Києва та відпрацювати в цьому ж чи іншому комунальному закладі охорони здоров`я м. Києва три роки, чи його відраховано з Університету, Управління має право на відшкодування Студентом, у встановленому законодавством порядку, до бюджету м. Києва коштів за весь період його навчання в Університеті. Відповідно до пункту 2.2.5. Договору, Управління має право на відшкодування коштів за навчання Студентом у разі: невиконання навчального плану; пропусків занять без поваж них причин; невиконання умов договору; відмови від проходження інтернатури за спеціальністю ?педіатрія? в комунальному закладі охорони здоров`я м. Києва; відмови від відпрацювання в цьому ж чи іншому комунальному закладі охорони здоров`я міста Києва не менше трьох років. 01 липня 2019 року [PERSON] , на ім?я в.о. директора Департаменту охорони здоров?я подано заяву про зарахування її ( [PERSON] ) до КНП ?ЦПМСД №2? Шевченківського району м. Києва на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю ?педіатрія?. Для проходження інтернатури, [PERSON] просила направити її до КНП ?ЦПМСД №2? Подільського району м. Києва, ДКЛ №6 за спеціальністю ?педіатрія?. Після проходження інтернатури [PERSON] просила направити її до КНП ?ЦПМСД №2? Шевченківського району м. Києва, для роботи на посаді лікаря-педіатра (а.с.7). Наказом Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 липня 2015 року № 847/к ?Про працевлаштування лікаря [PERSON] .? [PERSON] було направлено для проходження заочного розділу інтернатури за спеціальністю ?педіатрія? до Дитячої клінічної лікарні № 6 Шевченківського району м. Києва та КНП ?Центр первинної медико-санітарної допомоги №2? Подільського району м. Києва та з подальшим направленням на очний цикл навчання до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця та працевлаштуванням [PERSON] після закінчення навчання в інтернатурі до КНП ?Центр первинної медико-санітарної допомоги №2? Шевченківського району Києва (а.с. 32). Відповідно до пункту 2.2.5. Договору, Управління має право на відшкодування коштів за навчання Студентом у разі відмови від відпрацювання в цьому ж чи іншому комунальному закладі охорони здоров`я міста Києва не менше трьох років. Як вбачається із листа КНП ?Центр первинної медико-санітарної допомоги №2? Шевченківського району Києва від 16 листопада 2018 року № 123-к, станом на 16 листопада 2018 року лікар [PERSON] не зверталась в заклад для працевлаштування (а.с.6). Таким чином, по закінченню навчання в інтернатурі, [PERSON] не приступила до відпрацювання трьох років до КНП ?Центр первинної медико-санітарної допомоги №2? Шевченківського району Києва. Твердження відповідачки в тім, що вона зверталась до КНП ?Центр первинної медико-санітарної допомоги №2? Шевченківського району Києва, щодо її працевлаштування, однак, їй було відмовлено у зв?язку з відсутністю місця, судом не приймаються до уваги, виходячи з наступного. Згідно відповіді КНП ?Центр первинної медико-санітарної допомоги №2? Шевченківського району Києва від 16 грудня 2024 року за №60-к, відповідно до Наказу Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), адміністрацією КНП ?Центр первинної медико-санітарної допомоги №2? Шевченківського району Києва 01 серпня 2014 року було зараховано на посади ?лікарів-інтернів? 4-х випускників за спеціальністю ?загальна практика - сімейна медицина? та 1-го випускникам за спеціальністю ?педіатрія?. Згідно з Наказом Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 липня 2014 року №891/к ?Про працевлаштування лікаря [PERSON] .?, адміністрація передбачила посаду ?лікаря-педіатра? після закінчення інтернатури для [PERSON] на період 2017-2019 роки. В період 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року заклад мав вакантну посаду лікаря-педіатра. До адміністрації КНП ?Центр первинної медико-санітарної допомоги №2? Шевченківського району Києва, після закінчення інтернатури [PERSON] не зверталась. В канцелярії та у відділі кадрів закладу письмових звернень (заяв), що могли бути підставою для укладання трудового договору з [PERSON] не зареєстровано. Управлінські рішення щодо працевлаштування [PERSON] не приймались. Вказані обставини свідчать про наявність передбаченої посади лікаря-педіатра для [PERSON] , після закінчення інтернатури. На спростування вищезазначених обставин з боку відповідача суду не було надано доказів, як і не було їх встановлено під час розгляду справи в суді. Позивач взяті на себе договором зобов?язання виконав належним чином, здійснивши оплату обумовлених освітніх послуг. На підтвердження належного виконання умов договору в частині здійснення оплати, позивачем суду були надані: акт №3 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 29 грудня 2011 року, щодо сплати за осінньо-зимовий семестр 2011-2012 роки (вересень-грудень) - 5 495, 00 грн.; акт №4 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 18 травня 2012 року, щодо сплати за весняно-літній семестр 2011-2011 роки - 5 495, 00 грн.; акт №5 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 12 жовтня 2012 року, щодо сплати за осінньо-зимовий семестр (вересень-жовтень) у 2012році - 2 747, 50 грн.; акт №6 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 26 грудня 2012 року, щодо сплати за осінньо-зимовий семестр (листопад-грудень) у 2012 році - 2 747, 50 грн.; акт №9 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 26 червня 2013 року, щодо сплати за весняно-літній семестр (січень-червень 2013 року - 5 495, 00 грн.; акт №10 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 16 жовтня 2013 року, щодо сплати за вересень-жовтень 2013 року - 2 747, 50 грн.; акт №12 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 08 квітня 2014 року, щодо сплати за січень-березень 2014 року - 2 747, 50 грн.; акт №13 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 11 серпня 2014 року, щодо сплати за квітень-червень 2014 року - 2 747, 50 грн.; акт №2 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 24 червня 2016 року, щодо сплати за січень-червень 2016 року - 6 435, 00 грн.; акт №6 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 21 грудня 2016 року, щодо сплати за вересень 2016 року8 лікарям-інтернам за спеціальністю ?педіатрія? - 1287, 00 грн. Вказані обставини свідчать про те, що станом на час звернення до суду з вищезазначеним позовом, заборгованість [PERSON] за навчання за міською цільовою програмою підготовки лікарських кадрів для закладів охорони здоров?я міста Києва на 2011-2017 роки складає 40 692, 00 грн. Твердження сторони відповідача в тім, що здійснення позивачем оплати по закінченню строку дії договору від 01 вересня 2011 року є безпідставними та спростовуються поясненнями самої відповідачки наданими в судовому засіданні. [PERSON] підтверджено факт навчання в інтернатурі, отримання диплома за спеціальністю, а в послідуючому, і працевлаштування за спеціальністю ?педіатр?, що у свою чергу, є доказом, належного виконання обов?язків з боку позивача по оплаті навчання відповідачки. Відповідно до ч.2 ст. 52 Закону України ?Про освіту? від 23 травня 1991 року, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов?язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Обов?язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено частиною другою статті 52 Закону України ?Про освіту? (яка була чинною з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення типової угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 07 липня 2009 року № 254), пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року №77/96 ?Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів?, пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року №992 ?Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням? (чинний на час укладення типової угоди про підготовку фахівця з вищою освітою 07 липня 2009 року № 254) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров?я України від 25 грудня 1997 року №367. Зазначеними вище нормативними актами визначено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов?язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов?язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За змістом норм ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ззобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов?язання внаслідок односторонньої відмови від зобов?язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Так, відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідач [PERSON] , після закінчення навчання не прибула та не приступила до роботи в КНП ?Центр первинної медико-санітарної допомоги №2? Шевченківського району м. Києва на посаді лікаря-педіатра, що свідчить про невідпрацювання трьох років, а тому, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 40 692, 00 грн. (сплачені позивачем кошти за весь період навчання). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з?ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Вирішуючи питання щодо яких позовних вимог підлягає застосуванню позовна давність, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21 зробив такий висновок: ?з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року?. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX ?Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо строків позовної давності, зокрема, Розділу ?Прикінцеві та перехідні положення? ЦК України доповнено п. 19, який з - поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності, встановлені ст. ст. 257-259 ЦК України. Відповідно до п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450- IX від 08 листопада 2023 року) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України ?Про введення воєнного стану в Україні? від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України ?Про затвердження Указу Президента України ?Про введення воєнного стану в Україні? від 24 лютого 2022 року № 2102 IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Правовий режим воєнного стану, запроваджений з 24 лютого 2022 року, неодноразово продовжувався відповідними указами Президента України. Пункт 19 розділу ?Прикінцеві та перехідні положення? Цивільного кодексу України (в редакції Закону України Про внесення змін до розділу ?Прикінцеві та Перехідні положення? ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності №4434-ІХ від 14 травня 2025 року), виключено. Цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Отже, виходячи з положень п.п.12 та 19, оскільки, карантин почався на території України з 02 квітня 2020 року, а воєнний стан з 24 лютого 2022 року, можна зробити висновок про те, що загальна позовна давність була продовжена 02 квітня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24 лютого 2022 року на період дії воєнного стану до 04 вересня 2025 року. З урахуванням викладеного суд, прийшов до висновку, що позивачем при зверненні до суду з вищезазначеними позовними вимогами строк позовної давності не пропущено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved