Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ», в інтересах якого діє представник, звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за двома кредитними договорами у загальному розмірі 27 361,80 грн, яка складається з: заборгованості за Договором позики № 73434621 у сумі 19 788,00 грн та заборгованості за Кредитним договором № 07846-10/2024 у сумі 7 573,80 грн. Також, позивач просить стягнути судовий збір у розмірі 3 028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.10.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено кредитний договір № 73434621 на суму 6 000,00 грн. Того ж дня, 07.10.2024 року, [PERSON] уклав інший кредитний договір № 07846-10/2024 з ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» на суму 3 000,00 грн. Обидва договори були укладені в електронній формі. Позивач стверджує, що кредитодавці виконали свої зобов`язання, перерахувавши кошти на банківські картки відповідача, проте позичальник борг у встановлені терміни не повернув. На підставі договорів факторингу та реєстрів боржників право вимоги за вказаними договорами перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Зважаючи на вищевказане, позивач звернувся до суду. Ухвалою суду провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано учасникам час для подання заяв по суті. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, заперечень проти вимог не висловив. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст. 279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 07.10.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено електронний договір позики № 73434621(а.с.8-14). Договір підписано одноразовим ідентифікатором, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 207 ЦК України прирівнюється до власноручного підпису. Кредитодавець виконав зобов`язання, надавши [PERSON] кошти у сумі 6 000,00 грн, що підтверджується довідкою про перерахування. На підставі Договору факторингу № 14/06/21 та Реєстру боржників № 44 від 21.02.2025 право вимоги за цим договором перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ»(а.с.15-23). Станом на дату відступлення заборгованість становила 19 788,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - основна сума боргу; 900,00 грн - проценти; 11 988,00 грн -пеня; 900,00 грн - комісія. Крім того, 07.10.2024 року [PERSON] уклав електронний кредитний договір № 07846-10/2024 з ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» на суму 3 000,00 грн(а.с.30-36). Договір також підписано електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора. Кошти були перераховані на платіжну картку відповідача(а.с.37). 24.12.2024 року право грошової вимоги до [PERSON] за договором № 07846-10/2024 перейшло до позивача на підставі договору факторингу(а.с.40-45). Заборгованість за цим договором становить 7 573,80 грн, з яких: 3 000,00 грн - основна сума боргу; 2 346,30 грн - проценти; 2 227,50 грн - штрафні санкції (пеня)(а.с38). Згідно із ст. 525, 526, 629 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону, а одностороння відмова не допускається. Стаття 1054 ЦК України покладає на позичальника обов`язок повернути кредит та сплатити проценти. Аналізуючи вимоги про стягнення процентів та пені, суд виходить з наступного. Велика Палата Верховного Суду у справі № 363/1834/17 зазначила, що право на нарахування договірних процентів за ст. 1048 ЦК України припиняється зі спливом строку кредитування. Оскільки проценти у даній справі нараховані позивачем виключно в межах строків дії договорів (згідно з наданими розрахунками), ці вимоги є обґрунтованими. Щодо стягнення комісії за надання позики у розмірі 900,00 грн (за договором № 73434621), суд виходить з такого. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 522/9983/15-ц, одноразова комісія за ініціювання кредиту (оформлення справи, підготовка документів) є правомірною, якщо вона погоджена сторонами у договорі та послуга фактично надана. Зважаючи на те, що зазначена комісія є разовим платежем за надання позики, погодженим [PERSON] при підписанні електронного договору, вимога про її стягнення підлягає задоволенню, оскільки це не є «комісією за обслуговування заборгованості» (платою за надання інформації), яку ВП ВС визнала нікчемною у справі № 496/3134/19. Стосовно пені/неустойки, слід вказати наступне. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сумарний обсяг пені за обома договорами (11 988,00 грн та 2 227,50 грн) не перевищує лімітів, встановлених ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» для кредитів, розмір яких не перевищує одну мінімальну заробітну плату (не більше 200% від суми кредиту). Оскільки договори були укладені у 2024 році, тобто після набрання чинності Законом № 3498-IX, обмеження щодо повної заборони пені у період воєнного стану не застосовуються. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 27 361,80 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача у разі повного задоволення позову.

Outcome: approved