Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Позивач АТ «Ідея Банк», в особі представника Пилат Тараса Івановича, який діє на підставі наказу №Н/2022-1474 від 28.10.2022 року про самопредставництво АТ «Ідея Банк» в судах України, звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 25.02.2025 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений Договір кредиту №М30.34606.011650563. Відповідно до умов вказаного Кредитного договору відповідач отримав кредит на споживчі цілі шляхом зарахування коштів в сумі 50 000 грн. на відкритий поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , який відкритий в АТ «Ідея Банк». Строком кредитування на 36 місяців, тобто датою повернення кредиту є 25.02.2028 року включно, зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 79,99 % річних. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку відповідача. Станом на дату подання цього позову відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений Кредитним договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, в тому числі проценти за Кредитним договором. Останній платіж відповідачем по Кредитному договору здійснено 16.05.2025 року. Відтак, сума боргу відповідача за Кредитним договором станом на 07.01.2026р. становить: основний борг 49 540 грн. 07 коп.; прострочені проценти 23 234 грн. 95 коп. Загальна сума заборгованості 72 775 грн. 02 коп. А тому, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за Договором №М30.34606.011650563 від 25.02.2025 року в загальній сумі 72775 грн. 02 коп. та судовий збір у розмірі 3 328 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.02.2026 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача АТ «Ідея Банк» не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. При цьому, суд враховує, що в позовній заяві представник позивача просив розглядати справи у відсутність представника позивача та одночасно вказував, що він не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суду пояснив, що заборгованість за Кредитним договором у нього виникла через складний матеріальний стан. 30.03.2026р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 статті 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено та визнається відповідачем, що 25.02.2025 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №М30.34606.011650563. Відповідно до умов вказаного договору позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 50 000 грн., шляхом зарахування коштів на відкритий в АТ «Ідея Банк» поточний рахунок позичальника № [NUMBER] /а.с. 27-30/. Згідно Договору кредиту №М30.34606.011650563 від 25.02.2025р. сторони погодили: - сума кредиту 50 000 грн.; -строк кредиту становить 36 місяців; -процентна річна ставка є фіксованою і становить 79,99 %; -дата повернення кредиту: 25.02.2028р. включно. Відповідно до платіжної інструкції №8428854 від 25.02.2025р. банк виконав своє зобов`язання та здійснив зарахування кредитних коштів в сумі 50 000 грн. на рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] /а.с. 39, 40/. Як вбачається із матеріалів справи та визнається відповідачем в судовому засіданні, останній користувався кредитними коштами, однак всупереч умов Договору не здійснював достатніх платежів для погашення кредитної заборгованості за кредитом та відсотками, внаслідок чого допустив прострочення виконання грошових зобов`язань. Станом на 07.01.2026р. за поточним рахунком на ім`я відповідача обчислюється кредитна заборгованість в загальній сумі 72 775 грн. 02 коп., яка складається із: простроченого боргу за кредитом 49 540,07 грн., прострочених процентів 23 234,95 грн., що підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку відповідача та довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором №М30.34606.011650563 від 25.02.2025 року /а.с. 41, 42/. В зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору, 02 грудня 2025 року позивачем на адресу відповідача була направлена письмова вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань за вих. №12.4.2/М30.34606.011650563, згідно якої позивач вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення такої вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом. Також, повідомляв відповідача про те, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в 30-денний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак, зазначена вимога залишена відповідачем без реагування. За таких обставин, оскільки відповідач в добровільному порядку своєчасно не здійснив погашення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та положеннями укладеного між сторонами Договору. Згідно з положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, чим допустив порушення умов повернення кредиту, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення кредиту та сплати відсотків за фактичне користування кредитними коштами. Станом на 07.01.2026р. розмір заборгованості зафіксований позивачем в загальній сумі 72 775 грн. 02 коп., яка на даний час не погашена. Розмір даної заборгованості визнається відповідачем. Отже позовні вимоги позивача про стягнення із [PERSON] заборгованості в розмірі 72 775 грн. 02 коп. є цілком правомірними та обґрунтованими і підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 3328грн. /а.с. 5/. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, за змістом ст. 141 ЦПК та положень Закону України «Про судовий збір», у випадку задоволення позовних вимог обов`язок зі сплати судового збору покладається на відповідача, але авансується за рахунок позивача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» врегульовані питання повернення судового збору. За змістом частини 3 даної статті закону передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на зазначене, по обставинах даної справи, судовий збір в розмірі 1 664 грн. (3328грн. / 50% = 1 664 грн.) підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. В той же час, судові витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 1 664 грн., що становить 50% від суми сплаченого судового збору, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного вище та,

Outcome: approved