Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить розірвати спадковий договір укладений між нею та відповідачем 11.06.2025, реєстрований в реєстрі за № 176, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бєсєдою Т.Д. В обґрунтування позову позивачка зазначила, 11.06.2025 між нею та відповідачем, який є її сином, було укладено спадковий договір, у відповідності до якого відповідач зобов`язався виконувати її розпорядження і в разі її смерті набуває право особистої приватної власності на її майно, яке складається з кв. [ADDRESS] . Проте після підписання зазначеного договору відповідач жодного разу не з`явився до неї, не підтримував зв`язок та фактично самоусунувся від виконання своїх обов`язків визначених договором. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 16.02.2026 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 09.03.2026 провадження у справі відкрито, і справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивачка та її представник в суді підтримали позовні вимоги повністю з підстав наведених у позовній заяві та з урахуванням позиції відповідача прохала ухвалити рішення у справі у підготовчому судовому засіданні. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, підтвердив обставини викладені позивачкою у позові. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бєсєда Т.Д. прохала розглядати справу без її участі. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.06.2025 між [PERSON] та [PERSON] укладений спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бєсєдою Т.Д., зареєстрований в реєстрі за № 177. Відповідно до п.1.1 спадкового договору, [PERSON] зобов`язується виконувати розпорядження своєї матері, [PERSON] і в разі її смерті набуває право особистої приватної власності на її майно, яке складається з квартири [ADDRESS] . Згідно з п. 3.1. цього договору відповідач зобов`язався виконувати особисті немайнові розпорядження [PERSON] , а саме: створювати для відчужувача сприятливі умови життя та надавати моральну та психологічну підтримку; надавати відчужувачу моральну допомогу у справах повсякденного життя та побуту; ставитися з повагою до відчужувача, до його звичок та уподобань; забезпечувати господарсько-побутові потреби відчужувача; забезпечувати санітарно-гігієнічні потреби відчужувача (санітарно-гігієнічний забезпечувати догляд, перукарські послуги, тощо); забезпечувати медичні потреби відчужувача (невідкладна медична допомога, консультаційний огляд лікарів, доставка медикаментів, тощо); забезпечувати культурно-розважальні потреби відчужувача (доставка преси, святкування дня народження, ювілеїв, вшанування пам`ятних дат тощо). У відповідності до п. 3.4 Договору спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень, або на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. Відповідно до ст. 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ст. 1304 ЦК України). Частиною 1 ст. 1305 ЦК України, набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. На майно, визначене у спадковому договорі, нотаріус, який посвідчив цей договір, накладає заборону відчуження (ч. 1 ст. 1307 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству і не порушує права інших осіб, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадковий договір нерозривно пов`язаний з його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про розірвання договору. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру (постанови Верховного Суду від 08.07.2022 у справі №761/2536/18, від 15.02.2023 у справі №699/396/21). Аналізуючи вищенаведене, беручи до уваги встановлені обставини даної справи, те, що відповідач визнає позов та не заперечує щодо розірвання спадкового договору, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а тому позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved