Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

27.11.2025 за підсудністю з Богунського районного суду м. Житомира надійшла справа за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 220.00 гривень та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422.40 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 28.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" та [PERSON] за допомогою за допомогою вебсайту (https://creditkasa.com.ua) укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1427-2576, який разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідач була попередньо ознайомлена. Відповідно до умов цього договору Відповідач отримала від позивача кредит у загальній сумі 7 100,00 грн.; строк кредитування 365 днів; базовий період 14 днів; комісія за видачу кредиту 15,00 % від суми кредиту; промо-ставка - 1,05 % вдень; стандартна % ставка: 1.50 % за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення Договору. В цей період можливе використання Позичальником права користування Кредитом за Промо-ставкою та/ або Зниженою та/або Пільговою процентною ставкою - 1.18 % за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії Договору або до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту. На виконання зазначених вимог, Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A9057, для підписання Кредитного договору №1427-2576 від 28.07.2024 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. В подальшому, відповідач всупереч умовам Кредитного договору порушив вищезазначені умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед позивачем за Кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами Кредитного договору. Однак, відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на 14.07.2025 року загальний розмір заборгованості Відповідача за Кредитним договором становить: 37 934,08 гривень, а саме: - прострочена заборгованість за кредитом - 7 100,00 гривень, - прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 30 833,88 гривень, - прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 0,20 гривень Разом з тим Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 5 714,08гривень за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 32 220,00 гривень. З цих підстав Кредитодавець просить суд за цим позоовм стягнути з Позичальника не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом - 7 100,00 гривень; прострочену заборгованість за нарахованими процентами - 25 120,00 гривень, що разом становить 32 220,00 гривень. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою від 01.12.2025року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 14.01.2026 року о 10:00 годині (а.с.67), про що повідомлено сторонам по справі (а.с.68). Відповідачу надіслано копію позовної заяви з доданими документами, та роз`яснено про необхідність подання в п`ятнадцятиденний строк письмового відзиву разом з наявними у нього доказами. 12.01.2026 до суду надійшла заява адвокат Пирогової О.Т. про вступ у справу як представника відповідача (а.с.76). В судове засідання 14.01.2026 року: - представник позивача не прибув, про час та місце проведення розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства. Разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи без участі представника та не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.48); - відповідач також не прибула, про час та місце проведення судового розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства за адресою: - постійного місця реєстрації: [ADDRESS] , - фактичного місця проживання: [ADDRESS] До та суду повернулись обидва поштових рекомендованих листа з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою) (а.с.70-72, 73-75). Окрім цього, суд повідомляв відповідача шляхом надісдання ухвали суду на наявну у справі електронну пошту: [INFO] , що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.69 звортна сторінка); - представник відповідача адвокат Пирогова О.Т. - не прибула, подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі (а.с.77-79). Протокольною ухвалою суду від 14.01.2026 року відкладене судове засідання на 23.02.2026 року про що повідомлено сторін по справі (а.с.81-82). В судове засідання 23.02.2026 року: -представник позивача не прибув, про час та місце проведення розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства. Разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи без участі представника та не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.48); - відповідач також не прибула, про час та місце проведення судового розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства шляхом надісдання ухвали суду на наявну у справі електронну пошту: [INFO] , що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.83 звортна сторінка); - представник відповідача адвокат Пирогова О.Т. - не прибула, 23.02.2026 надійшло клопотання адвокат Пирогової О.Т. про участь у справі в режимі ВКЗ (а.с.84-86). Протокольною ухвалою суду від 23.02.2026 року відкладено судове засідання на 01.04.2026 року та задоволено клопотання предствника відповідача про участь в судоовму засіданні в режимі ВКЗ (а.с.91), про що повідомлено сторін по справі (а.с.92-93). 25.03.2026 від представника відповідача [PERSON] адвокатаПирогової О.Т. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву (а.с.101-106). У поданому відзиві відповідач не погодилася з позовними вимогами в частині нарахування відсотків та комісії. В обґрунтування заперечень представник відповідач зазначає, що відповідно до позовної заяви у Відповідача станом на 14.07.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 37 940,08 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 7100,00 грн. та за відсотками - 25 120 грн., самостійно списано Позивачем 5 714,08 грн. Зазначені позовні вимоги відповідач визнає в частині наявності заборгованості в розмірі тіла кредиту в сумі 7 100 грн., тоді як нараховані відсотки за користування кредитними коштами в сумі 25 120 грн., не визнає в повному обсязі. Стверджує, що відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 7 100,00 грн. Згідно п.2.3 Договору для мінімізації загальних витрат Позичальника за Кредитом Кредитодавець рекомендує Позичальнику здійснити повне погашення Кредиту не пізніше останнього дня першого Базового періоду строку кредитування, а саме 10.08.2024 року. Встановлений розмір відсотків становить 2 108,70 грн. При цьому відповідно до розрахунку заборгованості за Договором №1427-2576 відсотки нараховувались до 27.07.2025 року з відсотковою ставкою 3% річних і саме тому розмір нарахованих відсотків становить 25 120 грн. Згідно абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України щомісячна сплата процентів діє лише в межах строку кредитування, визначеного договором. Після спливу строку кредитування або після направлення позичальнику вимоги за ст. 1050 ЦКУ банк втрачає право нараховувати проценти за користування кредитом. Подальші нарахування можливі лише як проценти за прострочення - відповідно до ст. 625 ЦКУ, і лише в межах розумного. Отже нарахування відсотків після 10.08.2024 року є незаконним та не підлягає стягненню. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією пов`язаною з наданням кредиту в розмірі 1 065 грн., врахована при нарахуванні відсотків за користування кредитом, зважаючи на таке. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку та виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Отже умова договору щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту фактично є нікчемною. Отже, вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 25 120 грн. та 1 065 грн. заборгованості за комісією пов`язаною з наданням кредиту, не підлягають задоволенню. В судове засідання 01.04.2025 року -представник позивача не прибув, про час та місце проведення розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства. Разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи без участі представника та не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.48); - відповідач також не прибула, про час та місце проведення судового розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства шляхом надісдання ухвали суду на наявну у справі електронну пошту: marina0988350871@gmail.com, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.93 звортна сторінка). Усі рекомендовані поштові листи, надіслані на обидві адреси відповідача, повернулися до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.94-96). - представник відповідача - адвокат Пирогова О.Т. підтримала письмовий відзив, просила врахувати позицію відповідача викладену в цьому відзиві. При цьому підтвердила, що відповідач не заперечує факту укдаення кредитного договору, факту отримання крдитних коштів та факту не повернення всієї суми заборгованості, як протягом базового періоду, так і до тепер. Втім представник відповідача наполягала на частковоу задоволенні позовних вимог, а саме: тіло кредиту - 7100.00 гривень, відсотки - 2108.00 гривень, в іншій частині просила відмовити. Вважала нарахування відсотків після 10.08.2024 року незаконними та таким, що не підялгають стягненню. Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до норм пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 28.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1427-2576 (а.с.12-22). За умовами цього правочину відповідачу відкрито кредитну лінію для задоволення особистих потреб на засадах строковості, зворотності та платності. Сума наданого кредиту склала 7100.00 грн, а датою видачі коштів є 28.07.2024. Загальний строк кредитування встановлено тривалістю 365 календарних днів з датою повернення 27.07.2025. Сторони погодили, що плата за користування кредитними коштами складається з комісії за видачу кредиту в розмірі 15.00% від суми виданого кредиту та відсотків за користування. Тип процентної ставки визначено як фіксований. Стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування протягом перших 180 днів та 1.18% за кожен день, починаючи з 181-го дня до закінчення строку дії договору. На дату укладення договору реальна річна процентна ставка складала 27261.47%, денна процентна ставка 1.379% Орієнтовна загальна вартість кредиту на весь строк становить 42834.30 грн. Порядок повернення коштів передбачає поділ строку кредитування на базові періоди по 14 календарних днів кожен. Позичальник зобов`язаний сплачувати нараховані проценти та комісію не пізніше останнього дня відповідного базового періоду шляхом внесення обов`язкового платежу. Кредитодавець також рекомендував здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду, а саме до 10.08.2024, що згідно з розрахунком склало 9208.70 грн разом із нарахованими відсотками та комісією. У межах програми лояльності позичальнику надавалося право на застосування зниженої процентної ставки у розмірі 1.50% на день протягом перших 180 днів за умови своєчасного виконання зобов`язань за договором. У випадку порушення строків оплати нарахування відсотків здійснюється за стандартною ставкою до моменту повного погашення заборгованості. Відповідно до пункту 8.2 договору, у разі прострочення виконання грошових зобов`язань, позичальник несе відповідальність згідно зі статтею 625 ЦК України у вигляді сплати 62000% річних від суми заборгованості. Сукупна сума нарахованих відсотків річних та інших платежів за порушення зобов`язань за цим договором не може перевищувати половини суми отриманого кредиту. Відповідач підписав вказаний електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором A9057, цим самим погодився з умовами відкриття кредитної лінії. Позивач (через партнера АТ КБ «Приватбанк» з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) видав Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 р. на карту отримувача (Відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі(а.с.33). На підтвердження факту надання кредитних коштів позивач надав суду докази їх перерахування на платіжну картку відповідача, що відображено у довідці ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту за договором № 1427-2576 Згідно з цим документом, видача грошових коштів [PERSON] здійснювалася одним траншем через платіжні системи LiqPay та EasyPay. Зокрема, 28.07.2024 було перераховано основну суму кредиту в розмірі 1700.00 грн на платіжну картку № [NUMBER] (платіж № 22495459895), що підтверджується відповідною квитанцією платіжного сервісу із призначенням платежу «видача кредитних коштів». (а.с. 75). Перерахування коштів підтверджується внутрішніми реєстрами платіжних систем та довідкою про рух коштів по кредитному рахунку позичальника. Окрім платіжних документів, факт отримання вказаних сум у повному обсязі та наявність заборгованості за тілом кредиту була фактично визнана самим відповідачем у поданому до суду відзиві на позовну заяву. Таке визнання обставин відповідачем, у поєднанні з наданими позивачем банківськими квитанціями та витягами з автоматизованих систем обліку, усуває будь-які сумніви щодо реальності отримання [PERSON] кредитних коштів. Таким чином, суд вважає доведеним факт виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання грошових коштів у загальній сумі 7100.00 грн у порядку та на умовах, визначених договором. Згідно з наданим розрахунком заборгованості за договором № 1427-2576 від 28.07.2024 року, встановлено наступні обставини (а.с. 35-36). Станом на 17.07.2025 загальна заборгованість відповідача становить 37934.08 грн.Вказана сума складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 7 100,00 гривень, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 30 833,88 гривень, прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 0,20 гривень. Нарахування планових відсотків за ставкою 1.05% на день здійснювалося щоденно, починаючи з дати видачі кредиту 28.07.2024. З 11.08.2024 по 23.01.2025 нарахування відсотків здійснювалося за зниженою ставкою 1.50% на день. Нарахування відсотків за статтею 625 ЦК України зафіксовано в періоди з 24.01.2025 по 28.01.2025. Комісія нарахована у розмірі 1065 гривень у період з 28.07.2024 по 20.08.2024. За весь період відповідач здійснив погашення заборгованості на загальну суму 3280.00 грн.-21.08.2024 року. Суд враховує, що розмір денної процентної ставки за кредитним договором 1408-9969 від 15.06.2024 року, згідно умов кредитного договору становить: знижена процентна ставка 1,05%, стандартна процентна ставка 1,50% в день. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23.04.2024 не більше 1,5 %, а з 21.08.2024 не більше 1 %. Таким чином, застосований позивачем розмір денної процентної ставки при нарахуванні процентів за користування кредитом, не в повному обсязі відповідає вимогам щодо розміру денної процентної ставки, встановленої Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, однак відповідачем в цій частині не оскаржуються, контрозрахунок не погодження з застосованими відсотками нарахованими банком суду не надавався. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язується сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмовій форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів у повному обсязі належним чином підтверджується сукупністю письмових доказів, наявних у матеріалах справи, а також безпосереднім визнанням цього факту самим відповідачем. Зокрема, виконання позивачем свого обов`язку щодо надання грошових коштів підтверджується довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту, згідно з якою видача грошових коштів здійснювалася траншами через платіжні системи LiqPay та EasyPay. Крім того, у поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] фактично визнав обставину отримання ним кредитних коштів. Його заперечення зводилися виключно до незгоди з розміром нарахованих відсотків, комісій та їх співмірності із сумою основного боргу. Сам же факт отримання тіла кредиту ним жодним чином не оспорювався. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи наведене, а також зіставлення письмових доказів із позицією відповідача, викладеною у відзиві, суд вважає повністю доведеним та безспірним фактом виконання позивачем своїх зобов`язань за договором щодо перерахування кредитних коштів на користь відповідача у загальному розмірі 7100,00 грн. Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд встановив, що нарахування процентів за користування кредитом проводилось у межах погодженого строку кредитування та за ставками, що повністю відповідають умовам договору. Тому, здійснення позивачем нарахувань станом на 14.07.2025 відбувалося в межах діючого строку кредитування. Порядок та хронологія погашення відповідачем грошових зобов`язань також відповідають умовам договору та вимогам статті 534 ЦК України. Кошти, внесені відповідачем, позивач правомірно розподіляв у такій черговості: спочатку погашалася заборгованість за комісіями, далі відсотки за статтею 625 ЦК України та планові відсотки за користування кредитом, а залишок коштів зараховувався у рахунок зменшення основного боргу. За час дії договору відповідач здійснив один платіж на загальну суму 3280 грн, який був спрямовані позивачем на погашення заборгованості. Відхиляючи доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо безпідставності нарахування позивачем відсотків поза межами строку кредитування суд зазначає таке. Дійсно, відповідно до сталої судової практики та висновків Великої Палати Верховного Суду, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Однак, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, строк кредитування за спірним договором на момент здійснення нарахувань не сплив. Наданий позивачем розрахунок заборгованості сформований станом на 14.07.2025. Тобто всі нарахування планових відсотків за користування кредитними коштами, відображені у розрахунку, здійснювалися виключно в межах дії погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, позивач нараховував відсотки за користування кредитом правомірно, не виходячи за межі встановленого договором строку, оскільки у спірних правовідносинах строк кредитування, не закінчився. Тому аргументи відповідача в цій частині є необґрунтованими та судом відхиляються. Щодо заборгованості за відсотками встановлено, що кредитором за весь період було нараховано відсотків на суму 30833.88грн. Із внесених платежів відповідач сукупно погасив планових відсотків на суму 3028 грн. Відповідно, залишок непогашених відсотків складає 27805.89 грн. Разом з цим Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр кредит фінанс», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 5714,08 гривень за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 32 220,00 гривень. Враховуючи вищезазначене, Кредитодавець рпоосив стягнути з Позичальника не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 25 120,00 гривень. Ураховуючи викладене, оскільки відповідач не сплатила заборгованість за кредитним договором, необхідно задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 32 220 гривень, з яких: 7100 грн. - прострочена заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 25120.00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками. Згідно поданих представником позивача доказів, встановлено, що кредитний договір № 1427-2576 від 28.07.2024 року укладений у спосіб, визначений законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позивачем доведено факт укладення договору про надання споживчого кредиту між ТОВ «Укр кредит фінанс» та [PERSON] отримання відповідачем коштів. Зазначені обставини доведено належними, достовірними та допустимими доказами, наявними у справі. Більш того відповідач не заперечує вказан обставини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] користувалася кредитними коштами, погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювала. Водночас будь-яких належних та допустимих доказів у підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, а також щодо оспорювання суми чи розрахунку нарахованих відсотків за зобов`язанням перед ТОВ «Укр кредит фінанс», відповідачем суду не надано. Так, як відповідач [PERSON] не виконала обов`язок з повернення кредитних коштів і банк вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, відсутність заперечень зі сторони, належним чином повідомленого відповідача - суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "Укр кредит фінанс" підлягає стягненню заборгованість по кредиту на загальну суму 32 220.00 гривень. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в частині не визнання нарахованих відсотків, оскільки саме відповідач погодилася на умови кредитування, передбачені договором, який нею підписаний та Привалами відкриття кредитної лінії, які також нею підписані з використанням електронного ідентифікатора. Такі умови кредитування були прийнятними для відповідача, які вона прийняла, підписавши кредитний договір. Розділом 4 чітко визначено і врегульовано Порядок та умови надння кредиту, порядок сплати процентів за користування кредитом та комісії, згідно яких саме позивач і розрахував суму відсотків закористування кредитом. Строк на який надається кредит 365 днів, визначений пунктом 4.13. вказаного Договору. Умови договору відповідач не виконала, що було встановлено судовим розглядом і підтверджено представником відповідача в судоовму засіданні. Щодо стягнення комісії, то такі вимоги позивачем в прохальній частині не були заявлені і судомне роглядаються. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, в силу вимог ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422.40 гривень, що був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved