Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

Представник позивача адвокат Андрієнко С.М. у лютому 2026 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] , з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 15.07.2011 позивачка та відповідач уклали шлюб та за час цього шлюбу в них народилась дочка [PERSON] . Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 01.11.2022 шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Дочка [PERSON] проживала з відповідачкою та на утримання дитини з позивача було стягнуто аліменти. З вересня 2025 року неповнолітня донька сторін фактично змінила місце свого проживання та почала постійно проживати разом із батьком. Таке рішення було прийняте самою дитиною свідомо та добровільно, з огляду на неможливість подальшого безпечного та психологічно комфортного проживання разом із матір`ю. Причиною небажання доньки проживати з матір`ю є неналежна поведінка відповідачки, а саме те, що вона систематично вживає алкогольні напої, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчиняє конфлікти, сварки та словесні образи, що негативно впливає на психологічний стан дитини, створює напружену та небезпечну атмосферу в сім`ї. У зв`язку з такими обставинами між матір`ю та дитиною виникали постійні конфлікти, донька відчувала страх, емоційний дискомфорт та неодноразово висловлювала категоричнее небажання проживати разом із відповідачкою. Батько дитини, реагуючи на численні звернення доньки про допомогу та з метою захисту її прав і безпеки, неодноразово був змушений викликати працівників поліції за місцем проживання відповідачки через агресивну поведінку матері на ґрунті вживання алкогольних напоїв. Факти приїзду працівників поліції підтверджують наявність конфліктних ситуацій у сім`ї та неможливість забезпечення відповідачкою належних умов для проживання та виховання дитини. З вересня по грудень 2025 року відповідачка повертала аліменти, які отримувала від позивача, безпосередньо дитині, що фактично підтверджує відсутність реального утримання доньки матір`ю у цей період. Надалі відповідачка припинила повертати аліментні кошти, попри те, що дитина продовжує проживати з батьком та перебуває повністю на його утриманні. На даний час донька постійно проживає з батьком, який забезпечує її житлом, харчуванням, одягом, навчанням, медичним обслуговуванням та належними умовами для фізичного та морального розвитку. Таким чином, стягнення аліментів з батька на користь матері є безпідставним, оскільки дитина фактично проживає з позивачем, а відповідачка не бере участі в її утриманні. Посилаючись на зазначені обставини представник позивача просить суд: 1) припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягуються за судовим наказом, виданим 23.02.2024 Тростянецьким районним судом Сумської області у справі № 588/290/24; 2) визнати судовий наказ, виданий 23.02.2024 Тростянецьким районним судом Сумської області у справі № 588/290/24, таким, що не підлягає виконанню; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 18.02.2026 було відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити та не заперечили проти заочного розгляду справи. Також позивач пояснив, що дитина фактично проживає з ним з 20 чи 22 вересня 2025 року. Мати вигнала дочку із дому, сказала забирати речі та йти. З того часу дитина проживає із ним. Сварки між матір`ю та дитиною були неодноразово. Мати нічим не допомагає, з дитиною не спілкується, до школи не з`являється. Він сам виконує всі батьківські функції, матеріально забезпечує дитину, забирає із школи, купує речі, разом їздять на відпочинок. Відповідачку він не бачив більше півроку. З 2022 по 2024 роки він проходив військову службу, отримав поранення та має третю групу інвалідності. Крім того, представник позивача звернув увагу на те, що позивачем у будинку створені умови для проживання дитини для якої є окрема кімната. З матір`ю донька не спілкується. Це сталось на ґрунті вживання матір`ю алкогольних напоїв. Фінансової підтримки мати не надає дитині. З батька стягуються аліменти, але фактично дитина проживає з батьком. Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але у судове засідання повторно не з`явилася та не повідомила про причини неявки і не подала відзив. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та пояснила, що вона жила з матір`ю до 20.09.2025. В цей день мати та її чоловік були п`яні та виник конфлікт. Сварки із матір`ю виникали і раніше через вживання останньою алкоголю. В ході сварки мати сказала, щоб вона йшла до батька. Мати забрала у неї прикраси та телефон. Вона зібрала свої речі та поїхала до батька. З того часу, як мати її вигнала, то мати телефонувала їй один раз на місяць, але розмови закінчувались сваркою. Останні три місяці вони зовсім не спілкувались. З батьком у них гарні відносини. Батько проводить з нею час, відвідує школу, купує речі, придбав мобільний телефон, так як їй потрібно було виходити на онлайн навчання, поповнює рахунок мобільного телефону. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Заслухавши пояснення позивача та його представника, третю особу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у період із 15.07.2011 по 02.12.2022 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду був розірваний (а.с. 10). За час шлюбу в позивача та відповідачки [INFO] народилась донька [PERSON] (а.с. 7). Судовим наказом Тростянецького районного суду Сумської області, виданим 23.02.2024 у справі № 588/290/24 з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20.02.2024 до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Тростянецького ВДВС в Охтирському районі Сумської області СМУ Міністерства юстиції Конєва О.М. від 04.03.2024 було відкрито виконавче провадження за № 74328557 щодо примусового виконання судового наказу виданого 23.02.2024 Тростянецьким районним судом Сумської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] (а.с. 11). Згідно довідки виданої директором ліцею Боромлянської сільської ради від 30.01.2026 за № 01-48/07 [PERSON] , як батько бере участь у вихованні дитини [PERSON] , яка з ним проживає. Батько конструктивно реагує на дзвінки класного керівника щодо питань освіти учениці, є членом батьківського представництва класу. Мати [PERSON] у 2025/2026 роках участі у вихованні дитини не бере (а.с. 12). Відповідно до акту обстеження умов проживання комісією працівників Боромлянської сільської ради було встановлено, що позивач проживає по [ADDRESS] . В будинку для дитини створені умови для проживання, окрема кімната з ліжком та столом, предметами особистої гігієни (а.с. 38). Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз положень частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідно обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 04.09.2019 по справі № 711/8561/16-ц аліменти - це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Також у постанові від 03.02.2021 по справі № 520/21069/18 Верховний Суд зазначив, що наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та підставами припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Аналіз викладених вище норм свідчить, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або дитина не проживає з отримувачем аліментів. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. Керівним принципом у вирішенні питання щодо стягнення аліментів є дотримання найкращих інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як установлено судом, неповнолітня [PERSON] проживає разом із батьком, який повністю утримує дитину. З моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки, дитина досягла чотирнадцятирічного віку з якого може самостійно визначати місце проживання. Тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів за судовим наказом з [PERSON] на користь [PERSON] . Суд вважає, що стягнення аліментів на користь матері, з якою дитина не проживає та яка не утримує дитину, суперечить найкращим інтересам дитини. Отже стягнення аліментів з [PERSON] підлягає припиненню з дня набрання законної сили рішенням суду. Відтак, судовий наказ виданий 23.02.2024 Тростянецьким районним судом Сумської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] слід визнати таким, що не підлягає виконанню. При цьому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує, пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, зокрема, що уході судового розгляду не установлено обставин про те, що неповнолітня [PERSON] маєнезадовільний стан здоров`я чи потребує додаткових витрат на розвиток його здібностей. Відповідачка є особою працездатного віку. Доказів на підтвердження відомостей про незадовільний стан здоров`я відповідачка не подала. Враховуючи установлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства, суд вважає розумним та справедливим визначити розмір стягуваних з відповідачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1331,20 грн (а.с. 17). Оскільки позовні вимоги судом задоволені повністю, тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 1331,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved