Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

3 квітня 2025 року засобами поштового звязку на адресу суду надійшла указана позовна заява, відповідно до якої представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість: за Договором позики № 2841216 в розмірі 17100 грн, з яких: - 10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 2100.00 грн. - сума заборгованості за відсотками. - 5000.00 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування Позикою; за Договором позики № 79612958 в розмірі 8230 грн, з яких: - 2500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 735.00 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 0.00 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування Позикою; - 4995 грн. - сума заборгованості за пенею; за Кредитним договором № 38233-04/2024 в розмірі 12814.28 грн, з яких: - 4495.5 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 6068.78 грн. - сума заборгованості за процентами; - 2250 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями. Всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі: 38 144,28 грн. Позовна заява мотивована укладенням відповідачем із первинними кредиторами указаних кредитних договорів та отримання відповідних кредитних коштів у сумах 10 000,00 грн 25.04.2024, 2 500,00 грн 22.05.2024 і 4 500,00 грн 22.04.2024, із встановленням строків кредитування, розміру і строків сплати відсотків за користування такими коштами, відсотків за понадстрокове користування кредитними коштами і відповідальністю за невиконання грошових зобов`язань. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, право вимоги за якими перейшло до позивача. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення та виклику сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 66-68). Ухвала Франківського районного суду м. Львова від 26.05.2025, разом із примірником позовної заяви з додатками, направлена відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, скерованим за його зареєстрованим місцем проживання. Однак, повернулася на адресу суду без вручення (штрихкодовий ідентифікатор ПАТ «Укрпошта» 0610257160630), із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 65, 69). Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05.12.2025 цивільну справу прийнято до провадження судді Баран О.І., розгляд справи вирішено здійснювати з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання у справі призначено на 09.01.2026 (а.с. 75-76). Відповідач у встановлений строк правом на подання відзиву не скористався, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не надав. Судові засідання у справі призначалися неодноразово: 09.01.2026 та 27.03.2026. У чергове судове засідання, призначене на 27.03.2026, сторони повторно не з`явились. У змісті позовної заяви, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, представник позивача просив про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 7). Відповідач про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими на його зареєстроване місце проживання (штрихкодові ідентифікатори ПАТ «Укрпошта» R067052905823, R067110809180). Однак, такі повернулися на адресу суду без вручення у зв`язку із відсутністю адресата за указаною адресою (а.с. 87-88, 93-94). Між тим, неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відтак, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). Крім цього, відповідно до п. 31, 32 рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2021 у справі «Сидоренко Світлана Василівна проти України», заява № 73193/12 («Svitlana Vasylivna Sydorenko against Ukraine», https://hudoc.echr.coe.int/eng#\%22itemid%22:[%22001-208971%22]\), хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені. Для належного повідомлення відповідача про час і місце судового засідання, призначеного на 27.03.2026 суд також вжив заходів для направлення йому SMS-повідомлення та повідомлення у додаток «Viber», які йому доставлено 27.02.2026 (а.с. 89 зворот). Крім цього, відповідні повідомлення про час і місце судових засідань скеровані судом відповідачу до електронної скриньки «[INFO]» та доставлені йому по декілька разів 08.12.2026 та - 85 (а.с. 84 зворот, 90), як і ухвала суду від 05.12.2025, яка доставлена 08.12.2025 (а.с. 78-79). Крім цього, відповідач про час і місце розгляду справи двічі повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 86, 93 а). Відтак, судом виконано покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд та створено всі можливості для належної реалізації відповідачем своїх процесуальних прав і обов`язків. Однак, він такими не скористався, відзиву на позовну заяву не подав та допустив повторну неявку, при цьому заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 1, 2ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 25.04.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено Договір позики (з фіксованою процентною ставкою) № 2841216 (надалі - Договір-1) (а.с. 9-11). Відповідно до п.1. Договору-1, за цим Договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі - позику), на погоджений умовами договору строк (надалі - строк позики) для задоволення власних потреб, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с. 9). Сторони у п. 2. Договору-1 також погодили: суму позики - 10 000,00 грн; строк позики - 28 днів; дату надання позики - 25.04.2024; дату повернення позики - 23.05.2024; денну процентну ставку - 0,75%; процентну ставку за понадстрокове користування позикою - 2,70%; пеню - 2,70 % день; орієнтовну реальну річну процентну ставку - 1099,96 грн; орієнтовну загальну вартість позики - 12 100,00 грн; параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів визначено в Додатку №1 до цього договору (а.с. 6). Відповідно до п.4. Договору-1, проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за Договором (а.с. 9 зворот). Відповідно до п. 21 Договору, цей Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника, згідно із Законом України «Про електронну комерцію» та із додатковим накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу згідно із вимогами Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою НБУ від 03.11.2021 №113 (а.с.11 зворот). Тож, Договір-1 укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-комунікаційної системи Первісного кредитора (далі - ITC). Договір-1 підписаний Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором - «67ЕАТ3», відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 11 зворот, 12 зворот). У розділі «юридичні адреси та реквізити сторін» Договору зазначено такі анкетні дані відповідача, як позичальника: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , телефон: [NUMBER] , [INFO] , номер електронного платіжного засобу: [NUMBER] (а.с. 11 зворот, 12). На підтвердження укладення договору факторингу і переходу до позивача права вимоги за Договором-1 укладеним первісним кредитором з відповідачем позивач надав суду копії: - Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 13-15); - Додаткової угоди №2 від 28.07.2021 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 16); - Додаткової угоди №7 від 13.06.2022 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 17); - Додаткової угоди №37 від 25.09.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 18); - акта прийому-передачі Реєстру боржників №31 від 25.08.2024 за Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 19); - Витягу з Реєстру боржників №31 від 25.09.2024, із зазначенням даних [PERSON] , номера Договору позики - 2841216, загальної суми заборгованості в розмірі 17100 грн, з яких: - 10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 2 100,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. - 5 000,00 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування Позикою (а.с. 20); Згідно з розрахунку заборгованості наданого позивачем за Договором-1 за період 25.09.2024 - 25.02.2025, станом на 25.02.2025 заборгованість відповідача становить 17 100,00 грн, з яких: - 10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 2 100,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. - 5 000,00 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування Позикою (а.с. 21). Крім цього, 22.05.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 79612958 (надалі - Договір-2) (а.с. 22-24). Відповідно до п.1. Договору-2, за цим Договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі - позику), на погоджений умовами договору строк (надалі - строк позики) шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с. 22). Сторони у п. 2. Договору-2 також погодили: суму позики -2 500,00 грн; строк позики - 30 днів; дату надання позики - 22.05.2024; дату повернення позики - 20.06.2024; денну процентну ставку - 0,98%; процентну ставку за понадстрокове користування позикою - 2,70%; пеню - 2,70 % день; орієнтовну реальну річну процентну ставку - 2 463,47 грн; орієнтовну загальну вартість позики - 3235,00 грн; параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів визначено в Додатку №1 до цього договору (а.с.22). Відповідно до п. 21 Договору-2, цей Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника, згідно із Законом України «Про електронну комерцію» та із додатковим накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу згідно із вимогами Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою НБУ від 03.11.2021 №113 (а.с.24). Тож, Договір-2 укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-комунікаційної системи Первісного кредитора (далі - ITC). Договір підписаний Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором - «00218», відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 24 зворот, 25 зворот). У розділі «юридичні адреси та реквізити сторін» Договору зазначено такі анкетні дані відповідача, як позичальника: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , телефон: [NUMBER] , [INFO] , номер електронного платіжного засобу: [NUMBER] (а.с. 24 зворот, 25 зворот). На підтвердження переходу до позивача права вимоги за Договором-2 укладеним первісним кредитором з відповідачем позивач надав суду копії: - Додаткової угоди №42 від 28.10.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 26); - акта прийому-передачі Реєстру боржників №36 від 28.10.2024 за Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 кількістю 5184, після чого з урахуванням п. 1 Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 27); - Витягу з Реєстру боржників №36 від 28.10.2024, із зазначенням даних [PERSON] , номера Договору позики - 79612958, загальної суми заборгованості в розмірі 8230,00 грн, з яких: - 2500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 735.00 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 0.00 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування Позикою; - 4995 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с. 28); Згідно з розрахунку заборгованості наданого позивачем за Договором-2 за період 28.10.2024 - 28.02.2025, станом на 28.02.2025 заборгованість відповідача становила 8230,00 грн, з яких: - 2 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 735,00 грн сума заборгованості за відсотками; - 0 грн сума заборгованості за пенею (а.с. 29). Крім цього, 22.04.2024 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» укладено договір про надання фінансового кредиту № 38233-04/2024 (надалі - Договір-3) (а.с. 35-37). Згідно з пунктом 1.1. Договору-3, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 1.2 Договору-3, кредит надається строком на 120 днів, тобто до 19.08.2024. Дата надання кредиту 22.04.2024. Згідно з п. 1.4 Договору-3, за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Пунктом 1.4.1. Договору-3, денна процентна ставка становить 1,50% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2 цього Договору. Пунктом 1.4.2. Договору-3, клієнт має право 21.05.2024 сплатити перший платіж відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, з урахуванням знижки в розмірі 93,33%. Згідно з п.1.6 Договору-3, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки №4149-50xx-xxxx-0441 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Пунктом 3.1. Договору-3 встановлено, що за користування кредитом товариством нараховуються виключно проценти. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору. Порядок нарахування платежів за прострочення клієнтом виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за цим Договором передбачено в п. 5.3. цього Договору (а.с. 35 зворот). Пунктом 3.3 Договору-3 встановлено, що нарахування процентів за цим Договором здійснюється в межах строку кредитування, зазначеного в п.1.2. Договору, починаючи з дня надання кредиту (перерахування грошових коштів на рахунок, вказаний клієнтом). При цьому проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом, станом на початок кожного календарного дня (а.с. 35 зворот). Відповідно до п.2.3 Договору-3, для отримання кредиту Клієнт відвідує сайт Товариства та ознайомлюється з відповідною інформацією, а саме - Правилами надання коштів у позику, а в тому числі і на умовах фінансового кредиту; кредитними продуктами Товариства, документами щодо взаємодії з споживачами, Примірним договором про надання кредиту, інформацією про істотні характеристики послуг з надання мікрокредиту/споживчого кредиту та іншою інформацією про фінансову послугу, яка розміщується Товариством на сайті Товариства, відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного Банку України (інформація на сайті Товариства) (а.с. 35). Відповідно до п. п. 2.16.-2.18. Договору-3 у випадку готовності клієнта прийняти пропозицію клієнт натискає кнопку «Підписати», після чого клієнт отримує вхідний дзвінок на номер телефону та вводить отриманий одноразовий ідентифікатор, або йому надсилається смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, який клієнт вводить у відповідне поле (п. 2.16). Введенням коду на сайті товариства клієнт підтверджує прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) товариства на укладення кредитного договору (електронний підпис клієнта накладається на оригінал договору). Будь-які інші документи (паспорт споживчого кредиту, заяви, звернення, повідомлення, копії документів, інше), пов`язані з укладенням та виконанням кредитного договору, клієнт може підписати одним із способів: накладанням електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором або, у випадку надсилання документів в паперовому вигляді, - власноручним підписом (п. 2.17). Укладання договору відбувається згідно Закону України «Про електронну комерцію». Після здійснення акцепту позичальником оферти товариства, що є укладенням договору відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», товариство накладає на оригінал договору кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника товариства із кваліфікованою електронною позначкою часу, а оригінал договору завантажується (надсилається) в особистий кабінет клієнта (п. 2.18). Підписанням цього Договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства (п.7.6 Договору-3) (а.с. 36 зворот). Договір-3 підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «W0427 Договір» (а.с.37). Крім того, відповідач електронним підписом «W0427» підписав Паспорт споживчого кредиту, що містить інформацію про контактні дані кредитодавця, про умови кредитування з урахуванням побажань споживача; щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, про порядок повернення кредиту тощо (а.с. 39-40). У п. 18 Договору-3 «реквізити та підписи сторін», у графі «клієнт» зазначено такі його персональні дані: [PERSON] , ІПН: [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 26.06.2002 адреса: [ADDRESS] , тел.: [NUMBER] , рахунок [NUMBER] (а.с. 37). ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем за Договором-3 виконало в повному обсязі, а саме надало позичальнику грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору-3, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих.№ 3466_250130181405 від 30.01.2025, відповідно до якої грошові кошти у сумі 4500,00 грн 22.04.2024 о 19:10:26 через платіжну систему iPay.ua перераховано на картку [NUMBER] » (а.с. 41). 21 жовтня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем укладено договір факторингу № 21102024 (а.с. 42-44). Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу № 21102024 передбачено, що за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною Договору. Пунктом 1.2 Договору факторингу № 21102024 встановлено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно Реєстру боржників в електронному вигляді за формою, наведеною в Додатку №4 до цього Договору на підставі Акта прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №5). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 21.10.2024 до Договору факторингу № 21102024 від 21.10.2024 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 12 814,28 грн, з яких: 4 495,50 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 068,78 грн - сума заборгованості за відсотками; 2 250, 00 грн - сума заборгованості за штрафними санкціями (а.с. 46). Також позивачем додано копії Акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 21102024 від 21.10.2024, після чого, з урахуванням п. 1.2. договору факторингу №21102024 від 21.10.2024 до клієнта від фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 45). До Договору-3 додано Графік платежів за Договором-3 (Додаток №1), відповідно до якого, в кінці строку кредитування, а саме 19.08.2024 позичальник повинен повернути тіло кредиту у розмірі 4 500,00 грн, та сплатити останній із чотирьох чергових платежів нарахованих відсотків за користування кредитом (а.с. 38). Із розрахунку заборгованості первинного кредитора вбачається, що заборгованість відповідача становить 12 814,28 грн, з яких: 4 495,50 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 068,78 грн - сума заборгованості за відсотками; 2 250, 00 грн - сума заборгованості за штрафними санкціями (а.с. 47-48). Станом на день розгляду справи доказів належного виконання відповідачем зобов`язання за Договором не надано. Оцінка судом Щодо стягнення заборгованості за Договором-1, Договором-2. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаних Договорів-1, -2. Після підписання Договорорів-1, -2 у сторін виникли взаємні права та обов`язки. Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі Договори-1, -2 у встановленому законом порядку відповідачем оспорювалися чи визнавалися недійсними. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд у постанові від 30.11.2022 у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц, від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, від 07.12.2022 у справі №298/825/15-ц. Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не долученого жодного доказу на підтвердження факту перерахування відповідачу кредитних коштів за Договорами-1, -2, відтак, позивачем не виконано процесуального обов`язку у розумінні приписів ст. 12, 77-81 ЦПК України щодо доведення розміру та наявності заборгованості у відповідача та обґрунтованості позовних вимог. Звертаючись до суду із позовною заявою ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не доведено факту надання відповідачу кредитних грошових коштів за договором позики. Під час судового розгляду представником позивача клопотань про витребування додаткових доказів заявлено не було. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31.05.2022 у справі № 194/329/15-ц, загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Сам по собі наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не підтверджує наявності у відповідача заборгованості саме в зазначеному розмірі. Новий кредитор як професійний учасник ринку фінансових послуг, який спеціалізується на фінансуванні під відступлення права грошових вимог, придбаваючи право вимоги за кредитним договором мав би подбати про отримання від кредитора належного документування виконання свого обов`язку щодо перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу суми кредиту в розмірі та в строк, обумовлений кредитним договором. Фактично доводи позивача про існування заборгованості побудовані на припущені, що кредитор, у якого він придбав право вимоги, виконав свою частину зобов`язань за кредитними Договорами-1, -2 і надав відповідачу кошти в сумі 10 000,00 грн 25.04.2024 і 2 500,00 грн 22.05.2024. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Враховуючи, що позивач не надав доказів та не довів, що кредитор належним чином виконав взяті на себе зобов`язання щодо видачі кредиту в розмірі та в строк відповідно до умов кредитного договору, чим позбавив суд можливості перевірити факт наявності чи відсутності заборгованості та її дійсного розміру. Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог в частині стягнення за Договорами-1, -2, тобто стягнення. за Договором позики № 2841216 в розмірі 17 100 грн, за Договором позики № 79612958 в розмірі 8 230 грн. Щодо стягнення заборгованості за Договором-3 (№ 38233-04/2024 від 22.04.2024) Щодо укладення між первинним кредитором та відповідачем Договору-3 Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено статтею 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, відтак акцептуючи пропозицію первинного кредитора відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором «W0427» у Договорі визнав та погодився на запропоновані кредиторами умови користування та порядок надання ними грошових коштів. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище Договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом первісних кредиторів підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що позичальник всі умови Договору цілком зрозумів та підтвердив те, що сторони Договору діяли свідомо, були вільні в його укладенні, вільні у виборі контрагента та умов Договору. Оскільки вказаний Договір, який підписаний сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд дійшов висновку про те, що між первісним кредитором та відповідачем як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Щодо доведення факту переходу права вимоги до відповідача за Договором-3 У відповідності до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підтвердження укладення договорів факторингу і переходу до позивача права вимоги за кредитним договором укладеним первісним кредитором з відповідачем позивач надав суду копії відповідних доказів, описаних вище, які є достатніми для доведення факту переходу до нього права вимоги за кредитним договором укладеним між відповідачем та первісним кредитором. Відтак, позивачем доведено факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором укладеним між відповідачем із первісним кредитором. Позивач є належним кредитором та отримав дійсне право вимоги за вказаним кредитним договором Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на нового кредитора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від нового кредитора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги кредитора справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Тому наявність чи відсутність доказів повідомлення боржника про зміну кредитора у зобов`язанні не є підставою для відмови у задоволенні позову. Щодо заявленої суми стягнень Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору, який оформлений сторонами в письмовій формі з використанням особистого підпису. Після підписання Договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки. Суд вважає доведеним факт перерахування ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відповідачу кредитних коштів за Договором-3. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд у постанові від 30.11.2022 у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Будь-яких даних, що відповідач у добровільному порядку в повному обсязі або хоча б частково погасив нараховану заборгованість за кредитним договорам матеріали справи не містять. Відтак, відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження погашення ним заборгованості та спростування доводів представника позивача про її наявність. Оскільки станом на день розгляду справи борг за кредитним договором відповідачем не повернуто, відзиву на позов на надано, розмір заборгованості не спростовано, альтернативного розрахунку суду не надіслано, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на корить позивача: - 4 495,5 грн. - суми заборгованості за основною сумою боргу; - 6 068,78 грн. - суми заборгованості за процентами. Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 2250 грн заборгованості за штрафними санкціями. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за неустойкою У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Пеня, як різновид неустойки, характеризується такими ознаками: а) застосування виключно у грошових зобов`язаннях; б) можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобов`язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки); в) обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання; г) триваючий характер нарахування пені за кожен день прострочення. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Відповідно до п. 18 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в редакції Закону України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Станом на день звернення до суду з позовом у даній справі воєнний стан на території України діяв і продовжується на час прийняття рішення у справі. Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічні висновки Верховним Судом підтримувалися неодноразово у інших постановах (наприклад у постановах від 31.01.2024 у справі №183/7850/22, від 28.11.2024 у справі № 756/8788/22, від 07.04.2025 у справі № 751/2085/24, тощо). Ураховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення неустойки задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 3 028,00 грн. судового збору (а.с. 1). Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 10 564,28 грн, що становить 27,70 % (10 564,28 х 100 % : 38 144,28), а тому судовий збір у пропорційному розмірі - 838,76 грн потрібно покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial