Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

07.10.2025 представник ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» - адвокат Ткаченко Юлія Олегівна, яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АХ №1287255 від 03.09.2025, подала до Подільського районного суду Полтавської області позов до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №71474725 від 17.04.2025 в розмірі 16910,00 грн, з яких: 9500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1425,00 грн - сума заборгованості за процентами; 1425,00 грн - сума заборгованості за комісією; 4560,00 - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування, мотивуючи тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту, сплати процентів у повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 4500,00 грн. Ухвалою Подільського районного суду Полтавської області від 06.11.2025 цивільну справу №553/4226/25 за позовом ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до [PERSON] передано за підсудністю до Котелевського районного суду Полтавської області (а.с. 35). Справа №553/4226/25 надійшла до Котелевського районного суду Полтавської області 16.12.2025. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 17.12.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №553/4226/25 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.46-46). Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не подавала. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.96, 107-108), про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав, 03.03.2026 представник позивача надіслав до суду заяву, якій просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.97-98). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с.105-106), про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавала. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 26.03.2026 встановлено заочний розгляд справи №553/4226/25. Суд вирішив можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у справі доказів. З матеріалів справи, наявних у ній доказів, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити частково, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 17.04.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено договір надання коштів у кредит №71474725 шляхом підписання позичальником договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором - 28450 (а.с.11 на звороті - 18). Положеннями п.2.1 Кредитного договору передбачено, що за цим договором кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту або достроково та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. За положеннями п.2.2.1-2.2.4 Кредитного договору сторони обумовили параметри та умови кредиту. Зокрема, сума кредиту становить 9500,00 грн; строк кредитування (строк договору) 30 днів; процентна ставка/день 0,500 % (фіксована); комісія за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1425,00 грн.; дата надання кредиту 17.04.2025; дата повернення кредиту (останній день) 16.05.2025; денна процентна ставка/день 1,000%; процентна ставка за понадстрокове користування кредитом (його частиною) за день 4,00%; пеня/день 4.00%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 2617,16%; орієнтовна загальна вартість кредиту 12350,00 грн. Відповідно до Додатку №1 до Кредитного договору "Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит": датою видачі кредиту/датою платежу є відповідно 17.04.2025; чиста сума кредиту становить 9500,00 грн; проценти за користування кредитом 1425,00 грн; комісія за надання кредиту: 1425,00 грн; реальна річна процентна ставка 2617,16 грн; загальна вартість кредиту 12350,00 грн. У розділі "Позичальник" зазначеного письмового доказу суд встановив, що після реквізитів відповідача, міститься електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме: 28450 (а.с.18 на звороті). Згідно з довідкою про ідентифікацію клієнт [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) був ідентифікований ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" шляхом використання одноразового ідентифікатора. Ідентифікація клієнта здійснювалась при укладенні таких договорів: номер договору - 71474725, одноразовий ідентифікатор - 28450, час відправки ідентифікатора позичальнику - 17.04.2025 о 08:19:50, електронна адреса, на яку було відправлено ідентифікатор - [INFO] (а.с.19 на звороті). Відповідно до довідки про підтвердження платежу, АТ «ТАСКОМБАНК» надає підтвердження, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 74 від 03.08.2020, банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів до яких емітовані електронні платіжні засоби, а саме: дата операції - 17.04.2025 08:20:18, картка отримувача - [NUMBER] , сума зарахування - 9500,00 грн, код авторизації - 699846, відправник - ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" (а.с.20). На виконання ухвали Котелевського районного суду Полтавської області від 17.12.2025 про витребування доказів, від АТ «Приват Банк» надійшла відповідь з якої вбачається, що дійсно на ім`я відповідача [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) емітовано карту № [NUMBER] , на яку 17.04.2025 було зараховано кошти у розмірі 9500,00 грн, що також підтверджує факт користування відповідачем коштами отриманими від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с.61-63). Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч.1 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до положень ч.1,3,4,7 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" №675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі Закон №675), пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону №675). Положеннями ст.12 Закону №675 визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону №675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону №675). Положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно положень ст.527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до положень ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Кредитного договору, суд встановив, що його сторони узгодили суму кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Зважаючи на те, що [PERSON] не виконала грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту за Кредитним договором кредитодавцю ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 9500,00 грн у рахунок погашення основної суми боргу підлягає задоволенню. Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 1425,00 грн, суд зазначає наступне. Згідно положень п. 2.2.1-2.2.4 Кредитного договору сторони обумовили параметри та умови кредиту. Зокрема, сума кредиту становить 9500,00 грн; строк кредитування (строк договору) 30 днів; процентна ставка/день 0,500 % (фіксована); комісія за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1425,00 грн.; дата надання кредиту 17.04.2025; дата повернення кредиту (останній день) 16.05.2025; денна процентна ставка/день 1,000%; процентна ставка за понадстрокове користування кредитом (його частиною) за день 4,00%; пеня/день 4.00%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 2617,16%; орієнтовна загальна вартість кредиту 12350,00 грн. Положеннями п. 2.5 Кредитного договору визначено, що проценти за Кредитним договором нараховуються щоденно, починаючи з другого дня користування кредитом до дати повернення, на залишок кредиту, виходячи зі строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за договором. За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти у розмірі, визначеному п.2.2 Кредитного договору. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму кредиту (його залишок), виходячи зі строку фактичного користування кредитом, за кожен день (календарну дату) користування кредитом, починаючи з другого дня користування кредитом (включно) та включаючи день (дату) його повернення, до повного погашення заборгованості за договором (п.6.1 Кредитного договору). Згідно положень ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентата визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Так, за період строку кредиту (з 17.04.2025 по 16.05.2025) розмір відсотків, які мав сплатити кредитодавцю відповідач становить 1425,00 грн (9500,00 грн х 0,500% х 30 днів). Отже, сукупний розмір відсотків, які мав сплатити відповідач як позичальник згідно умов підписаного ним Кредитного договору складає 1425,00 грн, що відповідає тому розміру відсотків, розмір яких обумовлений між позичальником [PERSON] та кредитодавцем ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" і міститься у Додатку №1 до Кредитного договору. У зв`язку з цим, позовна вимога про стягнення відсотків за користування кредитними коштами в період строку дії Кредитного договору в сумі 1425,00 грн є обґрунтованою і вмотивованою, а тому такою, що підлягає до задоволення. З приводу нарахування заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування в сумі 4560,00 грн, суд зазначає наступне. Положеннями ч.2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно положень ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до положень ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно положень ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями ст.ст.1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, положення абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку позики (кредиту) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право позикодавця (кредитодавця) нараховувати передбачені договором проценти за договором позики (кредиту) припиняється. Права та інтереси позикодавця (кредитодавця) в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладене в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22), зазначила наступне: очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. І незважаючи на те, що сторони в кредитних договорах визначили, що проценти нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку. За умовами укладеного сторонами Кредитного договору, ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" 17.04.2025 надало позичальнику [PERSON] суму кредиту, а останній зобов`язувалася повернути надану суму кредиту в повному обсязі 16.05.2025 (п.2.2.4 Кредитного договору). Водночас у п.7.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здіснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Проте позивач, всупереч положенням ч.1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду доказів щодо пролонгації Кредитного договору в порядку, передбаченому п.7.1 означеного правочину, тобто шляхом укладення додаткової угоди до Кредитного договору, що підписана позичальником [PERSON] із застосуванням одноразового ідентифікатора, після закінчення строку дії Кредитного договору, тобто після 16.05.2025. Таким чином, позивач ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" у спірних правовідносинах, відповідно до ст.1048 ЦК України, має право на стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування сумою кредиту в межах погодженого сторонами строку кредиту, тобто у період з 17.04.2025 по 16.05.2025. Після закінчення строку його дії в кредитодавця відсутні правові підстави нараховувати проценти за понадстрокове користування сумою кредиту без укладення додаткової угоди. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за понадстрокове користування кредитом, тобто після 16.05.2025, є необґрунтованими, а відповідно задоволенню не підлягають. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача 1425,00 грн в рахунок сплати комісії за надання кредиту, суд зазначає наступне. Положеннями п.2.2.4 Кредитного договору передбачено, що комісія за надання кредиту становить 15,00% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1425,00 грн. Згідно положень п.2.1 Кредитного договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на, погоджений умовами договору, строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. Отже, підписанням Кредитного договору без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору. Зміст зобов`язання в наведеному Кредитному договорі, в контексті сплати комісії за надання кредиту, викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз Кредитного договору дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін цього правочину зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язана повернути зі сплатою процентів за кредитним договором та комісією, в розмірі та умовах погоджених сторонами. Положеннями ч.1 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановивши зазначені обставини у справі, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі укладений Кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язалася повернути кредит, а також сплатити проценти та комісію за надання кредиту. Отже, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження обставин щодо обґрунтованості нарахування позивачем комісії в розмірі 1425,00 грн за надання кредиту. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 1425,00 грн, в рахунок заборгованості зі сплати комісії за надання кредиту, підлягає задоволенню. Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить - 12350 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: копія договору про надання правничої допомоги №20-08/25 від 20.08.2025 (а.с. 20 на звороті-23); копія акту приймання-передач справ на надання правничої допомоги(додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №20-08/25 від 20.08.2025) (а.с. на звороті 23) ; копія Акту про приймання-передачі наданої правничої допомоги №20-08/25 від 20.08.2025 (а.с. 24); копія витяга з акту №1-МК за договором про надання правничої допомоги №20-08/25 від 20.08.2025 від 08.09.2025 (а.с. 24 на звороті); копія довіреності представника від 18.09.2025 (а.с. 28); копія свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 27 на звороті); копія ордера на надання правничої допомоги серії АХ №1287255 від 03.09.2025 (а.с. 27). Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шість статті 137 ЦПК України). Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.09.2023 у справі №686/31892/19 при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так, при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд бере до уваги нескладність самої справи, оскільки вона не є великою за фабулою та предметом доказування; підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль; враховує, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, а також тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. З урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності, справедливості, реальності наданих адвокатом послуг та враховуючи нескладність справи, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, її розгляд в суді без участі представника позивача, суд доходить висновку, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу не відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру, не є необхідними і виправданими витратами позивача та не є справедливим по відношенню до іншої сторони. Таким чином, беручи до уваги підтверджений матеріалами справи і неспростований відповідачем факт надання позивачу правничої допомоги,

Outcome: partial