Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулось з позовом до [PERSON] та просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в сумі 31433 гривень 30 копійок, 3028 гривень витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору та 7000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 02 червня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z71.679.70354, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 17750 грн строком на 12 місяців, однак, останній зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого і виникла вищевказана заборгованість. Крім цього, зазначає, що 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №12/90, відповідно до умов якого позивач ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах договору факторингу. Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явились, але просили розгляд справи проводити без їх участі. Представник відповідача у надісланому до суду відзиві, не заперечуючи факту укладення відповідачем кредитного договору №Z71.679.70354 від 02 червня 2017 року та наявності непогашеної заборгованості за цим договором за тілом кредиту на суму 13449 гривень 67 копійок, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому свою правову позицію мотивувала тим, що не заявляючи вимогу про стягнення з відповідача процентів за неправомірне користування грошовими коштами, що передбачено статтею 625 ЦК України, позивачем визначено розмір заборгованості за користування кредитом з урахуванням періоду, що виходить за межі строку кредитування. Також зазначила, що вимога про стягнення комісії є нікчемною. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 02 червня 2017 року відповідач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» із заявою-анкетою та того ж дня між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №271.697.70354 (надалі Договір), що підтверджується копіями заяви (а.с. 8) та кредитного договору (а.с. 5-6). Відповідно до пункту 1.1 Договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 17750 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентами платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами договору. Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 12 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний позичальника № [NUMBER] (пункти 1.2 і 1.13 Договору). За обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених графіками платежів (пункт 1.11 Договору). Згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором (а.с.7), така комісія становить 292 гривні 88 копійок. Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості згідно графіку щомісячних платежів в 12 щомісячних внесках включно до 2 дня\\числа кожного місяця (пункт 2.1 Договору). У пунктах 1.3, 1.4 і 2.7 Договору встановлена процентна ставка за користування кредитом, яка станом на день укладення договору становить: річна змінювана процентна ставка визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,50% (маржу банку); змінна частина ставки 9,50%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15.0000%. Нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць за методом «факт\\факт» і припиняється після повного повернення кредиту. Також відповідачем 02 червня 2017 року було підписано заяву №Z71.679.70354 на приєднання до договору добровільного страхування життя №НПБ130801 від 23.05.2014 року, страховий платіж за яким складає 2315 грн 09 коп (а.с.11). Прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору первісний кредитор виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на суму, зазначену в пункті 1.1 Договору, що підтверджується копіями ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту від 02 червня 2017 року (а.с. 12) та виписки з рахунку відповідача за період з 01.01.2000 по 03.12.2020 (а.с. 13). 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу №12/90, за умовами якого, позивачу перейшло за плату право вимоги, у тому числі, за кредитним договором №Z71.697.70354 від 02 червня 2017 року. Зазначені обставини підтверджуються копіями договору факторингу №12/90 від 03 грудня 2020 року (а.с.20-22), реєстру боржників (а.с. 23-25), платіжних доручень №1 від 19.10.2020 року (а.с.26) й №14 від 03 грудня 2020 року (а.с. 27). На підставі викладеного, а також приймаючи до уваги, що відповідачем факт укладання кредитного договору не заперечується, суд дійшов переконання, що у [PERSON] внаслідок укладення договору №Z71.697.70354 виникли кредитні зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», право вимоги за якими набув позивач. Разом з цим, перевіряючи обґрунтованість зазначеного позивачем розміру заборгованості, суд зважає на таке. У розрахунку заборгованості за договором (а.с. 15) ПАТ «Ідея Банк» зазначило, що заборгованість відповідача станом на 03 грудня 2020 року становить 31433 гривні 30 копійок, з яких: 13449 гривень 67 копійок заборгованість за основним боргом, 7439 гривень 95 копійок заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 10543 гривень 68 копійок заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Пунктом 1.2 Договір визначено, що банк надає кредит строком на 12 місяців, однак, з наданого представником позивача розрахунку заборгованості (а.с. 132) вбачається, що заборгованість за кредитним договором №Z71.697.70354 від 02 червня 2016 нарахована за період часу з 02 червня 2017 року по 03 травня 2020 року, тобто, заявлена позивачем сума заборгованості містить також і нарахування, здійснені після закінчення строку дії кредитного договору. Суд зважає на те, що при укладенні Договору сторони узгодили графік щомісячних платежів протягом строку дії договору, що знайшло своє відображення в п.6.1 Договору. У відповідності до зазначеного графіка, відповідач на погашення заборгованості був зобов`язаний сплатити первісному кредитору грошові кошти в загальному розмірі 22616 гривень 70 копійок, з яких 17750 гривень заборгованість за основним боргом, 1352 гривні 14 копійок заборгованість за нарахованими відсотками й 3514 гривень 56 копійок заборгованість за комісією. Однією із засад цивільного судочинства є його диспозитивність. З огляду на зазначений принцип,

Outcome: partial