Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

У квітні 2021 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеське комерційне товариство» (далі ТОВ «Одеське комерційне товариство»), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі АТ «Дельта Банк»), [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності, скасування рішення про припинення іпотеки з одночасним поновленням запису про іпотеку, скасування рішення щодо заміни іпотекодержателя. Позовну заяву обґрунтувано тим, що 08 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк»), який 21 грудня 2009 року змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», а надалі на АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 11092125000 про надання позичальнику кредиту у сумі 120 000,00 дол. США. На забезпечення кредитних зобов`язань між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 08 грудня 2006 року укладено іпотечні договори, в яких предметом іпотеки є нежитлові приміщення площею 69,7 кв. м та 70,00 кв. м за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням позичальником [PERSON] умов кредитного договору у 2011 році банк звернувся до суду. 20 квітня 2011 року Приморський районний суд м. Одеси ухвалив заочне рішення у справі № 2-2992/11, яке змінено рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2013 року, про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 08 грудня 2006 року № 11092125000 у межах вартості іпотечного майна та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 222 824,65 грн. На підставі вказаного судового рішення відкрито виконавче провадження, але іпотечне майно не реалізовано. 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») уклали договори купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк», зокрема, відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором від 02 листопада 2006 року № 11070144000, де позичальник [PERSON] , та за договором іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав банку в іпотеку нежитлове приміщення площею 176,9 кв. м, за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, АТ «УкрСиббанк» не відступало право вимоги за договорами іпотеки від 08 грудня 2006 року на нежитлові приміщення площею 69,7 кв. м та 70 кв. м за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] . Однак у порядку виконавчого провадження вчинено реєстраційні дії щодо нежитлових приміщень площею 69,7 кв. м та 70 кв. м за адресою: [ADDRESS] , та зареєстровано право власності за [PERSON] , [PERSON] , Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеське комерційне товариство» (далі ТОВ «Одеське комерційне товариство»), [PERSON] , [PERSON] . Позивач АТ «УкрСиббанк» переконувало, що вказане нерухоме майно незаконно відчужено без його згоди, та банк, як іпотекодержатель, не отримувало коштів від його реалізації, а тому видача свідоцтв про право власності на вказане нерухоме майно є незаконною та здійснена на підставі підроблених документів. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 05 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «УкрСиббанк» про скасування державної реєстрації прав власності, суд першої інстанції виходив із того, що такий спосіб захисту може обирати лише особа, яка вважає себе законним власником майна, натомість АТ «УкрСиббанк» вважає себе лише іпотекодержателем спірного майна, а не його власником. Також, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування рішень про припинення іпотеки з одночасним поновленням запису про іпотеку, скасування рішення про припинення обтяження та рішення про заміну іпотекодержателя, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки право власності на спірне майно набуто відповідачами вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень, і відсутні дані, які б свідчили про недобросовісність набуття вказаного майна, то право іпотеки банку припинено, відомості про іпотеку поновленню не підлягають. Постановою Одеського апеляційного суду від 10 липня 2023 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2022 року змінено в частині мотивів відмови. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач, який вважає себе іпотекодержателем, пред`явивши до набувачів нерухомого майна позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності за вказаними особами з одночасним припиненням права власності на нежитлове приміщення, скасування рішення державного реєстратора про припинення іпотеки з одночасним поновленням запису про іпотеку, скасування рішення реєстратора про припинення обтяження заборони на нерухоме майно з одночасним поновленням запису про іпотеку, скасування рішення приватного нотаріуса щодо внесення змін до Державного реєстру іпотек та заміну іпотекодержателя, обрав неналежний спосіб захисту порушених прав, а отже, відсутні підстави для задоволення його позовних вимог. Водночас, посилаючись на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту є звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання законної сили рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. При цьому запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя. Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено. Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 05 жовтня 2022 року та постанова Одеського апеляційного суду від 10 липня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначено, що змістовний аналіз наведених позовних вимог та їх обґрунтувань свідчить про те, що АТ «УкрСиббанк» у кінцевому підсумку мало на меті відновлення (визнання) за ним права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна, а саме спірних нежитлових приміщень, загальною площею 70,00 кв. м та 69,7 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , на підставі чинних договорів іпотеки від 08 грудня 2006 року, а не скасування записів про державну реєстрацію права власності, скасування рішень про припинення іпотеки, скасування рішення щодо заміни іпотекодержателя. Задоволення судом позовної вимоги має з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, і той, який обрав позивач, можна використати для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких він звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, зокрема неефективним, і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлену позовну вимогу взагалі не можна використати для захисту права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, таку вимогу не можна розглядати як спосіб захисту (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 36), від 22 вересня 2020 року у справі № 127/18934/18). Суд першої інстанції, з висновком якого у незміненій частині судового рішення погодився й апеляційний суд, на вказане уваги не звернув, не дослідив наявних у справі доказів та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову банку з помилкових мотивів. У свою чергу апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови, вказаних помилок суду першої інстанції цілком не виправив, оскільки, правильно пославшись на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 щодо належного способу прав позивача за обставин цієї справи, не здійснив аналізу фактично заявлених позивачем у цій справі позовних вимог з урахування мети і підстав позову, не сприяв в реалізації прав позивача, передбачених ЦПК України, не вирішив спір по суті. 05.11.2024 матеріали справи надійшли до суду першої інстанції та за результатам автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси Абухіну Р.Д. Ухвалою від 06.11.2024 справа прийнята до розгляду. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 20.08.2025 витребовановід Одеського державного нотаріального архіву (65104, Україна, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Академіка Корольова, будинок, 92а, код ЄДРПОУ 26052885) копію свідоцтва про право власності, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Труш Марією Олександрівною від 02.12.2011 року за реєстровим номером 684 та копію свідоцтва про право власності від 02.06.2012, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Труш Марією Олександрівною, зареєстрованого в реєстрі за № 773. 12.05.2025 до суду надійшли відомості з Одесского державного нотариального архіву повідомлено, що згідно з інформацією з архівного фонду приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Труш М.О., 02.12.2011 за реєстровим № 684 видано свідоцтво про право власності на ім`я іншого особи (а не [PERSON] , як зазначено в ухвалі суду), на інше майно. Також, згідно інформації з архівного фонду приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального окргу Труш М.О., 02.06.2012 видано свідоцтво про право власності на ім`я іншої особи ( а не [PERSON] , як зазначено в ухвалі суду), на інше майно. Згідно запису із реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Труш М.О., 06.06.2012 за реєстроваим № 773, зареєстровано іншу нотаріальну дію за участю іншої особи. Також, за результатами проведеного пошуку у всіх наявних на зберіганні та які відносяться до визначеного судом питання документах, сформованих, прошитих, пронумерованих, із звсідчувальними написами та внутрішніми описами, привтаного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Труш М.О. за 2011 та 2012 роки, з`ясовано, що акти про реалізацію заставного майна на прилюдних торгах від 23.11.2011 та від 23.05.2012, видані державним виконавцем, затверджені Нестеренко О.О., у справи не формувались. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та пояснила, що АТ «УКРСИББАНК» навів докази того, що:- Заміна іпотекодержателя з АТ «УКРСИББАНК» на ПАТ «Дельта Банк» здійснена неправомірно, оскільки УКРСИББАНК не відступав право вимоги за спірним договором іпотеки;- Первинне відчуження предмету іпотеки на користь [PERSON] здійснено незаконно, нібито в результаті реалізації майна на прилюдних торгах (яких не було та не могло бути), а отже [PERSON] не мав права розпоряджатися цим майном шляхом вилучення обтяжень та подальшого відчуження майна;- Як наслідок, увесь подальший ланцюжок правочинів щодо відчуження спірного майна (з [PERSON] на ТОВ «Одеське комерційне товариство», потім на [PERSON] і на [PERSON] , і на [PERSON] ) здійснено незаконно, особами, які не мали на це права, та без дозволу іпотекодержателя АТ «УКРСИББАНК». Окремо звертаємо увагу Суду, що відомості до реєстру щодо зміни іпотекодержателя АТ «УКРСИББАНК» на ПАТ «Дельта Банк» були внесені нотаріусом безпідставно з посиланням на договір купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 р. вимоги між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк». Отже, внесення змін до запису про обтяження (реєстрація змін щодо заміни іпотекодержателя з АТ «УКРСИББАНК» на ПАТ «Дельта Банк» були внесені нотаріусом внаслідок помилки та неправомірно (без будь-якої правової підстави). Відповідачка [PERSON] та ії представник заперечували проти задоволення позову. Представник [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю та просив відмовити у задоволені позову. Інші учасники справи в судове засідання також не з`явились. Дослідивши матеріали справи, дослідивши та належним чином оцінивши подані сторонами докази, надав правову оцінку доводам сторін, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Матеріалами справи встановлено, що 08 грудня 2006 року АКІБ «УкрСиббанк», який 21 грудня 2009 року змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», а надалі на АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 11092141000, за підпунктом 1.1 якого банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії в національній валюті в сумі ліміту поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 4 038,47 грн, та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Також 08 грудня 2006 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 11092125000. Згідно з підпунктом 1.1 цього договору банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 120 500,00 дол. США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту за курсом Національного банку України на день укладання цього договору дорівнює еквіваленту 606 000,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язань 08 грудня 2006 року АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець), який діє як майновий поручитель [PERSON] , уклали іпотечний договір, за підпунктом 1.1 якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно нежитлове приміщення, зазначене в підпункті 1.2.9 цього договору (предмет іпотеки нежитлове приміщення цокольного поверху, загальною площею 69,70 кв. м, на [ADDRESS] , яке є власністю іпотекодавця на підставі договору дарування від 20 грудня 2004 року). Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання [PERSON] усіх грошових зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 08 грудня 2006 року № 11092125000, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] (далі кредитний договір № 1) та за договором про надання споживчого кредиту від 08 грудня 2006 року № 11092141000, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] (далі кредитний договір № 2). Також 08 грудня 2006 року АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець), який діє як майновий поручитель [PERSON] , уклали іпотечний договір, та за підпунктом 1.1 якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно нежитлове приміщення, зазначене в підпункті 1.2.9 цього Договору (предмет іпотеки нежитлове приміщення цокольного поверху, загальною площею 70,0 кв. м, на [ADDRESS] , яке є власністю іпотекодавця, на підставі договору дарування від 20 грудня 2004 року). Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання [PERSON] усіх грошових зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 08 грудня 2006 року № 11092125000, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , (далі кредитний договір № 1) та за договором про надання споживчого кредиту від 08 грудня 2006 року № 11092141000, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] (далі кредитний договір № 2). 30 серпня 2011 року постановою заступника начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Плахутою Д. В. відкрито виконавче провадження № 28408320 з виконання виконавчого листа № 2-2992/11, виданого 23 червня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення заборгованості в розмірі 1 072 936,37 грн з боржника [PERSON] . Постановою заступника начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про закриття виконавчого провадження від 09 грудня 2011 року закрито виконавче провадження № 28408320 у зв`язку зі скасуванням заочного рішення у справі № 2-2992/11. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі за кредитним договором від 02 листопада 2006 року № 11070144000, що підтверджується актом приймання-передачі від 19 грудня 2011 року та додатком від 19 грудня 2011 року № 1 до акта приймання-передачі за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року. 04 грудня 2012 року приватний нотаріус Кондратюк В. С. вніс зміни до Державного реєстру іпотек за реєстраційним номером обтяження 6519719 та 6519029 і замінив іпотекодержателя AT «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ Дельта Банк», від 08 грудня 2011 року № 2949, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. 01 квітня 2013 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2/1522/12829/11 задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 1 070 986,37 грн та суму судових витрат в розмірі 1 950,00 грн. Також стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 222 824,65 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2013 року у справі № 2/1522/12829/11 скасовано в частині стягнення з [PERSON] солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] боргу за кредитним договором від 08 грудня 2006 року у сумі 1 070 986,00 грн і ухвалено нове судове рішення про стягнення з [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» суми боргу за кредитним договором від 08 грудня 2006 року, укладеним з [PERSON] у межах вартості іпотечного майна. У частині солідарного стягнення судових витрат скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення судових витрат у сумі 1 950,00 грн з [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, по 487,50 грн з кожного. У решті рішення залишено без змін. 04 вересня 2013 року постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 39685878 з виконання виконавчого листа № 2/1522/12829/11, виданого 05 липня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості в розмірі 1 072 936,37 грн з боржника [PERSON] , стягувач ПАТ «УкрСиббанк». Також судами встановлено, що 02 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11070144000, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 295 000,00 дол. США на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 02 листопада 2010 року або достроково зі сплатою 11,3 % річних за користування кредитом. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір від 02 листопада 2006 року, згідно з яким АКІБ «УкрСиббанк» прийнято в іпотеку нежитлове приміщення 1-го (першого) поверху на [ADDRESS] , загальною площею 176,9 кв. м, яке належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30 січня 2003 року серії ВАЕ № 031677. 17 червня 2015 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/15446/14-ц позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені частково та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02 листопада 2006 року № 11070144000, яка станом на 11 серпня 2014 року складає 5 527 018,54 грн, з яких: 2 401 813,94 грн сума заборгованості за кредитом за період з 10 грудня 2006 року до 10 серпня 2014 року; 3 125 204,60 грн сума заборгованості за відсотками за період з 19 грудня 2011 року до 10 серпня 2014 року, звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на: нежитлове приміщення 1-го (першого) поверху на [ADDRESS] , загальною площею 176,9 кв. м, що складається з: 1-холу; 2-кабінету; 3-кабінету; 4-коридору; 5-туалету; 6-туалету; 7-кабінету; 8-кладової; 9(2)-кухні; 10(3)-кабінету; 11(4)-підсобного; 12(5)-кабінету; 13(6)-кабінету, яке належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30 січня 2003 року серії ВАЕ № 031677, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про судові витрати. В задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. 31 серпня 2018 року зареєстровано право власності за [PERSON] , номер запису про право власності 27757825, щодо нежитлового приміщення, загальною площею 69,7 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 773, виданого 02 червня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Труш М. О., індексний номер рішення 42831792 державного реєстратора Сосніної Г. В. Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Одеська область, та щодо нежитлового приміщення, загальною площею 70,00 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 27757091 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 684, виданого 02 грудня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Труш М. О., індексний номер рішення 42830969. 04 вересня 2018 року зареєстровано припинення іпотеки, номер запису про іпотеку 27758007, на підставі заяви повідомлення [PERSON] , індексний номер рішення 42852018 державного реєстратора Кравця О. В. Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Одеська область, щодо нежитлового приміщення загальною площею 69,7 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН 723675, реєстраційний номер об`єкта майна 1635770251101 та зареєстровано припинення обтяження заборони на нерухоме майно номер запису про обтяження 27757948, індексний номер рішення 42851886 державного реєстратора Кравець О. В. Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Одеська область. Також 04 вересня 2018 року зареєстровано припинення обтяження заборони на нерухоме майно, номер запису про обтяження 27757707, та зареєстровано припинення іпотеки, номер запису про іпотеку 27757254, щодо нежитлового приміщення, загальною площею 70,00 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН 7236161, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1635731251101. 14 вересня 2018 року зареєстровано право власності за ТОВ «Одеське комерційне товариство» щодо нежитлового приміщення, загальною площею 70,00 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 27928508, на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2018 року, серія та номер 181, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріальною округу Косюк О. П., індексний номер рішення 43015852, та щодо нежитлового приміщення, загальною площею 69,7 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 27927830 на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2018 року, серія та номер 180, індексний номер рішення 43014991, з одночасною реєстрацією припинення права власності [PERSON] 22 жовтня 2018 року зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 69,7 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , номер запису про право власності 28479252, на підставі договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2018 року, серія та номер 266, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П., індексний номер рішення 43610117, з одночасною реєстрацією припинення права власності ТОВ «Одеське комерційне товариство». 22 жовтня 2018 року зареєстровано право власності щодо нежитлового приміщення, загальною площею 70.00 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , номер запису про право власності 28479155, на підставі договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2018 року серія та номер 265, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П., індексний номер рішення 43609624, з одночасною реєстрацією припинення права власності ТОВ «Одеське комерційне товариство». 17 грудня 2019 року право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 69,7 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , номер запису про право власності 34683675, на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 2019 року, серія та номер 2559, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крикливою О. М., індексний номер рішення 50263434, з одночасною реєстрацією припинення права власності [PERSON] . Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Статтею 15 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Способи захисту цивільного права чи інтересу це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом, та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Так, у рішенні від 15 листопада 1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02)). Додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та інших. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19). Водночас у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 58), від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80, 81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 4347), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 2026, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31). Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17, у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту є звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання законної сили рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. При цьому запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя. Таким чином, у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту є звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Звертаючись до суду із позовом, АТ «УкрСиббанк» вказувало на те, що нікому ні за яким договором не відступало право вимоги за кредитним договором від 08 грудня 2006 року № 11092125000, укладеним з [PERSON] та за іпотечним договором від 08 грудня 2006 року за реєстровим номером 1536 та іпотечним договором від 08 грудня 2006 року за реєстровим номером 1537, укладеним з [PERSON] . Відчуження спірного нерухомого майна здійснено без його згоди як іпотекодержателя, тому вважало, що вчиненні правочини щодо відчуження нежитлового приміщення, загальною площею 70,00 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , та нежитлового приміщення загальною площею 69,7 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , в силу статті 12 Закону України «Про іпотеку» є нікчемними. З огляду на викладене АТ «УкрСиббанк» просило суд: щодо нежитлового приміщення площею 69,7 кв. м, за адресою: [ADDRESS] : скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] , номер запису про право власності 34683675, що здійснено на підставі нікчемного правочину договору купівлі-продажу від 17 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крикливою О. М., з одночасним припиненням права власності [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] , номер запису про право власності 28479252, що здійснено на підставі нікчемного правочину договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П., з одночасним припиненням права власності [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності за ТОВ «Одеське комерційне товариство», номер запису про право власності 27927830, що здійснено на підставі нікчемного правочину договору купівлі-продажу від 14 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П., з одночасним припиненням права власності ТОВ «Одеське комерційне товариство»; скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] , номер запису про право власності 27757825, що здійснено на підставі нікчемного правочину свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 02 червня 2012 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Труш М. О., з одночасним припиненням права власності [PERSON] ; скасувати рішення державного реєстратора Кравець О. В. про припинення іпотеки з одночасним поновленням запису про іпотеку, скасувати рішення державного реєстратора Кравець О. В. про припинення обтяження заборони на нерухоме майно з одночасним поновленням запису про іпотеку; скасувати рішення приватного нотаріуса Кондратюк В. С. щодо внесення змін до Державного реєстру іпотек та замінити іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» на АТ «УкрСиббанк», підстава іпотечний договір від 08 грудня 2006 року; щодо нежитлового приміщення площею 70,00 кв. м, за адресою: [ADDRESS] : скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] , номер запису про право власності 28479155, що здійснено на підставі нікчемного правочину договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2018 року з одночасним припиненням права власності [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності за ТОВ «Одеське комерційне товариство», номер запису про право власності 27928508, що здійснено на підставі нікчемного правочину договору купівлі-продажу від 14 вересня 2018 року з одночасним припиненням права власності; скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] , номер запису про право власності 27757091, що здійснено на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 02 грудня 2011 року; скасувати рішення державного реєстратора про припинення іпотеки з одночасним поновленням запису про іпотеку, номер запису про іпотеку 27757254; скасувати рішення державного реєстратора про припинення обтяження заборони на нерухоме майно з одночасним поновленням запису про обтяження, скасувати рішення приватного нотаріуса щодо внесення змін до Державного реєстру іпотек та замінити іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» на АТ «УкрСиббанк», підстава іпотечний договір від 08 грудня 2006 року. Змістовний аналіз наведених позовних вимог та їх обґрунтувань свідчить про те, що АТ «УкрСиббанк» у кінцевому підсумку мало на меті відновлення (визнання) за ним права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна, а саме спірних нежитлових приміщень, загальною площею 70,00 кв.м та 69,7 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , на підставі чинних договорів іпотеки від 08 грудня 2006 року, а не скасування записів про державну реєстрацію права власності, скасування рішень про припинення іпотеки, скасування рішення щодо заміни іпотекодержателя, що також підтверджено в ході розгляду справи та письмових поясненнях представника АТ «УКРСИББАНК» до судових дебатів. Задоволення судом позовної вимоги має з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, і той, який обрав позивач, можна використати для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких він звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, зокрема неефективним, і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлену позовну вимогу взагалі не можна використати для захисту права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, таку вимогу не можна розглядати як спосіб захисту (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 36), від 22 вересня 2020 року у справі № 127/18934/18). Зі змісту позовних вимог АТ «УКРСИББАНК» вбачається, що Банк просить відновити права іпотекодержателя та відновити становище, яке існувало до порушення, скасувати державні реєстрації прав власності, вчинені на підставі недійсних правочинів щодо продажу нерухомого майна, стороною яких Банк не є. В обґрунтування позову Банк зазначав, що між ним там [PERSON] існують кредитні правовідносини, забезпечені іпотекою нерухомим майном, що належить [PERSON] , і у зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] і [PERSON] та розраховував задовольнити свої кредиторські вимоги за рахунок іпотечного майна. Жодна з підстав припинення іпотеки, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку», не настала, основне зобов`язання не припинено, рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано. Основне зобов`язання [PERSON] залишається не виконаним. Виконавче провадження триває. Існування невиконаного зобов`язання свідчить про чинність іпотеки. Крім того, спірне майно не могло бути реалізоване в межах виконавчих проваджень про стягнення боргу з [PERSON] на користь інших кредиторів через перебування майна на той час під обтяженнями іпотекою та забороною відчуження на користь АКІБ «УкрСиббанк». Враховуючи, що спірне нерухоме майно не було реалізоване на прилюдних торгах, то [PERSON] не набув право власності на вказане майно, а отже й не мав права його відчужувати. Згідно ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним , крім договору купівлі-продажу, укладеного у процесі приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно. Відчуження спірної нерухомості здійснено без згоди іпотекодержателя АТ «УКРСИББАНК» та в силу прямої вказівки ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження є нікчемним. Отже, правочини щодо відчуження нежитлових приміщень загальною площею 69,7 кв.м. та 70,00 кв.м. за адресою [ADDRESS] без згоди іпотекодержателя АТ «УКРСИББАНК» є нікчемними. При таких обставинах, ефективним способом захисту прав АТ «УкрСиббанк» є визнанняза Акціонерним товариством Укрсиббанк права іпотекодержателя на нежитлове приміщення площею 69,7 кв.м, за адресою: [ADDRESS] та на нежитлове приміщення площею 70,00 кв.м, за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved