Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» Столітній М.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №4291990 від 12 січня 2024 року у розмірі 25 782,89 грн, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (надалі первісний кредитор) та [PERSON] (надалі відповідач) було укладено кредитний договір №4291990. Відповідно до умов зазначеного договору, відповідачу було надано кредитні кошти у сумі 3 000 гривень строком на 360 календарних днів. Кредитний договір було укладено в електронній формі шляхом приєднання відповідача до умов публічної оферти кредитора та підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином та у повному обсязі, перерахувавши відповідачу кредитні кошти у сумі 3 000 гривень шляхом безготівкового переказу на банківську картку, зазначену відповідачем при укладенні кредитного договору. Разом з тим відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у встановлений договором строк не повернув, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у загальному розмірі 25 782,89 грн, що складається з: 2 998,10 грн заборгованість за тілом кредиту; 17 313,44 грн заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором; 5 471,35 грн заборгованість за процентами, нарахованими позивачем. 25 жовтня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №25/10/2024 було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором №4291990 від 12 січня 2024 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». У подальшому, рішенням єдиного учасника від 25 листопада 2024 року змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», при цьому код ЄДРПОУ 44559822 залишився незмінним. У зв`язку із зазначеним позивач є тим самим суб`єктом господарювання, який набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. У позовній заяві представник позивача просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить розміщене оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про його виклик (а.с.36) у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи наведене, а також те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд відповідно до положень статті 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши подані позивачем докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням на підставі їх всебічного, повного та об`єктивного дослідження. Судом встановлено, що 12 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4291990 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.1 Договору Товариство зобов`язалося надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Як вбачається з пункту 1.2 Договору, тип кредиту кредит, сума кредиту (загальний розмір) складає 3 000,00 грн. Пунктом 1.3 Договору визначено, що строк кредиту становить 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, а детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, тобто у Графіку платежів, що є Додатком №1 до Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Відповідно до пункту 1.3.1 Договору строк кредиту, а також термін (дата) повернення (виплати) кредиту, встановлені Договором, можуть бути змінені (продовжені) за письмовою згодою сторін шляхом підписання додаткового договору до цього Договору. Пунктом 1.3.2 Договору передбачено, що у Клієнта наявне право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту, встановлених Договором, на підставі звернення до Товариства із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора. Пунктом 1.3.3 Договору визначено, що рекомендовані дати внесення Клієнтом грошових коштів для уникнення простроченої заборгованості за кредитом визначені у Графіку платежів у колонці «Дата видачі кредиту/дата платежу». Як вбачається з пункту 1.4 Договору, тип процентної ставки є фіксованим. Відповідно до пункту 1.4.1 Договору стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 Договору. Згідно з пунктом 1.4.2 Договору знижена процентна ставка становить 0,01 % в день та застосовується на визначених договором умовах. Крім того, як вбачається з пункту 2.1 Договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки), зазначеної Клієнтом. Як вбачається з пункту 4.2 Договору, строк дії цього Договору встановлюється до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, що свідчить про те, що закінчення строку кредитування не припиняє зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту та сплати процентів. Відповідно до пункту 4.3 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором, зокрема у разі прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів, на суму простроченої заборгованості нараховуються проценти відповідно до умов цього Договору та чинного законодавства України. Крім того, як вбачається з Графіка платежів, який є Додатком №1 до Договору, наявність знижки на стандартну процентну ставку визначена як «ТАК», період знижки встановлено до 10 лютого 2024 року включно. У вказаному Графіку платежів зазначено дату першого платежу 10 лютого 2024 року, а також подальші дати платежів, зокрема 11 березня 2024 року, 10 квітня 2024 року, 10 травня 2024 року та інші, що відповідає погодженій сторонами періодичності внесення платежів кожні 30 днів. Як вбачається з паспорта споживчого кредиту, стандартна процентна ставка становить 912,50 % річних, що відповідає 2,50 % в день, а знижена процентна ставка 3,65 % річних, що відповідає 0,01 % в день, і застосовується з дати видачі кредиту до 10 лютого 2024 року, якщо споживачем до вказаного строку включно або протягом трьох календарних днів після нього буде сплачено кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснено часткове дострокове повернення кредиту. Тип процентної ставки фіксована. Як вбачається із наданих суду Правил надання коштів у позику ТОВ «Лінеура Україна», затверджених наказом директора від 20 листопада 2023 року №101-ОД, зазначені Правила визначають порядок укладення договорів у електронній формі, у тому числі шляхом акцепту оферти через інформаційно-комунікаційну систему із використанням одноразового ідентифікатора, а також порядок ідентифікації клієнта та надання кредиту. Згідно з умовами кредитного договору та зазначених Правил, укладення кредитного договору здійснюється через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, при цьому позичальник проходить процедуру ідентифікації, отримує одноразовий ідентифікатор (SMS-код) та вводить його для підтвердження укладення договору, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Підписання зазначених документів здійснено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 76230, направленим на номер мобільного телефону відповідача. Використанням електронного підпису відповідач підтвердив отримання повної інформації про умови кредитування, ознайомлення з орієнтовною загальною вартістю кредиту та розуміння наслідків невиконання зобов`язань за договором. Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов кредитного договору №4291990 від 12 січня 2024 року, первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» було здійснено переказ кредитних коштів відповідачу [PERSON] у сумі 3 000,00 грн. Зазначена обставина підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» від 01 листопада 2024 року, відповідно до якої 12 січня 2024 року о 14:49:11 на платіжну картку відповідача було успішно перераховано грошові кошти у сумі 3 000,00 грн. Крім того, вказана обставина підтверджується листом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 01 січня 2026 року, відповідно до якого на ім`я [PERSON] відкрито рахунок, до якого емітовано платіжну картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), та по вказаному рахунку 12 січня 2024 року здійснено зарахування грошових коштів у сумі 3 000,00 грн, платник: [NUMBER] . Таким чином, наданими суду документами підтверджується, що кредитні кошти у сумі 3 000 грн були фактично перераховані первісним кредитором на банківський рахунок (платіжну картку) відповідача, у зв`язку з чим останній отримав можливість розпоряджатися зазначеними грошовими коштами. На підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження наявних у матеріалах справи письмових доказів у їх сукупності, а саме кредитного договору, паспорта споживчого кредиту та Правил надання коштів у позику, судом встановлено, що між первісним кредитором та відповідачем виникли кредитні правовідносини, за якими відповідач підтвердив отримання інформації про умови кредитування, загальну вартість кредиту, розмір процентної ставки, строки та порядок виконання грошових зобов`язань, був належним чином ідентифікований, ознайомлений з умовами кредитування, надав згоду на їх прийняття, уклав кредитний договір в електронній формі та прийняв на себе відповідні зобов`язання. Подані у справі докази у їх сукупності, відповідно до статей 76, 81 Цивільного процесуального кодексу України, підтверджують усвідомлене та добровільне волевиявлення відповідача, його належне інформування про умови кредитування та досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору, у зв`язку з чим судом встановлено виникнення між сторонами кредитних правовідносин та укладення договору про надання споживчого кредиту №4291990 від 12 січня 2024 року у належній формі з дотриманням вимог чинного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути як наявна грошова вимога, строк платежу за якою настав, так і майбутня грошова вимога, що виникне в подальшому. Судом установлено, що 25 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25/10/2024, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає фактору права грошової вимоги до боржників, визначених у відповідних реєстрах прав вимоги, які є невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження переходу права вимоги та виконання договору факторингу судом досліджено витяг з реєстру боржників до договору факторингу, відповідно до якого право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4291990 від 12 січня 2024 року було включено до відповідного реєстру та передано новому кредитору, при цьому заборгованість відповідача визначена у розмірі 20 311,54 грн, з яких: 2 998,10 грн основний борг, 17 313,44 грн заборгованість за процентами, штрафні санкції відсутні, що узгоджується з розрахунком заборгованості первісного кредитора. Крім того, судом досліджено платіжну інструкцію від 01 листопада 2024 року №3475, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» здійснило оплату грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» із призначенням платежу: «Сплата за договір факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024». Також судом враховано повідомлення про відступлення права вимоги від 28 жовтня 2024 року, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» довело до відома боржників інформацію про відступлення права вимоги новому кредитору шляхом розміщення її в особистих кабінетах та направлення повідомлень, зокрема інформацію розміщено 25 жовтня 2024 року в інформаційно-комунікаційній системі товариства, що свідчить про належне повідомлення відповідача про зміну кредитора. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року змінено найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», при цьому код ЄДРПОУ 44559822 залишився незмінним. З урахуванням наведеного та оцінюючи докази у їх сукупності, суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» є тим самим суб`єктом господарювання, який набув право грошової вимоги за договором факторингу, при цьому відступлення права вимоги здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, а новий кредитор набув права у тому обсязі, в якому вони існували на момент переходу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах. У зв`язку із набуттям права вимоги позивачем здійснено додатковий розрахунок заборгованості за період з 26 жовтня 2024 року по 06 січня 2025 року, відповідно до якого сума нарахованих процентів становить 5 471,35 грн, виходячи із застосування стандартної процентної ставки 2,5 % на день до суми основного боргу 2 998,10 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, заявлений позивачем до стягнення, становить 25 782,89 грн, що складається з: 2 998,10 грн заборгованість за тілом кредиту, 17 313,44 грн заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором, 5 471,35 грн заборгованість за процентами, нарахованими позивачем, правильність визначення якого перевірена судом та підтверджується належними і допустимими доказами. Встановлені у справі обставини свідчать про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у передбачений договором строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти у повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим утворилася заборгованість та виник спір щодо її стягнення. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б спростовували факт отримання кредитних коштів, підтверджували виконання зобов`язань за кредитним договором або свідчили про здійснення платежів чи неправильність розрахунку заборгованості. Оцінюючи надані докази у їх сукупності та взаємному зв`язку з іншими матеріалами справи, суд дійшов висновку, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів, факт їх отримання відповідачем є доведеним та документально підтвердженим, а розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та є обґрунтованим, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав сумніватися у його правильності. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з частинами першою та третьою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що будь-який договір, укладений на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму, а договір, укладений в електронній формі, відповідає письмовій формі правочину. Особливості укладення договорів в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість сторін, оформлена в електронній формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію, відповіді про її прийняття. Відповідно до частин четвертої шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» акцепт може бути здійснений шляхом заповнення електронної форми, вчинення дій, що свідчать про прийняття оферти, та підтверджується використанням електронного підпису. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин вважається підписаним, зокрема, у разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і такий правочин за правовими наслідками прирівнюється до правочину, укладеного у письмовій формі. Згідно зі статтями 626, 628, 638 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять погоджені сторонами умови, а договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а відповідно до статті 611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму. Відповідно до частини першої статті 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо позикодавцем є юридична особа. Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання процентів, розмір і порядок сплати яких визначаються договором. Враховуючи, що відповідач, всупереч умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства, належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, порушив строки та порядок повернення кредитних коштів і сплати передбачених договором платежів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з нього на користь позивача всієї суми заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East\Alliance Limited проти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено наступне. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. З копії ордера встановлено, що адвокат Столітній Михайло Миколайович на підставі договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року надає правничу допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року; заявку на виконання доручення №12930 від 05 листопада 2025 року; рахунок на оплату №12930-04/12-2025 від 04 грудня 2025 року; акт прийому-передачі виконаних робіт №12930 від 04 грудня 2025 року. Аналізуючи докази, надані позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, їх відповідності критерію реальності адвокатських послуг та співмірності складності справи, враховуючи, що розгляд справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому сама справа не є складною і з приводу спірних правовідносин існує усталена судова практика, суд приходить до висновку, що задоволенню підлягає розмір витрат по оплаті послуг за надання правничої допомоги частково, а саме у сумі 3 000,00 грн. Крім того, позивачем були понесені також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн за подання позовної заяви. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи вищенаведене у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000,00 грн витрат на правничу допомогу, а також 2 422,40 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial