Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після його матері [PERSON] , [INFO] , яка померла у м. Щастя Новоайдарського району Луганської області, свідоцтво про смерть видано 03.01.2024 року. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, інші спадкоємці першої черги, які б прийняли спадщину шляхом подання заяви в шестимесячний строк, або актичним проживанням та реєстрацією за однією адресою із спадкодавцем, відсутні. Після смерті матері відкрилась спадшина у вигляді недоотриманої за життя пенсії. Факт родинних відносин позивача із спадкодавцем підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00045276253. Позивач лише 28.03.2025 року звернувся до державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про права на спадщину за законом. 03 квітня 2025 року постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Авер`янової Л.П. №583/02-31 позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини. Посилаючись на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, які пов`язані із незадовільним станом здоров`я позивача [PERSON] , що підтверджується карткою стаціонарного хворого №8916 КНУ «Обласна одеська лікарня» від 08.06.2022 року, в якій вказаний клінічний діагноз ішемічний інсульт повторний, довідкою до Акту МСЕК серії 12ААТ від 06.09.2022 року про встановлення позивачу 2 групи інвалідності та збройною агресією рф, в наслідок якої м. Щастя Новоайдарського району Луганської області з 2014 року перебуває в окупації військами рф, та де проживала та померла спадкодавець [PERSON] , позивач просить суд встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 20.06.2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. Ухвалою суду від 12.02.2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Позивач та його представник подали заяву, в якій просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач у судові засідання неодноразово не з`являвся, про причини неявки суд не повідомив. При цьому, відзив на позов не подав, будь-яких доказів, які б спростовували вимоги позивача, не надав. Представник 3 особи в судове засідання не з`явився. Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №6330-5003564227 від 24.12.2024 року [PERSON] взят на облік внутрішньо переміщеної особи з фактичним місцем проживання: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Брянка Луганської області, померла [INFO] , у м. Щастя Новоайдарського району Луганської області, що підтверджується рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.11.2023 року про встановлення факту смерті (справа №643/12613/23) та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Факт родинних відносин позивача [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00045276253. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майо останньої. 03 квітня 2025 року постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Авер`янової Л.П. №583/02-31 позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини. Роз`яснено йому право на звернення до суду для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Факт незадовільного стану здоров`я позивача [PERSON] підтверджується карткою стаціонарного хворого №8916 КНУ «Обласна одеська лікарня» від 08.06.2022 року, в якій вказаний клінічний діагноз ішемічний інсульт повторний; довідкою до Акту МСЕК серії 12ААТ від 06.09.2022 року про встановлення позивачу 2 групи інвалідності; оглядом сімейного лікаря від 16.07.2023 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Одеської міської ради, згідно якого у позивача виявлені скарги на коливання тиску, серцебиття, хиткість при ходьбі, загальна слабкість, головний біль, сладбкість у верхніх кінцівках; виписками з протоколу засідання комісії за доцільністю призначення пільгового лікування пільгової категорії громадян у КНП «ЦПМСД №5» ОМР від 28.07.2023року, 14.09.2023 року, 23.10.2023 року, 16.01.2024 року, згідно яких [PERSON] зазначений діагноз деменція судинного типу, вторинне зниження когнітивних функцій. Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч.3 ст.1272 вказаного Кодексу за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із положень ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.80 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач надав належні та допустимі докази поважності пропущеного строку для прийняття спадщини. Оскільки позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, тому суд дійшов висновку, визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved