Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-12 00:00:00

20.02.2025 року адвокат Безрук А.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] подав до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовну заяву до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Олександрійської районної Державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначив, що 04 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. [INFO] від даного шлюбу народився син - [PERSON] , про що виконкомом Лисівської сільської ради Красноармійського району Донецької області зроблено актовий запис № 22. [INFO] від даного шлюбу народився син - [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис № 727. 3 2018 року відповідачка почала зловживати алкогольними напоями, що призвело до нехтування її обов`язками щодо виховання дітей та створювала загрози для їхнього життя, здоров`я та розвитку. Така поведінка матері суттєво порушує права дітей та суперечить їхнім інтересам. З 2018 року [PERSON] перебуває на обліку у міському наркологичному диспансері м. Покровськ. Відповідачка часто перебувала у стані алкогольного сп`яніння, через що не могла відвести дітей до садочку. Коли позивач знаходився на роботі діти часто були голодними, тому що відповідача вживала алкогольні напої та забувала їх годувати. Одруження з відповідачкою виявилось невдалим. 3 2018 року фактичні шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені. З вини відповідачки, сумісне життя, та збереження сім`ї стало неможливим, так як відповідачка проявляє до позивача неповагу, не спілкувалася та не допомагала спільним дітям. 17 травня 2018 року за рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області на користь позивача з відповідачки було стягнуто аліменти на утримання дітей. 10 липня 2018 року за рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області шлюб між [PERSON] і відповідачкою було розірвано. Увесь час діти мешкали разом з позивачем і знаходились на його утриманні за адресою: [ADDRESS] . Навіть після початку повномасштабного вторгнення, коли ситуація вимагала термінових і рішучих дій для забезпечення безпеки дітей, відповідачка не надала жодної допомоги в евакуації чи організації їхнього перебування у безпечних умовах. Вона не виявила зацікавленості у їхній подальшій долі, не підтримала дітей ні морально, ні матеріально у надзвичайно складний для них період. Подальша доля відповідачки позивачу невідома, оскільки вона навіть не намагалася встановити контакт чи дізнатися про умови, в яких перебувають діти. З 2018 року і по теперішній час відповідачка дітей не провідує та не цікавиться їх розвитком та станом здоров`я. Позивач забезпечує належний рівень життя дітей, піклується про стан їх здоров`я та сприяє задоволенню її інтересів. Самостійно матеріально забезпечує, доглядає та виховує їх. Після евакуації з міста Покровськ, позивач з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 16.12.2024 року за № 19-27, [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі 390542,68 грн. Відповідачка ніяких стосунків з дітьми не підтримує, не спілкується, не виявляє до них батьківської уваги, турботи, доля дітей її не цікавить. Відповідачка не займається вихованням дітей, не цікавиться їх життям, взагалі не виконує батьківських обов`язків, не має наміру бачитись з дітьми, не цікавиться їх станом. Таким чином, відповідач фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вважаю за можливе позбавити її батьківських прав у відношенні неповнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2025 року, цивільну справу №208/2397/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Згідно відповіді №1139365 від 21.02.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру за вказаними параметрами особу [PERSON] не знайдено. З метою встановлення можливого місця реєстрації відповідача по справі, ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.02.2025 року зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, щодо відповідача [PERSON] . 23.04.2025 року до суду надійшла відповідь Міністерства соціальної політики України, з якої вбачається, що згідно інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб [PERSON] , [INFO] була зареєстрована та фактично проживала за адресою: [ADDRESS] . А з 20.11.2024 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.04.2025 року відкрито провадження у справі № 208/2397/26 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 06.05.2025 року від представника Органу опіки та піклування Олександрійської районної Державної адміністрації надійшла заява, у якій просять залучити службу у справах дітей територіальної громади, просять провести розгляд справи без участі їх представника. 12.06.2025 року адвокат Безрук А.В. подав до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, клопотання про виклик свідків. 12.06.2025 року та 25.06.2025 року адвокат Безрук А.В. подав до суду позовну заяву з уточненням про позбавлення батьківських прав. 25.06.2025 року адвокат Безрук А.В. подав до суду клопотання, у якому просив замінити третю особу на інший, належний орган опіки та піклування Службу у справах дітей Великоадрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Ухвалою суду від 30.06.2025 року третю особу, яка не заявляє самостійних вимог у справі з Органу опіки та піклування Олександрійської районної Державної адміністрації на належну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог Службу у справах дітей Великоандрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, витребувано від Служби у справах дітей Великоандрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 18.07.2025 року адвокат Безрук А.В. подав до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи. 07.08.2025 року від Служби у справах дітей Великоандрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області надійшов висновок від 06.08.2025 року № 972/02.02-17 про доцільність позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] . 25.08.2025 року адвокат Безрук А.В. подав до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи. 02.09.2025 року адвокат Безрук А.В. долучив до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору. 16.09.2025 року представник Служби у справах дітей Великоандрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без пристуності їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 26.11.2025 року адвокат Безрук А.В. подав до суду клопотання про допит свідків. Ухвалою суду від 16.12.2025 року закрито підготовче провадження у справі № 208/2397/26 та призначено справу до судового розгляду по суті. 02.04.2026 року у судовому засіданні адвокат Безрук А.В. зазначив, що позивачем були надані усі докази, були допитані в судовому засіданні свідки, була заслухана думка дітей в присутності психолога, які зазначили, що не пам`ятають маму. Відповідачка дітям не допомагає, не цікавиться ними, не приймає участь у їх вихованні. Просить задовольнити позовну заяву. 02.04.2026 року у судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги. Просив їх задовольнити. 02.04.2026 року у судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи неодноразово повідомлялась шляхом відправки повісток засобами поштового зв`язку «Укрпошта» на адресу її фактиного місця мешкання також неодноразово повідомлялась шляхом розміщення оголошення про виклик особи на сайт суду, що в розумінні ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи, причини своєї неявки суду не повідомила. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. 02.04.2026року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений ЦПК України. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що 04 серпня 2012 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 245. [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 22, батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 727, батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.07.20108 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Судовим наказом Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.05.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від всіх видів доходів щомісячно, алне не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до довідки Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.12.2024 року № 27456, заборгованість по аліментам [PERSON] станом на 16.12.2024 року складає 390542,68 грн. Відповідно до акту від 01.08.2024 року КУ «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» встановлено, що квартиронаймачем за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . З 30 березня 2018 року і по теперішній час за даною адресою без реєстрації проживають: [PERSON] і двоє його малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Мати дітей [PERSON] проживає на [ADDRESS] та перешкоджає батьку дітей проживати по місцю прописки в сім`ї. Мати у вихованні дітей участі не приймає, не з`являється. Відповідно до довідки Микільського старостинського округу Олександрійського району Кіровоградської області Великоандрусівської сільської ради від 10.06.2025 року № 177/04-16, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 09 червня 2025 року разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки КЗ «Ліцей «Надія» Великоандрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 04.06.2025 року № 83 встановлено, що [PERSON] самостійно виховує синів [PERSON] (4-А кл.) та [PERSON] (6-А кл.). Батько разом з бабусею, [PERSON] , всебічно сприяють розвитку дітей. Мати [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , за період навчання хлопців у закладі не відвідувала збори, не цікавилась навчанням та не спілкувалсь з вчителями. Відповідно до довідки КЗ «Ліцей «Надія» Великоандрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 04.06.2025 року № 82 встановлено, що [PERSON] дійсно навчається в 6-А класі КЗ «Ліцей «Надія». Відповідно до довідки КЗ «Ліцей «Надія» Великоандрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 04.06.2025 року № 81 встановлено, що [PERSON] дійсно навчається в 4-А класі КЗ «Ліцей «Надія». Відповідно до характеристики [PERSON] , виданої КЗ «Ліцей «Надія», батько приділяє належну увагу вихованню. Постійно підтримує зв`язок з класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Відповідно до характеристики [PERSON] , виданої КЗ «Ліцей «Надія», батько приділяє належну увагу вихованню сина. Систематично відвідує батьківські збори та бере активну участь у позаурочних заходах класу. Відповідно до висновку органу опіку та піклування Великоандрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 06.08.2025 року № 972/02.02-17, вважається доцільним позбавити громадянку [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.08.2025 року № 19-27/20994, заборгованість по аліментам [PERSON] станом на 25.08.2025 року складає - 441 158,75 грн. 12.03.2026 року у судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] . Вона зазначила, що є рідною сестрою позивача [PERSON] . Свідчила, що [PERSON] знає з 2012 року. З 2018 року вона контакту з дітьми не має. Відповідачка проживала у сусідньому будинку, її бачили, проте до дітей вона не заходила. Де вона наразі невідомо. З 2018 року брат з дітьми проживає разом з нею, спочатку переїхав брат, а потім [PERSON] привела дітей, сказала, що вона з ними не справляється, дітям на той час було 3 і 5 років. У неї вони прожили до початку вторгнення рф. По телефону діти з матір`ю не спілкувались, мати до дітей на свята не приходила, на вулиці не підходила. Аліменти не сплачує, допомогу дітям не надає. 12.03.2026 року у судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] провено бесіду з [PERSON] та [PERSON] . Діти зазначили, що мають багато друзів, у вільний час з ними грають. Сумують за м. Покровськ. Наразі вони ходять в одну школу. Мама їх успіхами не цікавиться, по телефону з нею не спілкуються. Останній раз бачили її ще у м. Покровськ. Де вона зараз не знають. Не хочуть її побачити. [PERSON] вказав, що не пам`ятає її, а [PERSON] не хоче з нею спілкуватись. [PERSON] захоплюється комп`ютерами, а [PERSON] ще не думав, ким хоче бути. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону (частини перша, шоста статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини третьої статті 5 Сімейного кодексу України держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частинами сьомою та восьмою статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Частинами першою, другою та четвертою статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інших), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (пункт 2 статті 6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року). За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (пункт 1 статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року). Пунктами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 686/24929/16-ц). При цьому позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 759/9995/16-ц). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, тому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини (пункт 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Усталена практика ЄСПЛ свідчить про те, що вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінки. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі №306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі №461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі №545/560/21. Судом встановлено, що у 2018 році відповідачка [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. З матеріалів справи встановлено, що малолітні [PERSON] , 2012 р.н., та [PERSON] , 2014 р.н., фактично проживають разом з батьком [PERSON] , що підтверджується довідками від 12.08.2024 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3502-7002101223 та № 3502-7002101264. Крім того, факт спільного проживання дітей з батьком, починаючи з 2018 року було підтверджено показами свідка [PERSON] , яка зазначила, що вони проживали у її квартирі в м. Покровськ, в той час, коли відповідачка [PERSON] проживала у сусідньому будинку, але з дітьми не спілкувалась, допомогу не надавала. Також судом взято до уваги, що судовим наказом Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.05.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від всіх видів доходів щомісячно, алне не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, відповідно до довідки Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.12.2024 року № 27456, заборгованість по аліментам [PERSON] станом на 16.12.2024 року складає - 390542,68 грн. А заборгованість відповідачки станом на 25.08.2025 року вже складає - 441 158,75 грн. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Отже, відповідачка [PERSON] свідомо нехтує обов`язком утримувати дітей, створення їм належних умов для розвитку та належного рівня життя. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватисяі брати участь у її вихованні. Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення встановлення належних стосунків між дитиною і батьками, що є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, та є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2023 року у справі № 188/1542/20 (провадження № 61-11857св22). Судом з`ясовано думку малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] щодо їх ставлення до матері [PERSON] . Встановлено, що діти не бажають з нею бачитись. [PERSON] свідомо не бажає спілкуватись з мамою, а [PERSON] навіть не пам`ятає її. За показами свідка [PERSON] стало відомо, що проживаючи у сусідніх будинках, зустрічаючи дітей на вулиці, відповідачка не проявляла ніякої уваги, любові та турботи не спілкувалась, не брала участі у вихованні дітей. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18 (провадження № 61-13690св20), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20). Суду надано висновок Оргнану опіки та піклування Великоандрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 06.08.2025 року №972/02.02-17, у якому вказано, що [PERSON] самостійно виховує дітей [PERSON] і [PERSON] , належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання, навчання та утримання своїх дітей. Гр. [PERSON] не проживає з батьком дітей, не цікавиться вихованням та навчанням дітей, місце проживання невідоме. Діти не бажають проживати з матір`ю, так як не пам`ятають її. Зроблено висновок, що [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання, навчання та утримання дітей, не бажає займатись вихованням своїх дітей: [PERSON] та [PERSON] , та не проживає з ними. Вважають доцільним позбавити її батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . У даному випадку, враховуючи наявні докази, покази свідків, думку самих дітей, суд вважає за доцільне прийняти до уваги зазначений висновок. Проаналізувавши наведені положення закону та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є достатньо обґрунтованими, оскільки зібрані у справі докази беззаперечно свідчать про те, що відповідачка протягом тривалого часу не приділяла належної уваги розвитку своїх дітей та свідомо ухилялась від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей: не піклувалась про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкувалась з синами, не виявляла інтересу до їх внутрішнього світу, не проявляла до них необхідної турботи, матеріально не забезпечувала. Натомість, всі необхідні умови для належного фізичного та духовного розвитку, їх матеріального забезпечення було створено позивачем. З матеріалів справи вбачається, що вихованням і забезпеченням дітей займається виключно батько, участі матері у житті дитини не прослідковується, остання з синами не спілкується та їх вихованням не займається, матеріально не утримує, життям, здоров`ям та успіхами не цікавиться. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У матеріалах справи наявна квитанція про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. за одну позовну вимогу щодо позбавлення батьківських прав. Дана сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцтять) гривеь 20 копійок.

Outcome: approved