Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

12.01.2026 позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Джирми А.В., звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив встановити факт проживання разом зі своїм батьком [PERSON] на час його смерті [INFO] (час відкриття спадщини) за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла квартира [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були його сини - [PERSON] та [PERSON] , які фактично прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із батьком у квартирі [ADDRESS] . У вересні 2019 року [PERSON] помер; спадкова справа після його смерті не заводилась. 25.11.2025 позивач звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено у зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем на день його смерті. Позивач стверджує, що з моменту народження він безперервно проживав разом із батьком та братом у вищезгаданій квартирі. На момент смерті батька йому виповнилося 18 років, він перебував на утриманні батька, був членом його сім`ї та вів із ним спільний побут. Хоча офіційна реєстрація в паспорті позивача за цією адресою була оформлена пізніше (30.05.2007), він фактично не змінював місця проживання, вступив у володіння спадковим майном одразу після смерті батька та продовжує проживати у квартирі по теперішній час. Встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є єдиним способом для позивача реалізувати свої законні права та оформити право власності на спадкове майно. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.01.2026 цивільну справу передано за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси. 02.02.2026 дана цивільна справа надійшла до Придніпровського районного суду м. Черкаси та згідно автоматизованого розподілу передана судді Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.02.2026 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] 10.02.2026 приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М., на виконання ухвали від 03.02.2026, надала належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Джирма А.В. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 25.03.2025 [PERSON] , який представляє інтереси відповідача на підставі довіреності, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою родини [PERSON] , проживає у кв. [ADDRESS] цього ж будинку з 1999 року. Вона підтвердила, що позивач [PERSON] з моменту свого народження і до сьогодні постійно проживає у квартирі [ADDRESS] . На момент смерті батька у 2006 році позивач мешкав разом із ним, вони вели спільне господарство, а після смерті батька позивач залишився проживати у квартирі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає через дорогу від будинку позивача. Вона знає позивача понад 20 років, оскільки він ходив разом з її сином у школу. Їй достеменно відомо, що [PERSON] проживав разом із батьком до дня його смерті [INFO] і надалі мешкає за адресою: [ADDRESS] . Суд, заслухавши вступне слово позивача та його представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] у віці 69 років у м. Черкаси помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13.09.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.04.1993 органом приватизації Придніпровського райвиконкому. Позивач, [PERSON] , є сином померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 08.04.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 25.11.2025 позивач звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] . На підставі поданої заяви нотаріусом було заведено спадкову справу № 220 (у спадковому реєстрі № 74915913). Постановою нотаріуса від 25.11.2025 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документального підтвердження (реєстрації) факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зокрема, згідно з довідкою Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» від 11.11.2025, станом на 27.04.2006 за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований лише спадкодавець. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] стверджував, що з моменту народження проживав разом із батьком, перебував на його утриманні та вів із ним спільний побут. На момент смерті батька позивачу щойно виповнилося 18 років, він не мав іншого житла та фактично вступив у володіння спадковим майном, продовжуючи мешкати у квартирі. Згідно з актом опитування сусідів № 330 від 17.03.2026, [PERSON] дійсно проживав за адресою: [ADDRESS] зі своїм батьком [PERSON] до дня його смерті ( [INFO] ). Факт спільного проживання позивача та спадкодавця на момент відкриття спадщини також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі вiдсутностi спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 та 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Згідно з розділом 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання позивача [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини ( [INFO] ) знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Зокрема, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] (які мешкають по сусідству з позивачем та протягом тривалого часу знають його родину) встановлено, що позивач безперервно проживав із батьком у квартирі [ADDRESS] з моменту свого народження і дотепер. Зазначені обставини також підтверджуються Актом опитування сусідів № 330 від 17.03.2026, згідно з яким встановлено, що [PERSON] фактично проживав разом зі своїм батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , аж до моменту смерті останнього (27.04.2006). Суд наголошує, що відсутність офіційної реєстрації місця проживання позивача за адресою спадкодавця станом на 27.04.2006 не може бути безумовною підставою для заперечення факту їхнього спільного проживання, оскільки чинне законодавство України пов`язує виникнення презумпції прийняття спадщини саме з фактичним постійним проживанням, а не з наявністю відповідної відмітки про реєстрації в паспорті. Оскільки позивач протягом встановленого законом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини, він вважається таким, що прийняв її в силу закону. Враховуючи, що іншим шляхом, окрім судового, встановити цей факт позивач не може через відмову нотаріуса, а встановлення даного факту необхідно йому для оформлення права власності на спадкове майно, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved