Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

В січні 2026 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 27.07.2018 року перебуває з [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому у Святошинському районному у місті Києві відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №759. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та виховання дітей. З травня 2024 року шлюбні відносини між ними припинені. Позивач стверджує, що подальше спільне життя позивача та відповідача, як подружжя, та збереження шлюбу, суперечить її інтересам та принципу добровільності, що змушує її звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2026 року у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 30 січня 2026 року від представника відповідача адвоката Крушинської А.А. на адресу суду надійшла заява про вступ у справу як представника. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. У матеріалах справи міститься заява позивача [PERSON] про розгляд справи без її участі. В заяві позивач зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та зазначає, що строк для примирення їй не потрібен. 25 березня 2026 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Крушинської А.А. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що відповідач не згоден із обставинами, викладеними у даній позовній заяві. Представник відповідача у відзиві зазначає, що станом на момент розгляду справи про розірвання шлюбу між сторонами існує окремий спір, а саме у провадженні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про забезпечення повернення малолітньої дитини до Турецької Республіки, що свідчить про наявність складних сімейних правовідносин між сторонами. Вважає, що дані обставини мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.7,8 ст.178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Про розгляд справи представнику відповідача стало відомо 30.01.2026, а відзив на позовну заяву поданий 25.03.2026, в день призначення справи до розгляду, тобто поза процесуальним строком, визначеним ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Сторони в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, необхідності у строку на примирення немає, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ), [INFO] , 27 липня 2018 року укладено шлюб, який зареєстрований Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №759 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з реєстру про народження (а.с.6). Судом встановлено, що шлюбні відносини сторін фактично припинені з травня 2024 року, сторони проживають окремо, на примирення не згодні, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відповідач у передбачений законом спосіб своїх заперечень проти розірвання шлюбу суду не надав, отже у суду нема підстав сумніватися у доводах, викладених позивачем як підстави для розірвання шлюбу. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згоден на примирення, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за доцільне позивачу [PERSON] залишити шлюбне прізвище « [PERSON] », оскільки вона просила про це у своїй заяві. Крім того, суд звертає увагу, що предметом даного позову не є визначення місця проживання дитини. Позивачем заявлена позовна вимога лише про розірвання шлюбу. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. За наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки під час розгляду даної справи про розірвання шлюбу судом було встановлено, що між сторонами існує спір про місце проживання дитини, тому суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у разі наявності спору про місце проживання малолітньої дитини вони мають право звернутися до суду із позовом про встановлення місця проживання дитини. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved