Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.10.2025 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином. Позовна заява обґрунтована тим, що 28.04.2023 у вестибюлі шкоди, де була присутня заступник директора [PERSON] , охоронник школи та технічні працівники, відповідач [PERSON] , який на той час позивачу був невідомий, не говорячи ні слова завдав декілька ударів кулаками в обличчя. Позивач вказував, що перебував в стресовому стані, йому стало зле, обличчя було розбите, паморочилася голова. В подальшому був оглянутий лікарями, які викликали поліцію, за вказаним фактом були внесені відомості до ЄРДР. Зазначав, що ухвалою Київського районного суду м. Полтави відповідача [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а його цивільний позов розглянуто не було. У зв`язку із спричиненням тілесних ушкоджень та наступного погіршення зору, вимушений був звернутися до лікарів, придбавати лікарські засоби та окуляри, було всього витрачено 2783,10 грн. Також діями відповідача спричинено моральної шкоди, яку оцінює в 50000 грн. В своїй позовній заяві просив стягнути на його корить в порядку відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, грошові кошти в розмірі 2783 грн 10 коп, 50000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди та 4000 грн на відшкодування витрат на правову допомогу. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29.10.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про дату, час та місце судового засідання. Відповідач [PERSON] 03.02.2026 та 18.02.2026 подав до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази, які б підтверджували протиправність дій відповідача, що виключає склад цивільного правопорушення і настання цивільно-правової деліктної відповідальності. Вказував, що в судових засіданнях під час розгулу кримінального провадження свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнавав, вважає, що згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не свідчить про визнання ним вини. Понесені позивачем витрати на придбання лікарських засобів вважає такими, що не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача. Спричинення моральних страждань вважає недоведеним. В задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю. Позивач [PERSON] 02.03.2026 подав до суду відповідь на відзив, де зазначив, що на досудовому розслідуванні відповідач визнавав факт спричинення йому тілесних ушкоджень. Також вважає, що надав усі необхідні та належні документи щодо спричинення йому тілесних ушкоджень, фізичного болю та спричинення моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на обставини, які викладені в поданому до суду відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши позивача та представника позивача, представників відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 28.04.2023 близько 9 год 20 хв. відповідач [PERSON] , перебуваючи у приміщенні коридору КЗ Полтавської ЗОШ № 30 ПМР Полтавської області за адресою: м. Полтава, вул. Курчатова, 16/12, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшовши до потерпілого [PERSON] умисно наніс один удар правою рукою пальці якої були стиснуті в кулак у ділянку обличчя в області щелепи зліва, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: підшкірної гематоми (синця шкіри) нижньої щелепи зліва, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження. За вказаним фактом були внесені відомості до ЄРДР за № 12023175430000216 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.05.2025 в справі № 552/144/24, яка набрала законної сили, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження провадженням закрите на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Цивільний позов потерпілого [PERSON] залишено без розгляду, роз`яснено право звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23). У постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 531/2332/14-к (провадження № 51-3007км18), зроблено висновок про те, що у разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у пункті 1 частини другої статті 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо [PERSON] закрито на нереабілітуючих підставах потерпіла має право вирішити питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства. У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі № 644/7193/17 (провадження № 51-2271км21), зазначено, що зважаючи на те, що Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду щодо необхідності звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] на підставі статті 49 КК та закриття щодо неї кримінального провадження, цивільний позов потерпілої [PERSON] про стягнення моральної шкоди слід залишити без розгляду. Залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілій звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у пункті 1 частини другої статті 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, від 15 травня 2019 року у справі № 617/609/15-к, від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, від 10 червня 2021 року у справі № 640/11750/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, від 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства. Факт винних дій відповідача [PERSON] , які виразилися навмисному нанесенні [PERSON] одного удару правою рукою, пальці якої були стиснуті в кулак, у ділянку обличчя в області щелепи зліва, чим було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: підшкірної гематоми (синця шкіри) нижньої щелепи зліва, окрім ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.05.2025 в справі № 552/144/24, підтверджено іншими дослідженими судом доказами. Зокрема, факт спричинення позивачу тілесних ушкоджень в повній мірі підтверджено висновком експерта № 351 від 15.05.2023, даними медичної документації на ім`я [PERSON] . Згідно ч. 7 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Дослідженими в справі доказами встановлено, що позивачем [PERSON] в кримінальному провадженні було пред`явлено цивільний позов, який ухвалою суду від 22.05.2025 залишений без розгляду. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди та обираючи на власний розсуд надані йому права, на підтвердження розміру спричиненої матеріальної шкоди надає чеки на придбання лікарських засобів та окулярів. Разом з тим, з наданих до суду чеків та медичної документації на ім`я [PERSON] встановлено, що серед медичних препаратів, які буди придбані позивачем та про що були надані чеки до суду, за призначенням лікарів було придбано лише препарати: праксіс, церебровітал, про що свідчить чек від 23.06.2023. Препарати придбані на загальну суму 272,30 грн (173,20 грн та 99,10 грн). Подальше придання позивачем препарату церебровітал згідно чека від 28.07.2023 здійснене без призначення лікаря. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди, завданою кримінальним правопорушенням, підлягає стягненню сума в розмірі 272,30 грн. Щодо решти придбаних медичних препаратів суд приходить до висновку, що вони не були призначені лікарями, їх можливе застосування позивачем не знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку зі спричиненням йому відповідачем тілесних ушкоджень. Твердження позивача про те, що внаслідок спричинених йому відповідачем тілесних ушкоджень значно погіршився зір та був вимушений придбати окуляри, судом оцінюється критично. Дослідженими в справі доказами встановлено, що позивачу відповідачем було нанесено лише один удар правою рукою, пальці якої були стиснуті в кулак, у ділянку обличчя в області щелепи зліва. Згідно з висновком експерта № 351 відсутні підстави вважати, що внаслідок отриманого ушкодження погіршився чи міг погіршитися зір. Наданий до суду позивачем консультаційний висновок офтальмолога також не містить відповідних висновків. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Умисне спричинення відповідачем позивачу тілесних ушкоджень є тими неправомірними діями, які згідно ст.1167 ЦК України тягнуть за собою обов`язок відшкодувати завдану шкоду. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує безпосередньо дії самого позивача [PERSON] . Як встановлено судом, на час спірних подій, які відбувалися 28.04.2023, позивач працював на посаді вчителя, який має діяти професійно, поважати особистість учня, дотримуватися прав дитини та створювати безпечне середовище. Необхідно зберігати спокій, встановлювати чіткі межі поведінки, проявляти щирий інтерес, слухати дітей та використовувати діалог замість покарань. Вчитель має бути впевненим, чесним і керувати власними емоціями. Натомість, як встановлено судом дослідженими в справі доказами, позивач [PERSON] , спілкуючись з учнями під час уроку, зокрема, з донькою відповідача, допускав зневажливе, образливе ставлення до учнів, підвищував голос, втратив контроль над своїми емоціями. Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує поведінку самого позивача, ступінь вини відповідача та його поведінку, характер дій, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь кожного позивача [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду судовий збір сплачено не було, тому судовий збір за розгляд справи судом підлягає стягненню з відповідача. Понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн підлягають йому відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial