Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

09.02.2026 до суду через підсистему «Електронний суд», що є складовою частиною Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надійшла позовна заява [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Голубенко Роман Сергійович, до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20.02.2021 Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 38. В обґрунтування позову позивачка через свого представника вказала, що від шлюбу вони з відповідачем мають сина [PERSON] , [INFO] . На думку позивачки одруження з відповідачем виявилося невдалим. Основна причина розпаду сім`ї це відсутність між ними взаєморозуміння і довіри. Вказує на своєрідність характерів кожного з них, втрату почуття любові і поваги один до одного. При цьому зазначає, що спільне господарство сторонами не ведеться, подружні стосунки не підтримуються, що означає фактичне припинення шлюбних відносин між ними. Подальше проживання однією сім`єю з відповідачем суперечить інтересам позивачки, яка вважає, що їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення неможливі, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Ухвалою від 17.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивачки через підсистему «Електронний суд» скерував заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність його довірительки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Бабкова О.С. через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, при цьому позовні вимоги з позиції свого довірителя не визнає, проти задоволення позову заперечує. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч.2 ст.247ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, заяви представників сторін, суд приходить до наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України). Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20.02.2021 Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 38. Позивачка після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про народження. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 1 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1статті 110 СК України). Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Верховний Суд у постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 456/848/16-ц вказав на те, що за змістом указаної норми (ст. 111 СК України) заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач заявлені позовні вимоги не визнає, проте його представником не вказано конкретні підстави для відмови у задоволенні позову. Однак суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Позивач, через свого представника, у позові вказувала на те, що між нею та відповідачем відсутні взаєморозуміння і довіра, що вони втратили почуття любові і поваги один до одного. Спільне господарство ними не ведеться, подружні стосунки не підтримуються, а шлюбні відносини між ними фактично припинені, отже шлюб носить формальний характер, а тому примирення та збереження сім`ї є неможливим. Відповідач доводів позивача не спростував, не навів обґрунтованих мотивів щодо наявності підстав для збереження шлюбу. Отже, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, суд, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище. Питання відновлення дошлюбного прізвища позивачкою не ініціювалось. На підставі викладеного, враховуючи позицію позивачки, яка через свого представника у повному обсязі підтримує позов про розірвання шлюбу, суд вважає позовні вимоги про розірвання шлюбу законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому шлюб між сторонами слід розірвати, при цьому позивачці після розірвання шлюбу слід залишити прізвище « [PERSON] ». Питання відшкодування судових витрат у справі позивачкою не ініціювалось.

Outcome: approved