Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

До суду 15.05.2025 надійшла позовна заява органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Великобичківської селищної ради до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Покликаючись на статті 150, 155, 164 та 165 Сімейного кодексу України, позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно однієї неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування позовних вимог представник зазначає, що відповідачі систематично ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, з 15.09.2023 їх малолітній син [PERSON] залишений без нагляду, поміщений до педіатричного відділення КНП «Рахівська районна лікарня», в подальшому влаштований до КНП «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги «Діва Марія» Закарпатської обласної ради» на повне державне утримання, 27.02.2025 над ним встановлено опіку та передано опікунові, в сім`ї якого дитина проживає і на даний час. Ухвалою від 08.07.2025 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження на 04.08.2025, у зв`язку із неявками відповідачів відкладалось на 10.09.2025, 23.10.2025, коли було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25.11.2025. Проведення судових засідань відкладалось у зв`язку із неявками відповідачів та за клопотанням представника позивача на 12.01.2026, 13.02.2026, 23.03.2026, коли суд провів розгляд справи, перейшов до стадії ухвалення судового рішення, з урахуванням складності справи відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 08:15 год 01.04.2026. Представник позивача Телегазій В.М. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснила, що малолітня дитина [PERSON] і надалі перебуває у призначеного опікуна, батьки не цікавляться його долею, всього в сім`ї дев`ять дітей (у тому числі двоє вже повнолітні), із них стосовно двох дітей батьки вже позбавлені батьківських прав, а решту неповнолітніх дітей фактично перебувають під наглядом старшої дочки, яка вже повнолітня. Батько [PERSON] працює сезонно, випасає худобу на полонині, його дружина знаходиться разом із ним. Позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] до суду жодного разу не з`явились, повідомлялись шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, які згідно з трекінгами АТ «Укрпошта» отримували, а також шляхом завчасної публікації оголошень на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору, зокрема, про позбавлення батьківських прав. Як передбачено ч. 3 ст. 171 ЦПК України, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У даному випадку, враховуючи, що дитині [PERSON] , [INFO] , виповнилося лише 2 роки, суд не вважає за необхідне з`ясовувати думку дитини. Суд заслухав учасників, дослідив матеріали справи, оцінив їх у сукупності та взаємозв`язку і встановив такі обставини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.09.2023, [PERSON] народився [INFO] в смт. Кобилецька поляна Рахіського району Закарпатської області, про що 13.09.2023 виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради складено відповідний актовий запис № 112, батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Такі ж відомості містяться і у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження за № 00042580901 від 05.12.2023. Наказом Служби у справах дітей Великобичківської селищної ради за № 25 від 18.09.2023 дитину, яка залишилась без батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , взято на первинний облік. Рішенням виконавчого комітету Великобичківської селищної ради № 145 від 31.10.2023 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, складеним комісійно [INFO] в смт. Кобилецька Поляна Рахівського району, констатовано, що 15.09.2023 об 11:36 год була виявлена дитина чоловічої статі [PERSON] , знайдена за адресою [ADDRESS] , встановлено, що мати дитини [PERSON] , [INFO] , на утриманні мала 9 дітей, з яких троє вилучені. Дитина доставлена в КНП «Рахівська районна лікарня». На підставі рішення виконавчого комітету Великобичківської селищної ради № 161 від 29.11.2023 дитину, позбавлену батьківського піклування [PERSON] влаштовано до КНП «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги «Діва Марія» Закарпатської обласної ради» на повне державне утримання згідно з актом про факт передачі дитини від 22.11.2023, підписаним начальником ССД Великобичківської селищної ради Карабчук С.А. та представником медичного закладу Бейрешем В.М. Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини, складеного комісійно лікарями КНП «Обласна дитяча лікарня» Закарпатської обласної ради 31.07.2024, [PERSON] здоровий. Листом КНП «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги «Діва Марія» Закарпатської обласної ради» за № 902 від 19.12.2024 на ім`я ССД Великобичківської селищної ради стверджено, що малолітній [PERSON] з 22.11.2023 перебуває на повному державному утриманні, батьки жодного разу його не відвідали, участь у вихованні не приймають, станом здоров`я не цікавляться. Як стверджено висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Великобичківської селищної ради № 185 від 31.10.2024, вважається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Великобичківської селищної ради № 191 від 31.10.2024 продовжено термін перебування дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] на утриманні КНП «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги «Діва Марія» Закарпатської обласної ради» строком на 6 місяців. Відповідно до рішення виконавчого комітету Великобичківської селищної ради № 15 від 27.02.2025 встановлено опіку над дитиною, позбавленою батькіського піклування [PERSON] , призначено опікуном потенційну опікунку [PERSON] . Рішенням Рахівського районного суду від 11.05.2023 у справі № 305/2559/22 позбавлено [PERSON] та [PERSON] батькіських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . До встановлених обставин справи суд застосував такі норми права. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.ч. 1- 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Як передбачено ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків, а згідно зі ст. 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, п. 100) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника (особи, щодо якої вирішується питання про позбавлення батьківських прав) та його поведінці (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, п. 57). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. У ч. 4 ст. 19 СК України визначено, що під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). З урахуванням обставин справи та застосованих норм права суд дійшов таких висновків. Звертаючись до суду з позовом, позивач як орган опіки та піклування посилався на те, що батьки [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини [PERSON] , не беруть участі в його утриманні, не забезпечують належні умови проживання, покинули його, не забрали дитину з закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляють щодо неї батьківського піклування, є хронічними алкоголіками. Передусім, суд зазначає, що хронічний алкоголізм відповідачів не підтверджений жодними доказами та таке твердження позивача до уваги не береться. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У даному випадку, обставини справи підтверджують, що батьки умисно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про дитину, яка до того ж тривалий час проживає окремо, спочатку у лікувальних закладах, а на даний час - у сім`ї опікуна. За таких обставин, підтвердженим є і факт, що батьки не забрали дитину із закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом понад шести місяців не виявляють щодо неї батьківського піклування. Відсутні підстави вважати, що на даний час можливо змінити поведінку батьків у кращий бік. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. Тому, наявні підстави для позбавлення батьків [PERSON] та [PERSON] їх батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] . Першочергово позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] здійснюється судом в інтересах дитини, які превалюють над всіма іншими обставинами та інтересами. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Суд враховує, що позивачем не ініціювалось питання про стягнення аліментів, тому наразі не вирішує таке питання. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а ч. 6 цієї ж статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що при поданні позову позивачем судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (за одну позовну вимогу немайнового характеру, звернуту до двох відповідачів) не сплачувався на підставі п. 12 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», такий підлягає стягненню з відповідачів на користь держави у рівних частинах по 1 211,20 грн з кожного (постанова Верховного Суду від 18.09.2023 у справі № 758/5118/21).

Outcome: approved