Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-14 00:00:00

23.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] та просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №8958950 від 15.04.2025 в розмірі 13 860,00 гривень, що складається з: заборгованості за тілом кредиту 6 600,00 грн., сума процентів за користування кредитом 7 260,00 грн., вирішити питання судових витрат та витрат на правову допомогу. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 15.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №8958950 на суму 4600 гривень. Нам виконання умов договору 15.04.2025 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТзОВ «ПЕЙТЕК» на платіжну картку [NUMBER] . В подальшому було збільшено суму кредиту і остаточно загальна сума становить 6600,00 гривень. 03.12.2025 між ТзОВ «АВЕНТУС Україна» та ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу №03122025, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. З цих підстав представник позивача просив позов задовольнити. Відповідач не скористався правом подання письмового відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 24 березня 2026 суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, розгляд справи вирішила проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою задовольнила клопотання представника позивача про витребування доказів. 02 квітня 2026 року на адресу суду з АТ «Райффайзен Банк» надійшла відповідь про те, що банківська картка не емітувалася на ім`я [PERSON] . 06 квітня 2026 року представник позивача Кукса Карина Олександрівна звернулася до суду з клопотанням в якому просить витребувати АТ «Райффайзен Банк» інформацію про те, кому належить картковий рахунок [NUMBER] . Ухвалою від 15 квітня 2026 року суд відмовив у витребування доказів. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» у судове засідання не з`явився, однак при зверненні до суду з позовною заявою просить розгляд справи здійснювати у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, однак на адресу суду подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки жодних рахунків у АТ «Райффайзен Банк» у нього відкритих немає, кредитних договорів не укладав. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд встановив наступні обставини справи. 15.04.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» на підставі Договору про надання споживчого кредиту №8958950 на суму 4600 гривень ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТзОВ «ПЕЙТЕК» на платіжну картку [NUMBER] . В подальшому було збільшено суму кредиту і остаточно загальна сума становить 6600,00 гривень./арк.спр.27-31/. Згідно з виписки з особового рахунку за Договором про надання споживчого кредиту №8958950 від 15.04.2025 заборгованість за період з 03.12.2025 по 15.02.2026 становить в розмірі 22 186,00 гривень, з яких: 6600,00 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту, 7260,00 гривень- прострочена заборгованість за процентами, 8326,00 гривень заборгованість за штрафними санкціями /арк.спр.14/. Позивач ставить вимогу щодо стягнення суми заборгованості у розмірі 13860,00 гривень, що включає:6600,00 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту, 7260,00 гривень- прострочена заборгованість за процентами. 03.12.2025 між ТзОВ «АВЕНТУС Україна» та ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу №03122025, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги в тому числі і до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру боржників від 03.12.2025 до Договору факторингу № 03122025 від 03.12.2025 року ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до Відповідача в сумі 22186,00 грн. За змістом Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №03122025 від 03.12.2025 клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр Боржників з урахуванням п. 4.1. Договору факторингу №03122025 від 03.12.2025 від клієнта до фактора переходять Права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що відповідач отримав кредитні кошти, однак не виконує зобов`язань щодо їх повернення. До виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів і вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмові форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Закон України «Про електронну комерцію» передбачає використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідкам прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до положень статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Водночас, суд звертає увагу, що заміна кредитора у зобов`язанні не є беззаперечним підтвердженням того, що до позивача перейшло право вимоги саме на той розмір заборгованості, який зазначено у витязі із Реєстру боржників. За умовами вищевказаного кредитного договору відповідач мав би отримати кошти шляхом їх перерахування в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки. Проте, матеріали позову не містять доказів на підтвердження того, що [PERSON] отримував кредитні кошти у визначених договорами порядку та розмірах, як і інформації про суми їх повернення, строки повернення, які впливають на застосування процентної ставки, для того, щоб суд мав можливість дійти до переконання про обґрунтованість заявлених позивачем вимог. Окрім цього, за клопотанням представника позивача суд витребовував з АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» інформацію: - чи емітувалась на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка 4149-50XX-XXXX-7656; - надати інформацію чи було зарахування коштів за період з 15.04.2025 до 20.04.2025 на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» у сумі 4600 гривень та 2000 гривень. 02 квітня 2026 року на адресу суду з АТ «Райффайзен Банк» надійшла відповідь про те, що банківська картка не емітувалася на ім`я [PERSON] . Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не надано належних й допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів та наявності у [PERSON] простроченої заборгованості у зв`язку з користуванням цими коштами. Позивач надав суду розрахунок заборгованості [PERSON] , у якому лише вказано про наявність заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №8958950 від 15.04.2025 заборгованість за період з 03.12.2025 по 15.02.2026 становить в розмірі 22 186,00 гривень, з яких: 6600,00 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту, 7260,00 гривень- прострочена заборгованість за процентами, 8326,00 гривень заборгованість за штрафними санкціями, а відтак суд позбавлений можливості встановити дату надання коштів позичальнику, їх розмір, дати сплати позичальником кредиту, суми таких сплат, порядок нарахування процентів, ставку, яка застосовувалася при їх нарахуванні. Окрім цього, сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17. У постанові по справі № 336/4796/18 від 20 травня 2022 року Верховний Суд вказує та те, що надані документи, зокрема і розрахунок заборгованості за кредитним договором, не є належними доказами на підтвердження існування у позичальника заборгованості за кредитним договором. У матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували правильність здійсненого кредитором розрахунку, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта тощо. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. При цьому, за умовами вищевказаного договору факторингу, Клієнт мав зобов`язання передати Фактору документацію по Боржниках, зазначених у Реєстрі Боржників, що вказує на відсутність перешкод у ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» в наданні до суду доказів на підтвердження розмірів отриманого відповідачем кредиту та наявності у [PERSON] простроченої заборгованості у зв`язку з невиконанням останньою кредитних зобов`язань. Також, саме ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не довело позовні вимоги, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком у розумінні статті 12, 13, 81 ЦПК України. Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 156/268/21. За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу [PERSON] кредитних коштів за Договором про надання споживчого кредиту №8958950 від 15.04.2025, а також відповідно і користування ними, а тому суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю. У відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed