Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») через систему «Електронний суд» звернулося з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №08.04-2025-100002234 від 11.04.2025 в розмірі 11142,07 гривень. Позов мотивований тим, що 11.04.2025 між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» в електронному вигляді був укладений кредитний договір (оферти) №08.04-2025-100002234. В заявці до договору сторони погодили суму кредиту 4500 грн на строк 217 днів до 13.11.2025 з процентною ставкою «Стандарт» (фіксованою) 1% за день користування кредитом, яка застосовується протягом 3 чергових періодів, та процентною ставкою «Економ» 0,5% в день, яка застосовується протягом усіх наступних чергових періодів; комісію, пов`язану з наданням кредиту, що складає 9% від суми кредиту і становить 405 грн та комісію за обслуговування кредитної заборгованості, що становить 405 грн у кожному з двох черговий періодів, наступних за першим; неустойку 67,50 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. ТОВ «Споживчий центр» виконало зобов`язання за договором, надало можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами. Відповідач кредит вчасно не повернув, у зв`язку з чим має місце заборгованість у розмірі 11142,07 грн, з них: 4432,50 грн заборгованість за тілом кредиту, 4122,07 грн заборгованість за процентами, 405 грн комісія, 2182,50 неустойка. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заявлену заборгованість та 2662,40 грн судового збору. Також у позові представник позивача повідомив про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу 6000 гривень та про подання доказів понесених цих витрат в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України. 21.01.2025 суд відкрив провадження у справі, на підставі пункту 1 частини шостої статті 19, частини першої статті 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання, встановив сторонам строк для подання заяв по суті. 10.02.2026 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому вказав на відсутність доказів укладення з ТОВ «Споживчий цент» спірного кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, а також на відсутність у матеріалах справи обґрунтованого розрахунку заборгованості, що не дає можливості перевірити правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором. Окрім того, не визнав позов в частині стягнення з нього штрафних санкцій. У відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, або у разі встановлення наявності заборгованості за договором обмежити суму стягнення розміром фактично отриманих коштів без урахування штрафів та пені, зменшити розмір неустойки. 24.02.2026 представник позивача через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, в якій вказав на те, що відповідач здійснив дії на укладення договору шляхом заповнення заявки на сайті товариства з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, зазначив свої персональні дні, а також реквізити банківської карти, на яку в подальшому були перераховані кошти. Без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір не міг би бути укладеним. Відповідач частково погашав заборгованість за кредитним договором, що є також доказом укладення договору. Звернув увагу суду на те, що відповідач, заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період. Вважає, що наданий ТОВ «Споживчий центр» розрахунок заборгованості є обґрунтованим, при цьому під час формування довідки про стан заборгованості та суми позовної вимоги за спірним кредитним договором враховані проведені відповідачем фактичні оплати. Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом у справі. Також, сплата комісії за надання та обслуговування кредиту передбачена умовами договору №08.04-2025-100002234 від 11.04.2025, є складовою загальних витрат за кредитом, суму нарахувань по комісії включено до графіку платежів, відповідач при підписанні договору погодився на її сплату. Окрім того, умовами спірного договору за невиконання/неналежного виконання зобов`язання передбачено нарахування неустойки, відтак, на думку представника позивача, з урахуванням внесених 22.11.2023 змін до Закону України «Про споживче кредитування» вимога про стягнення з відповідача неустойки є правомірною. Належним чином повідомлені учасники в судове засідання не прибули, кожен зокрема у заявах по суті клопотали про розгляд справи у їх відсутності. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось (частина друга статті 247 ЦПК). Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення 24.03.2026. Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини і відповідні ним правовідносини. Згідно з пропозицією (офертою), яку ТОВ «Споживчий центр» розмістив на вебсайті http://sgroshi/com.ua/ua/, позивач пропонує укласти електронний кредитний договір у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір, крім цієї пропозиції, складається: із заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту), сформованої на сайті кредитодавця та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду). За цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Сума кредиту, строк, на який він видається, проценти встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною оферти. Суд встановив, що відповідач [PERSON] створив Особистий кабінет позичальника, 11.04.2025 подав заявку на отримання кредиту, де вказав свої персональні дані, паспорт громадянина України, номер мобільного телефону (а.с.20-21), пройшов перевірку у системі BankID Національного банку (а.с.24 зворот) і використовуючи персональний одноразовий ідентифікатор Е344 уклав з ТОВ «Споживчий центр» електронний кредитний договір №08.04-2025-100002234, підписав додатки до нього (а.с.21-23). Відповідно до умов кредитного договору №08.04-2025-100002234 позичальнику наданий кредит на таких умовах (заявка): - сума кредиту 4500 грн (п.2). Реквізити належного позичальнику платіжного засобу для надання коштів позичальнику за договором №4149-49**-****-2739; - строк кредитування - 217 днів з дати його надання (п.3); - дата повернення кредиту 13.11.2025 (п.4); - продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування не передбачена (п.5); - процентна ставка «Стандарт» (фіксована) у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (п.6); - процентна ставка «Економ» (фіксована) у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових платежів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт» (п.7); - комісія, пов`язана з наданням кредиту, що складає 9% від суми кредиту, становить 405 гривень (п.8); - комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 405 гривень у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим (п.9); - неустойка 67,50 гривень, що нараховується за кожен день неналежного виконання кожного окремого зобов`язання (п.17). У заявці та Підтвердженні погоджений графік із семи платежів, три платежі по 1395 грн, чотири платежі по 697,5 грн. Комісія з надання кредиту сплачується одним платежем в розмірі 405 грн в першому черговому періоді; комісія з обслуговування кредиту сплачується в другому та третьому чергових періодах не пізніше останнього дня кожного чергового платежу по 405 грн кожен. Позивач 11.04.2025 о 16.45 год перерахував відповідачу кредитні кошти в розмірі 4500 гривень на зазначену відповідачем у заявці платіжну карту № [NUMBER] за допомогою системи iPay, що підтверджується листом ТОВ «УПР» від 08.01.2026 за №1-0801 (а.с.25) та договором про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024 (а.с.31). У розрахунку заборгованості за договором №08.04-2025-100002234(а.с.26-29) відображені два платежі, внесені відповідачем [PERSON] : - 12.05.2025 в сумі 1867,50 грн, з яких 405 грн зараховані на сплату комісії за надання кредиту, 1395 грн на відсотки, 67,50 грн на неустойку нараховану за один день прострочення зобов`язання; - 11.06.2025 в сумі 1867,50 грн, з яких 405 грн зараховані на сплату комісії за обслуговування (перший платіж), 1395 грн на відсотки, 67,50 грн на на тіло кредиту. З урахуванням цих платежів за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором №08.04-2025-100002234 від 11.04.2025 в розмірі 11142,07 гривень, з них: 4432,50 гривень основний борг, 4122,07 гривень проценти, які нараховані за період з 11.04.2025 до 13.11.2025, тобто лише у період дії строку кредиту, 2182,50 гривень неустойка. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов належить задовольнити частково з таких мотивів. Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ст.207 ЦК України). В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді. Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію» ( далі Закону). Відповідно до статті 3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Умовами спірного договору передбачено, що особа, ознайомившись на веб-сайті товариства з умовами надання кредиту, може заповнити електронну заявку, пройти реєстрацію і для взаємодії створити Особистий кабінет позичальника. Доступ до Особистого кабінету здійснюється після авторизації, паролем входження є унікальний набір електронних даних, які обирає споживач, та одноразовий ідентифікатор, направлений заявнику. Без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна Особистого кабінету і пароля Особистого кабінету, спірний кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем не міг би бути укладеним (висновок Верховного Суду у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/16, від 31.01.2024 у справі №671/1832/20). Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач проходив ідентифікацію за персональними паспортними даними через систему BankID Національного банку (а.с.24 зворот). Частиною4 статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи. Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних». Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку). Як вбачається із договору №08.04-2025-100002234 від 11.04.2025ідентифікаційні дані позичальника відповідають персональним даним [PERSON] (паспортні дані, адреса проживання, РНОКПП). Договір підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису і за формою відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У постанові від 07.04.2021 у справі №623/2936/19 Верховний Суд сформував висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора. Суд відхиляє доводи відповідачаз приводу не укладення спірного договору, оскільки надані позивачем довідка ідентифікації (а.с.24 зворот), довідка ТОВ «УПР» про перерахування кредитних коштів (а.с.25), є достатніми доказами для підтвердження факту виникнення договірних відносин. Крім того, кредитний договір відноситься до оспорюваних договорів. Відповідач при укладені кредитний договір не оспорював ні в цілому, ні в будь-якій окремій частині, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України цейправочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідач будь-яких доказів на спростування факту укладення кредитного договору не надав. Крім того, [PERSON] здійснював платежі на виконання умов кредитного договору, що свідчить про прийняття цих умов відповідачем та визнання кредитних правовідносин. При вирішенні питання розміру заборгованості суд враховує таке. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергового платежу позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору ( частина перша четверта статті 1056-1 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Відповідно до вимог частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідач у відзиві на позов вказав на відсутність у матеріалах справи належного обґрунтованого розрахунку заборгованості за кредитним договором, що позбавляє можливості перевірити правильність нарахування вказаної суми. Суд не погоджується з таким твердженням відповідача, оскільки обов`язком суду є встановити розмір невиконаних зобов`язань та захистити порушене право у спосіб, передбачений процесуальним законом. Як зазначено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 10.10.2019 справа №320/8618/15-ц провадження №61-4393сво18 на суд покладено обов`язок з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо сплати кредиту черговими платежами, позивач правомірно, окрім тіла кредиту, просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. На підставі наданих позивачем доказів суд встановив, що позивач за кредитним договором №08.04-2025-100002234 від 11.04.2025 проводив нарахування процентів за користування кредитними коштами в межах обумовленого договорами строку кредитування (217 днів до 13.11.2025) і за ставками, які відповідають як умовам Договорів (1% в день з 11.04.2025 по 12.07.2025, 1-3 черговий період та 0,5% в день з 13.07.2025 по 13.11.2025, 4-7 черговий період), так і вимогам частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 498-IX та набрала чинності 24.12.2023. Також є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії з огляду на таке. Умовами кредитного договору №08.04-2025-100002234 від 11.04.2025 передбачено нарахування комісії, пов`язаної з наданням кредиту яка, складає 9% від суми кредиту, становить 405 гривень (п.8) та комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка складає 405 гривень у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим (п.9). Комісія, пов`язана з наданням кредиту сплачується в першому черговому періоді в розмірі 405 гривень; комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується в розмірі по 405 гривень в 2 та 3 черговому періоді. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1, статі 8 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Необхідно враховувати, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність послуг, пов`язаних з наданням кредиту. До безоплатних згідно зі статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування» віднесено надання на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. В силу частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. Крім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 сформувала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Сплата комісії, пов`язаної з отриманням та обслуговуванням кредиту, передбачена умовами договору №08.04-2025-100002234 від 11.04.2025,є складовою загальних витрат за кредитом. У пунктах 8, 9 заявки №08.04-2025-100002234 від 11.04.2025 зазначений розмір комісії за надання та обслуговування кредитної заборгованості, а також вказаний конкретний перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, та які не включають в себе послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно. Умови щодо сплати комісії погоджені зі споживачем при укладенні кредитного договору. Разом з тим, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості частина сплачених відповідачем коштів була зарахована на штрафні санкції. Такі дії позивача не відповідають вимогам законодавства і зумовлюють перерахування заборгованості. За приписами ч.4 ст.14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 на території України введений воєнний стан. В подальшому він неодноразово продовжувався та діяв як на час укладення спірного договору позику, так і на час розгляду цієї справи. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за кредитними договором у період дії на території України воєнного стану, неустойка стягненню не підлягає. Позивач у період з 13.07.2025 до 13.08.2025 нарахував відповідачу неустойку в розмірі 2182,50 грн, а також зарахував 67,50 грн із внесеного відповідачем 12.05.2025 платежу на погашенні пені за 1 день прострочення зобов`язання. Перераховуючи заборгованість, суд враховує, що: В першому черговому періоді з 11.04.2025 до 12.05.2025 (31 день) проценти необхідно обраховувати за ставкою 1% в день (п.6 договору) від тіла кредиту 4500 грн, що становить 45 грн в день. Заборгованість за кредитом в цей період становить: 4500 грн - тіло кредиту, 405 грн комісії за надання кредиту, 1395 грн відсотків (4500х1%х31). Внесений відповідачем 12.05.2025 платіж в сумі 1867,50 грн, необхідно зарахувати на сплату комісії за надання кредиту (405 грн), на відсотки (1395 грн), а решту 67,50 грн, які позивач зарахував на погашення пені за 1 день прострочення зобов`язання, необхідно віднести на повернення тіла кредиту, після чого на 12.05.2026 заборгованість за кредитним договором буде складатися лише з тіла кредиту в розмірі 4432,50 грн (45000-67,50). В другому черговому періоді з 12.05.2025 до 11.06.2025 (31 день) заборгованість буде складатися з: тіла кредиту 4432,50 грн, комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1 платежу 405 грн, 1374,23 грн відсотків (4432,50х1%х31). Внесений відповідачем 11.06.2025 платіж в сумі 1867,50 грн необхідно зарахувати на сплату комісії за обслуговування кредиту (1 платіж, 405 грн), на відсотки (1374,23 грн), а решту 88,27 грн (1867,50-405-1374,23) на повернення тіла кредиту, після чого на 11.06.2025 заборгованість за кредитним договором буде складатися лише з тіла кредиту в розмірі 4344,23 грн (4432,50-88,27). В третьому черговому періоді з 12.06.2025 до 12.07.2025 (31 день) заборгованість буде складатися з: тіла кредиту 4344,23 грн, комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2 платежу 405 грн, 1346,64 грн відсотків (4344,23х1%х31); В наступних чотирьох чергових періодах з 13.07.2025 до 13.11.2025 (124 дні) проценти за користування кредитом необхідно обрахувати за ставкою 0,5% в день (п.7 договору) від тіла кредиту 4344,23 грн, що становить 21,72 грн в день. Заборгованість за процентами в цей період становить 2693,28 грн (21,72х124). Відтак, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, становить 8789,15 грн, з них: 4344,23 грн тіло кредиту, 405 грн комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2 платежу, 4039,92 грн (1346,64+2693,28) відсотки. Щодо судових витрат. У частині першій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги суд задовольнив на 79% (8789,15х100:11142,07), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 2103,30 гривень (2662,40х79%:100).

Outcome: partial