Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

07.02.2025 року представник позивача за основним позовом [PERSON] який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації належної частки у спільному майні подружжя, яким з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки FORD FUSION 2014 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію, що становить 1/2 частини ринкової вартості транспортного засобу, а саме 153160 грн. 00 коп., припинивши частку [PERSON] у праві спільної сумісної власності на 1/2 частину автомобіля марки FORD FUSION 2014 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.07.2013 року між [PERSON] та позивачем було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, про що свідчить актовий запис № 56. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 05.04.2022 року у справі № 548/392/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірваною. В період шлюбу сторонами було придбано спільне майно: автомобіль марки FORD FUSION 2014 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано за [PERSON] . Зазначив, що всупереч положенням законодавства 28.01.2023 року [PERSON] спірний автомобіль було продано без відома [PERSON] та без її згоди, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація, що становить 1/2 частини ринкової вартості транспортного засобу, а саме 153160 грн. 00 коп. У березні 2025 року відповідач за основним позовом [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, яким просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 207197,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 269059,00 грн., що еквівалентно 10000,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути не пізніше 5 робочих днів з дня отримання вимоги від позикодавця. Зазначив, що відповідно до п. 4 договору позики, позика надається позичальнику з метою придбання транспортного засобу (імпорту із за кордону) та супутніх витрат необхідних для завершення імпортну такого транспортного засобу. Вказав, що за позичені кошти ними було набуто спільне майно, а саме автомобіль марки FORD FUSION 2014 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] . Зазначив, що договір позики від 30.05.2020 року був укладений у період шлюбу, а грошові кошти, отримані за договором позики були використані в інтересах сім`ї на придбання спірного автомобіля. Крім того, вказав, що на момент подання зустрічного позову, борг за договором позики від 30.05.2020 року був погашений у повному обсязі, після розірвання шлюбу у 2023 року власними коштами [PERSON] , про що свідчить нотаріально завірена заява [PERSON] , а тому просить стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 207197,50 грн. в рахунок відшкодування частки від виконаного одноособового кредитного зобов`язання у відповідності до ст. 544 ЦК України. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 24.02.2025 року було відкрито провадження у даній справі. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом, просив відмовити в задоволенні основного позову, посилаючись на обставини викладені у поданому 25.03.2025 року до суду відзиві, зустрічний позов просив задовольнити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, надані докази, вислухавши думку представника позивача, представника відповідача, вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що 20.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, про що свідчить актовий запис № 56 ( т.1 а.с. 9). Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 05.04.2022 року у справі № 548/392/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (т. 1 а.с. 10-13). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 14.02.2024 року зареєструвала шлюб з [PERSON] після реєстрації якого взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . (т.1 а.с. 14). В період шлюбу сторонами було придбано спільне майно: автомобіль марки FORD FUSION 2014 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано за [PERSON] . Як вбачається з відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях від 28.04.2024 року № 31/32-09 відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, транспортний засіб FORD FUSION 2014 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , 30.12.2020 року був зареєстрований за [PERSON] в ТСЦ 5347; 28.01.2023 року вказаний транспортний засіб був перереєстрований на [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу; 01.02.2025 року транспортний засіб перереєстровано на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ 3246 (т. 1 а.с. 45-46). Відповідно до договору комісії від 17.01.2023 року № 8243/23/1/008005 та акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №8243/23/1/008005 від 17.01.2023 року, договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8243/23/1/008005 від 18.01.2023 року, ціна продажу транспортного засобу FORD FUSION 2014 року випуску, VIN [NUMBER] становить 50000,00 грн. (т.1 а.с. 72, 74, 75). Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу легкового автомобіля FORD FUSION 2014 року випуску від 18.12.2024 року складеного ТОВ «УКРСПЕЦЕКСПЕРТИЗА» станом на 18.12.2024 року ринкова вартість об`єкту оцінки - автомобіля FORD FUSION 2014 року випуску, д.р.н. [NUMBER] з урахуванням наявного зносу становить 306302,00 грн. (без ПДВ) (т. 1 а.с. 47-97). У статті 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності майна набутого у шлюбі. Таким чином судом встановлено, що спірне майно було придбане під час шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, що не заперечується жодною із сторін. Зазначені обставини встановлені та підтверджені належними та допустимими доказами та визнаються відповідачем, тому презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована та спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності. Позивачем визначена компенсація вартості частини автомобіля у розмірі 153160,00 грн., виходячи із визначеної суб`єктом оціночної діяльності вартості автомобіля FORD FUSION 2014 року випуску у розмірі 306320,00 грн. Відповідачем вказана вартість автомобіля не спростована. Крім того відповідачем за основним позовом не заявлялось клопотання про призначення експертизи, з метою визначення вартості спірного майна. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), на які послалася представник заявника на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: У справі № 755/20923/14-ц, при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна; У справі № 127/7029/15-ц, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні; У справі № 301/2231/17, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Матеріалами справи підтверджено факт зміни власника спірного автомобіля марки FORD FUSION 2014 року випуску, VIN [NUMBER] , а також обставини його продажу. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач за основним позовом здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання його згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості майна, за яким вартість транспортного засобу становить 306320,00 грн. Щодо зустрічних позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 207197,50 грн. судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 30.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 269059,00 грн., що еквівалентно 10000,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути не пізніше 5 робочих днів з дня отримання вимоги від позикодавця (т.1 а.с. 115). Відповідно до п. 4 договору позики, позика надається позичальнику з метою придбання транспортного засобу (імпорту із за кордону) та супутніх витрат необхідних для завершення імпортну такого транспортного засобу. З матеріалів справи вбачається, що позичені грошові кошти було витрачено на придбання транспортного засобу FORD FUSION 2014 року випуску, VIN [NUMBER] (т. 1 а.с. 116-120). Як встановлено судом, рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 05.04.2022 року у справі № 548/392/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) було розірвано. Як вже зазначалось вище повне погашення заборгованості за договором позики від 30.05.2020 року відбулось протягом 2023 року у повному обсязі, про що свідчить нотаріально завірена заява позикодавця [PERSON] (т. 1 а.с. 121). У постанові від 09 січня 2020 року у справі № 367/7110/14-ц (провадження № 61-12957св19) Верховний Суд дійшов висновку, що спірне майно придбане за кредитні кошти, отримані подружжям під час шлюбу, відтак, право на це майно в рівних частках набули і позивач, і відповідач, при цьому боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того, із ким із подружжя укладений кредитний договір. У цьому ж контексті Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18 (провадження № 61-5819св19) зазначає, що наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, не змінює статусу спільності набутого під час шлюбу майна за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї, а саме на придбання цього майна. Доводи щодо внесення одним із подружжя коштів у рахунок погашення кредитних зобов`язань не мають правового значення, оскільки в розумінні вимог статті 57 СК України спірне майно не є особистою приватною власністю відповідача, а останній не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок позивача половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку ч.1 ст. 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині». Аналогічний правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 161/5448/18 (провадження № 61-14732св20). Відповідно до норм частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші чи інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Судом установлено та не заперечується сторонами, що кошти, одержані за договором позики, використані в інтересах сім`ї, мета його укладення - придбання автомобіля для сім`ї, а тому даний договір позики створює обов`язки і для відповідача. Згідно положень частини першої статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відомості про погашення заборгованості за договором позики, підтверджуються наявними в матеріалах доказами, з яких вбачається, що заборгованість за договором була погашена протягом 2023 року, тобто після винесення рішення суду про розірвання шлюбу. Отже, враховуючи, що після фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин позивачем за рахунок особистих коштів здійснювалось погашення кредитної заборгованості, половина цієї суми підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку регресу. Суд бере до уваги те, що згідно з висновками Верховного Суду, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму коштів в іноземній валюті, яка отримана у позику, а тому суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми у тій валюті, яка визначена договором позики. Суд враховує, що за умовами договору між сторонами і фактично у позику були передані кошти у гривнях у сумі 269,059,00 грн., про що сторони вказали у п. 1 Договору позики, а не в іноземній валюті, тому у позичальника виник обов`язок повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка була отримана у позику. Тому, враховуючи вищевикладене з позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 134529,50грн. в рахунок відшкодування частки від виконаного одноособового позивачем у період з 2023 року кредитного зобов`язання. З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для часткового задоволення зустрічного позову.

Outcome: partial