Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 23 лютого 2025 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №8444376. Зазначений договір укладено в електронній формі через особистий кабінет позичальника. Відповідно до його умов кредитні кошти були надані відповідачу у безготівковій формі шляхом перерахування на платіжну картку, реквізити якої він зазначив, та вважаються наданими з моменту їх зарахування. Позивач зазначає, що відповідач, підписавши договір, підтвердив ознайомлення з його умовами, однак належним чином зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 18 вересня 2025 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу №18092025, відповідно до якого останнє набуло права вимоги за вказаним кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників від 18 вересня 2025 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 19780,00 грн, з яких: 4 000,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 0,00 грн сума заборгованості по процентам за користування кредитом; 500,00 грн сума заборгованості по комісії за надання кредиту; 7280,00 грн сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; 8000,00 грн сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня). З моменту передачі права грошової вимоги за вказаним Договором до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», відповідач заборгованість не погашав. Враховуючи викладене ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з [PERSON] вищезазначену суму заборгованості та сплачений судовий збір. Ухвалою від 17.03.2026 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Перше судове засідання призначено на 14.04.2026 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд даної справи за його відсутності (а.с.4). Відповідач [PERSON] також у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулося на адресу суду (а.с.11). Відзиву на позов та будь-яких інших заяв, клопотань до суду не надав, причини неявки суду не повідомив. За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 23 лютого 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 8444376, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4000,00 грн строком на 345 днів, починаючи з 23.02.2025. Відповідно до умов зазначеного договору відповідач зобов`язався повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а також проценти за користування кредитом у строки та з періодичністю, визначеними графіком платежів. Остаточний строк виконання зобов`язань за договором встановлено до 03.02.2026 (п. 1.4 договору). Пунктами 1.5.1, 1.5.2 договору передбачено, що позичальник сплачує комісію за надання кредиту у розмірі 500,00 грн та комісію за обслуговування кредиту за весь строк кредитування у розмірі 12320,00 грн. Проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості відповідно до умов договору. Згідно з п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок із використанням платіжної картки № [NUMBER] . На підтвердження укладення договору та погодження його умов позивачем надано копію кредитного договору з додатками, серед яких: графік платежів, заява на отримання кредиту, додаткові контактні дані позичальника, паспорт споживчого кредиту та графік платежів до нього. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника [PERSON] відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора 873525. Як вбачається з платіжного доручення № 148505844 від 23.02.2025, позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі та перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 4000,00 грн на рахунок № [NUMBER] . Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернув. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч.2 ст.638 ЦК України передбачено, договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір №8444376 від 23.02.2025 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено з дотриманням вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, оскільки сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. Договір укладений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам чинного законодавства України. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу таких прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі наведених норм матеріального права первісний кредитор реалізував своє право на відступлення права вимоги. 18.09.2025 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №18092025. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за відступлення права грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з умовами договору факторингу №18092025 ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги за укладеними кредитними договорами, перелік яких визначений у реєстрі боржників, що є невід`ємною частиною зазначеного договору, зокрема і за кредитним договором №8444376 від 23.02.2025 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу №18092025 від 18.09.2025 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №8444376 від 23.02.2025 року в розмірі 19780,00 грн, з яких 4 000,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 500,00 грн сума заборгованості по комісії за надання кредиту; 7280,00 грн сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту та 8 000,00 грн сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня). Таким чином, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні, у зв`язку з чим воно є новим кредитором за кредитним договором №8444376 від 23.02.2025 року. Як стверджує позивач після отримання права вимоги до відповідача ним не здійснювалось жодних нарахувань за вказаним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором або законом. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням визначених умов, а боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав його у встановлений строк. Як встановлено судом, ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у порядку та на умовах, визначених договором. Водночас відповідач, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства України, належним чином свої зобов`язання не виконує, кредитні кошти не повертає, комісію не сплачує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оцінивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №8444376 від 23.02.2025 року доведено належними та допустимими доказами. У зв`язку з цим позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 000,00 грн, заборгованості за комісією за надання кредиту у розмірі 500,00 грн та заборгованості за комісією за обслуговування кредиту у розмірі 7280,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас вимога позивача про стягнення з відповідача 8000,00 грн неустойки (штрафу/пені) задоволенню не підлягає. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Разом з тим Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ було внесено зміни до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та виключено пункт 6-1, що передбачав звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, а саме: від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором у разі такого прострочення у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк з дня його припинення або скасування. Однак на час розгляду справи положення Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України залишаються чинними. Відповідно до статті 4 Цивільного кодексу України основу цивільного законодавства України становить Конституція України; основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України; до актів цивільного законодавства належать також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, який має силу закону, містять однопредметні приписи різного змісту, пріоритетними є приписи Цивільного кодексу України (постанови від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, пункт 78; від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19, пункт 69). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредитна заборгованість у сумі 11780 грн 00 коп, тоді як у задоволенні вимоги про стягнення пені у розмірі 8000,00 грн слід відмовити. Оскільки позов задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (59,55%) слід стягнути 1585 грн 59 коп сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial