Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 100000 грн. моральної шкоди, завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 10.11.2023 близько 21 год. 20 хв. на автодорозі сполученням «Городище-Рівне-Старокостянтинів» поблизу с.Грозів Рівненського району Рівненської області водій автомобіля марки HYUNDAI TERRACAN, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись в напрямку м.Рівне, допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці події. За фактом ДТП ГУНП в Рівненській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023180000000425. Постановою від 30.03.2024 дане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Зазначає, що в результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього у вигляді загибелі її сина [PERSON] , їй було завдано моральну шкоду, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Позивачка, оцінюючи завдану моральну шкоду у розмірі 100000 грн., просить стягнути з відповідача відшкодування заподіяної їй моральної шкоди у зв`язку зі смертю сина, посилаючись на те, що вона є непрацездатною та втратила підтримку від сина у зв`язку з його смертю, втратила можливість життєвого зв`язку зі своїм сином. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що відсутня його вина у загибелі [PERSON] . Також посилається на те, що разом з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів щодо автомобіля марки HYUNDAI TERRACAN, реєстраційний номер [NUMBER] , з ПрАТ «СГ «ТАС» уклав договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, і тому відшкодування заподіяної для позивачки шкоди має проводитись за рахунок страховика. Окрім цього, вважає, що оскільки ДТП мала місце за участі двох транспортних засобів - автомобіля марки HYUNDAI TERRACAN, реєстраційний номер [NUMBER] , під його керуванням та велосипеда під керуванням [PERSON] , то, відповідно до ст.1188 ЦК України, він взагалі не має нести ніякої цивільно-правової відповідальності за наслідки ДТП. Також посилається і на те, що дії [PERSON] на момент ДТП були такими, що вказують на умисне заподіяння ним собі шкоди, що виключає відповідальність водія автомобіля. Ухвалою суду від 05.08.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 13.10.2025 ухвалою суду було витребувано зі Слідчого управління ГУНП в Рівненській області матеріали кримінального провадження про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023180000000425. Ухвалою суду від 05.01.2026 було задоволено клопотання відповідача про допит в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав та доводів, наведених в позовній заяві. Позивачка додатково зазначила, що на час смерті [PERSON] проживав разом з [PERSON] та спільними дітьми в с.Грозів Рівненського району та сімейного насильства щодо неї не вчиняв, а вчиняв такі дії щодо [PERSON] . Пояснила, що 3-4 роки тому [PERSON] проживав з нею в одному будинку. Відповідач та його представник в судовому засіданні, не заперечуючи факту смертельного травмування [PERSON] автомобілем під керуванням відповідача, просять відмовити в позові з підстав та доводів, наведених у відзиві на позов, додатково попросивши звернути увагу на те, що [PERSON] неодноразово перебував на лікуванні в обласній психіатричній лікарні, на ґрунті пияцтва неодноразово вчиняв домашнє насильство, у зв`язку з чим також був притягнутий до кримінальної відповідальності. Відповідач пояснив, що в той момент, коли він розминувся з зустрічним транспортним засобом, то [PERSON] раптово виїхав на велосипеді з кущів поперек руху його автомобіля, а в подальшому розвернув велосипед назустріч його руху. Зазначив, що перший чоловік співмешканки [PERSON] [PERSON] загинув за схожих обставин. Пояснив, що поведінка [PERSON] щодо своєї матері не була зразковою. Зазначив, що під час огляду на узбіччі виявили непошкоджений пакет з крупами та печивом, який був зав`язаний. Вважає, що [PERSON] завбачливо залишив його там та в подальшому прораховував ситуацію, щоб вчинити ДТП. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «Страхова група «ТАС» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживала разом з [PERSON] та двома спільними малолітніми дітьми в с.Грозів Рівненського району. Зазначила, що ввечері 10.11.2023 [PERSON] повертався з роботи додому та перед тим зателефонував до неї, щоб запитати які продукти харчування необхідно придбати. Їй відомо, що біля 20:30-20:40 він виїхав на велосипеді від магазину «Рукавичка», що в м.Острог, а біля 21:30 до неї зателефонувала сусідка та повідомила про ДТП за участю [PERSON] . Коли вона прибула на місце ДТП, то побачила, що він лежав на проїзній частині дороги, на ньому був відсутній один туфель, який лежав недалеко, а в кущах з лівої сторони по ходу руху на м.Рівне лежав пакет з макаронами, хлібом, гречкою та печивом. Водій автомобіля, який був учасником ДТП казав, що [PERSON] виїхав на нього з кущів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає разом з [PERSON] і ввечері 10.11.2023 вони на автомобілі їхали до доньки в м.Львів і коли проїхали м.Острог, то перед автомобілем зненацька поперек його руху з правої на ліву сторону відносно руху автомобіля виїхав велосипедист, який в подальшому повернув велосипед в напрямку їхнього руху, в результаті чого сталось зіткнення і під час ДТП той чоловік загинув. Зазначила, що в той час автомобіль рухався зі швидкістю біля 80 км/год, попутних транспортних засобів на дорозі не було, а рухались зустрічні транспортні засоби. Пояснила, що велосипед вона побачила на відстані біля 40 м. від автомобіля та зазначила, що велосипедист мав змогу уникнути зіткнення, але повернув в сторону руху їх автомобіля та удар прийшовся в ліву передню сторону автомобіля. Повідомила, що після ДТП в кущах, що поряд з проїзною частиною знайшли пакет з продуктами харчування, який охайно стояв в кущах. Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, визначивши юридичну природу правовідносин і закон який їх регулює, заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка є пенсіонеркою (пенсійне посвідчення № [NUMBER] ) та є матір`ю (повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER] , свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ) [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). В судовому засіданні встановлено, що 10.11.2023 близько 21 год. 20 хв. на 200 км + 26 м автодороги сполученням «Городище-Рівне-Старокостянтинів» поблизу с.Грозів Рівненського району Рівненської області водій автомобіля марки HYUNDAI TERRACAN, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись в напрямку м.Рівне зі швидкістю біля 80 км/год з включеним ближнім світлом фар допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який перетинав проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху автомобіля та виконував розворот в сторону м.Острог. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист отримав травми та помер на місці події. За фактом ДТП ГУНП в Рівненській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023180000000425. Постановою від 30.03.2024 дане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вказаною постановою встановлено, що причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди з її наслідками є грубе порушення велосипедистом [PERSON] вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, який не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово, в безпосередній близькості від автомобіля «Hyundai Terracan», реєстраційний номер [NUMBER] , перетинав проїзну частину, що в свою чергу позбавило можливості водія [PERSON] , уникнути наїзду, а тому в діях останнього відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Висновком судово-медичної експертизи №102 від 22.12.2023 встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням його смерті. При судово-токсикологічному досліджені крові з трупа [PERSON] , виявлено етиловий спирт в концентрації 1,64% в крові та 1,43% в сечі і дана концентрація у порівнянні з живими особами на момент настання смерті відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Висновком судової інженерно-транспортної експертизи з транспортно-трасологічного дослідження №СЕ-19/118-23/12488-ІТ від 08.01.2024 встановлено, що контактування автомобіля «Hyundai Terracan», реєстраційний номер [NUMBER] , з велосипедом Ardis відбулося між передньою лівою частиною автомобіля на відстані 0-60 см від лівого бокового габариту кузова з правою боковою частиною велосипеда, а висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП №СЕ-19/118-24/3475-ІТ від 25.03.2024 встановлено, що швидкість руху автомобіля «Hyundai Terracan», реєстраційний номер [NUMBER] , становила 78,9…81,7 км/год і в даній дорожній обстановці водій зазначеного автомобіля [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста. В судовому засіданні встановлено, що власником автомобіля марки HYUNDAI TERRACAN, реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП був [PERSON] . Згідно з ч.1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам) дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №461/8496/15-ц, який в силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України повинен враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05.06.2019 у справі №466/4412/15-ц, від 15.08.2019 у справі №756/16649/13-ц, від 02.10.2019 у справі №447/2438/16-ц, від 11.12.2019 у справі №601/1304/15-ц та інших. В даному випадку з матеріалів справи встановлено, що 10.11.2023 близько 21 год. 20 хв. на 200 км + 26 м автодороги сполученням «Городище-Рівне-Старокостянтинів» поблизу с.Грозів Рівненського району Рівненської області велосипедист [PERSON] рухався з роботи додому в с.Грозів Рівненського району і під час того, як він перетинав проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, сталась ДТП. Водночас, в судовому засіданні встановлено, що незадовго перед цим [PERSON] телефонував до співмешканки, щоб з`ясувати, які продукти харчування необхідно придбати. З показань свідків та протоколу огляду місця події встановлено, що він придбав зазначені продукти харчування в м.Острог та віз їх додому. З зазначених доказів не вбачається, що вчиняючи такі дії, [PERSON] діяв з метою заподіяти шкоду самому собі. В той же час, з протоколу огляду місця події вбачається, що після ДТП пакет з продуктами харчування було виявлено з лівої сторони автодороги сполученням «Городище-Рівне-Старокостянтинів», а не з правої її сторони, звідки за показаннями [PERSON] та [PERSON] перед ДТП рухався [PERSON] , що вказує на те, що після удару під час ДТП не тільки взуття [PERSON] , а й продукти харчування, які він перевозив додому для забезпечення харчування своєї сім`ї, відлетіли в різні сторони. Зазначена обставина в сукупності з іншими доказами дозволяє прийти до висновку про те, що під час ДТП [PERSON] не діяв з метою заподіяти шкоду самому собі. Водночас, відповідач вважає, що в даному випадку мала місце дія непереборної сили у виді неможливості уникнути наїзду водієм на велосипедиста та умислу потерпілого, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, виїхав на дорогу назустріч автомобілю, не впевнившись у безпеці, та порушив ПДР України, тому володілець джерела підвищеної небезпеки має бути звільнений судом від відповідальності. Проте суд не погоджується з такими доводами відповідача та вважає, що в даному випадку мала місце груба необережність потерпілого, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння перетинав дорогу, що є підставою для зменшення розміру відшкодування. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України). Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі змістом статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У роз`ясненнях, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, суд зазначає, що сам факт загибелі [PERSON] під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачки, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Проте, частиною другою статті 1193 ЦК України встановлено, що коли груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Встановивши, що [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що заподіяна позивачці моральна шкода внаслідок загибелі [PERSON] підлягає відшкодуванню відповідачем, оскільки останній у судовому засіданні не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, та з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, глибини фізичних та душевних страждань позивачки, грубої необережності потерпілого, суд вважає, що моральна шкода заявлена позивачкою підлягає зменшенню та з врахуванням всіх обставин справи, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі в сумі 53600 грн. Водночас, в судовому засіданні з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/6906506 встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] щодо автомобіля марки HYUNDAI TERRACAN, реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС». У пункті 1.3 ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно із статтею 6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 зазначеного Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.1 ст.27 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.3 ст.27 зазначеного Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно наведених норм цього Закону, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. У 2023 році (листопад 2023 року настання страхового випадку) мінімальна заробітна плата (у місячному розмірі) становила 6700 грн, тобто розмір страхового відшкодування за п.27.3 ст.27 цього Закону становив 80400 грн. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.06.2024 на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/6906506 стягнуто з ПрАТ «СК «ТАС» на користь [PERSON] , яка діяла в інтересах малолітніх дітей загиблого [PERSON] та [PERSON] 53600 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті батька в ДТП, яка мала місце 10.11.2023 близько 21 год. 20 хв. на автодорозі сполученням «Городище-Рівне-Старокостянтинів» поблизу с.Грозів Рівненського району Рівненської області за участі застрахованого автомобіля марки HYUNDAI TERRACAN, реєстраційний номер [NUMBER] . При цьому, суд, визначаючи розмір такого відшкодування, виходив з наявності у загиблого [PERSON] окрім двох дітей, і матері, тобто в даному випадку розмір страхового відшкодування моральної шкоди на кожну особу становив 26800 грн. З матеріалів справи встановлено, що на даний час зазначене судове рішення виконано. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Враховуючи розмір страхового відшкодування, виплаченого на користь дітей загиблого [PERSON] (по 26800 грн.), суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 26800 грн. на відшкодування моральної шкоди, що становить різницю між встановленою судом сумою на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина (53600 грн.) та сумою страхового відшкодування (26800 грн.), яке мало бути виплачено позивачці за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В судовому засіданні встановлено, що разом з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між ПрАТ «СГ «ТАС» та [PERSON] щодо автомобіля марки HYUNDAI TERRACAN, реєстраційний номер [NUMBER] , було укладено договір добровільного страхування транспортних ризиків. Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування», страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством. В судовому засіданні не встановлено, що відповідач [PERSON] повідомляв [PERSON] про укладення ним щодо автомобіля марки HYUNDAI TERRACAN, реєстраційний номер [NUMBER] , договору добровільного страхування транспортних ризиків, а також не встановлено, що він повідомив страховика про настання страхового випадку. Водночас, з матеріалів справи встановлено, що звернень до ПрАТ «Страхова група «ТАС» за договором добровільного комплексного страхування транспортних ризиків №FA-00291130 з приводу страхового відшкодування не було та страхова справа у зв`язку з цим не заводилась. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.3 ч.1 ст.91 Закону України «Про страхування», страхувальник зобов`язаний інформувати страховика про настання події, що має ознаки страхового випадку, у порядку та строки, визначені договором страхування, а п.33.1.4. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що водій транспортного засобу, причетного до ДТП повинен невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. При вирішенні спору, судом враховується, що відповідно до ч.1 ст.102 Закону України «Про страхування», договором страхування визначається перелік документів, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку і розмір заподіяної шкоди (збитку), а також форма, спосіб та порядок подання таких документів, якщо інше не передбачено законодавством України та те, що відповідно до частини другої зазначеної статті визначено, що обов`язок підтвердження факту настання події, яка може бути визнана страховим випадком за договором страхування, покладається на страхувальника або іншу особу, визначену договором страхування. При цьому, судом враховується і те, що відповідно до ч.3 ст.102 зазначеного Закону, здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта). В судовому засіданні належними доказами не доведено, що у визначений законом строк [PERSON] повідомив страховика про настання страхового випадку, а також, що він звертався до страховика про здійснення страхової виплати, а отже саме він є належним відповідачем у даній справі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в частині судового збору.

Outcome: partial