Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

09 лютого 2026 року представник Приватного акціонерного товариства «Запорізький Електровозоремонтний Завод» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Документ сформований в системі «Електронний суд» 04 лютого 2026 року. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 31.12.2019 р. між Приватним акціонерним товариством «Електровозоремонтний завод» та [PERSON] укладений договір №9/29-13/14 найму житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до розділу 1 договору найму, позивачем надано у користування відповідачу та її чоловіку житлове приміщення № 13-14 за адресою: [ADDRESS] загальною площею 59,44 кв м, що складається з 2 кімнат житловою площею 40.00 кв.м., приміщення загального користування 19,44 кв.м. Будівля гуртожитку обладнана водопроводом, центральним опаленням, каналізацією, системами газопостачання та електроенергією, та знаходяться на балансі позивача. Відповідно до п. 3.10. Договору найму відповідач зобов`язаний щомісяця до 20 числа наступного періоду вносити плату за житло. Згідно з п.4.1 договору найму, позивач має право вимагати своєчасно вносити плату за житло. П.6.1. договору найму передбачено, що плата за житло та комунальні послуги сплачується наймачем на розрахунковий рахунок підприємства згідно нарахувань виконаних бухгалтерією дільниці соціально-побутової ПрАТ «ЗЕРЗ» п. 6.2 передбачено що, плата за комунальні послуги нараховується у розмірі фактичних витрат відповідно до рахунків, наданих постачальниками комунальних послуг та на підставі затверджених тарифів. П. 6.3 договору найму встановлено, що вартість послуг за проживання у гуртожитку за 1 кв.м. складає 6,50 грн., а вартість за опалення 1 кв.м. - по факту кожен місяць згідно законодавства України та рахунків від Концерну «Міські теплові мережі». Відповідно до Протоколу №50/19 засідання Правління Приватного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» від 27.05.2019 встановлено розмір плати за проживання у гуртожитку за адресою [ADDRESS] для працівників підприємства 6,50 грн. за 1 кв.м. житлової та допоміжної площі. Відповідач не виконує свого обов`язку щодо оплати за проживання у гуртожитку та оплати комунальних послуг. Заборгованість відповідача з плати за проживання у гуртожитку та комунальні послуги за період з січня 2022 року по листопад 2025 року складає 43678,33 грн, яка складається з плати за проживання у гуртожитку у розмірі 17772,56 грн та плати за комунальні послуги (централізоване опалення (постачання теплової енергії)) у розмірі 25905,77 грн. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, просив розглядати справу за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судові засідання 03 березня 2026 року о 08-40 год. та 31 березня 2026 року о 08-40 год не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена шляхом направлення кореспонденції за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно зі ст. 128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином; клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за відсутності не надходило. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 2 статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Судом встановлено, що 31.12.2019 р. між Приватним акціонерним товариством «Електровозоремонтний завод» та [PERSON] укладений договір №9/29-13/14 найму житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до розділу 1 договору найму, позивачем надано у користування відповідачу та її чоловіку [PERSON] житлове приміщення № 13-14 за адресою: [ADDRESS] загальною площею 59,44 кв м, що складається з 2 кімнат житловою площею 40.00 кв.м., приміщення загального користування 19,44 кв.м. Будівля гуртожитку обладнана водопроводом, центральним опаленням, каналізацією, системами газопостачання та електроенергією, та знаходяться на балансі позивача. Відповідно до п. 2.10 договору наймодавець зобов`язується надати наймачеві житлове приміщення у гуртожитку на підставі ордера та договору. Згідно з п. 3.1 договору наймач зобов`язується використовувати використовувати житлове приміщення за призначенням. Відповідно до п. 3.10. договору найму відповідач зобов`язаний щомісяця до 20 числа наступного періоду вносити плату за житло. Згідно з п.4.1 договору найму, позивач має право вимагати своєчасно вносити плату за житло, якщо інше не встановлено законодавством. Пунктом 6.1. договору найму передбачено, що плата за житло та комунальні послуги сплачується наймачем на розрахунковий рахунок підприємства згідно нарахувань виконаних бухгалтерією дільниці соціально-побутової ПрАТ «ЗЕРЗ». Пунктом 6.2 договору передбачено що, плата за комунальні послуги нараховується у розмірі фактичних витрат відповідно до рахунків, наданих постачальниками комунальних послуг та на підставі затверджених тарифів. Пунктом 6.3 договору найму встановлено, що вартість послуг за проживання у гуртожитку за 1 кв.м. складає 6,50 грн., а вартість за опалення 1 кв.м. - по факту кожен місяць згідно законодавства України та рахунків від Концерну «Міські теплові мережі». Розмір цін та тарифів може змінюватися, у випадках змін чинного законодавства (п. 6.4 договору). Відповідно до п. 7.1 договору наймодавець і члени його сім`ї несуть відповідно до законодавства України відповідальність за порушення умов договору. Відповідно до Протоколу №50/19 засідання Правління Приватного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» від 27.05.2019 встановлено розмір плати за проживання у гуртожитку за адресою [ADDRESS] для працівників підприємства 6,50 грн. за 1 кв.м. житлової та допоміжної площі. Відповідач не виконує свого обов`язку щодо оплати за проживання у гуртожитку та оплати комунальних послуг. Спірні правовідносини стосуються договірних відносин щодо найму житлового приміщення і регулюються Цивільним Кодексом України. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно зі ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Статтею 761 ЦК України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Відповідно до ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України договір є підставою для виникнення зобов`язань. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд враховує презумпцію правомірності вищезазначеного правочину (ст. 204 ЦК України) підписаного без зауважень, у встановленому законом порядку, сторонами письмового договору. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно з ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Статтею 812 ЦК України передбачено, що предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Наймач житла у багатоквартирному будинку має право користування майном, що обслуговує будинок. Згідно зі ст. 813 ЦК України сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Якщо наймачем є юридична особа, вона може використовувати житло лише для проживання у ньому фізичних осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 814 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Згідно зі ст. 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо володіння та користування житлом. Наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним. Якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов`язки за договором найму житла є солідарними. Порядок володіння та користування житлом наймачем та особами, які постійно проживають разом з ним, визначається за домовленістю між ними, а у разі спору - встановлюється за рішенням суду. Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за найм житла, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за найм житла не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за найм житла не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. За своєю юридичною суттю договір найму (найму житла) є імперативно оплатним. Оскільки оплатність договору найму (найму житла) має імперативний характер, то сторони договору найму (найму житла) самостійно визначають розмір плати (абзац перший частини першої статті 762, частина перша статті 820 ЦК) або буде застосовуватися механізм, передбачений в ЦК (абзац другий частини першої статті 762, 632 ЦК України). Плата за користування майном (стаття 762 ЦК) чи плата за користуванням житлом (стаття 820 ЦК) є тим критерієм, що дозволяє відрізнити договір найму (найму житла) від договору позички (стаття 827 ЦК). У разі якщо вчинений між сторонами договір, який передбачає користування житлом, є безоплатним, то такий договір має кваліфікуватися як договір позички (глава 60 ЦК України), а не найму (глава 58 ЦК України) чи найму житла (глава 59 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 статті 615 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК). Заявлену суму заборгованості відповідачем не спростовано, матеріали справи не містять даних про вжиття відповідачем заходів для погашення заборгованості, а також ним не спростовані обставини, викладені у позовній заяві. [PERSON] уклала договір найму житлового приміщення, чим взяла на себе грошове зобов`язання, яке належним чином не виконала і порушила зобов`язання, а тому повинна нести відповідальність, встановлену законом і договором. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до частин 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в розмірі 3328,00 грн. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Оскільки позовні вимоги задоволено, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3328,00 грн.

Outcome: approved