Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-08 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] (надалі по тексту - позивач) через представника адвоката Шокало Володимира Степановича за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до Галицького районного суду м. Львова із позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» (надалі по тексту - відповідач) та до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТО УКРТРАНС» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У подальшому, ухвалою суду від 23.03.2026 року закрито провадження в частині позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТО УКРТРАНС» про стягнення різниці між фактичною вартістю відновлюваного ремонту і розміром страхового відшкодування та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги до АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» обґрунтовані тим, що 15 листопада 2024 року у м. Львів на вул. Івана Франка, 70, сталась ДТП за участі водія ТОВ «ВТО УКРТРАНС» [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «Scania R410» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом Krone SD д.н.з. [NUMBER] , власником яких є ТОВ «ВТО УКРТРАНС». Не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримавшись безпечного бокового інтервалу, [PERSON] скоїв наїзд на транспортний засіб марки «Nissan Х-Trail» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2024 року [PERSON] визнано винною у скоєнні вказаної ДТП. Цивільно-правова відповідальність TOB «ВТО УКРТРАНС» як володільця транспортного засобу марки «Scania R410» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом Krone SD д.н.з. [NUMBER] , застрахована АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» на підставі Полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № ЕР-219830913 та № ЕР-224157281. Відповідно до полісу № ЕР-224157281, страхова сума за майнову шкоду - 160 000,00 грн. Позивач звернувся до страхової компанії із повідомленням про ДТП. Як свідчить Звіт про оцінку колісного транспортного засобу №179848 від 31 грудня 2024 року, з яким позивач не погоджується, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Nissan Х-Trail», д.н.з. [NUMBER] , з урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 94 023,97 грн. (в т.ч. ПДВ на запасні частини). Згідно із Розрахунком страхового відшкодування (Додаток № 1 до Страхового Акту № 1330077/1 від 16.01.2025 р.) страхове відшкодування складає 79 945,51 грн. При цьому, страховою компанією в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу в відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством. Однак, що згідно Розрахунку страхового відшкодування (Додаток № 1 до Страхового Акту № 133077/1 від 16.01.2025 p.), нарахований позивачу розмір страхового відшкодування в сумі 79 945,51 грн. не є погодженим із ним, про що свідчить відсутність ПІБ та підпису останнього у відповідній графі на такому розрахунку. Матеріали справи не містять жодного узгодження із позивачем суми страхового відшкодування, яка була розрахована та виплачена страховиком. 17 січня 2025 року на рахунок позивача від страхової компанії надійшли кошти розмірі 79 895,51 грн., що лише частково покривають розмір спричиненого збитку. На думку позивача, Звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 179848 від 31 грудня 2024 р. виконано непрофесійно, некомпетентно, неякісно, не в повному об`ємі, з перевищенням повноважень та порушенням вимог Методики, у зв`язку з чим не може розглядатись як належний та допустимий доказ вартості відновлюваного ремонту. Не погоджуючись із Звітом про оцінку колісного транспортного засобу № 179848 від 31 грудня 2024 р. та Розрахунком страхового відшкодування, яке визначено АТ «Страхова компанія «ЕБС ІНШУРАНС», 27.02.2025 р. позивач звернувся до ТОВ «Експертиза» для проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, про що було укладено Договір № 302 від 27.02.2025 р.. За результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля судовим експертом Галамаєм Я.І. складено Висновок № 13 від 04.03.2025 p., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля марки «Nissan Х-Trail» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 15.11.2024 року, з врахуванням результатів його обстеження 27.02.2025 року, в цінах на дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ на складові (запчастини) та матеріали та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт, становить 132 506,37 грн. Тобто, відповідач має доплатити позивачу 49 360,86 грн. (132 506,37 грн. - 79 945,51 грн. - 3 200,00 грн. франшиза). Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 49 360,86 грн., понесені витрати на сплату судового збору 3 391,36 грн., витрати на правову допомогу 30 000,00 грн., витрати, пов`язані із проведення експертизи 8 000,00 грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що визначення розміру збитків є обов`язком і правом страхової компанії. За замовленням відповідача суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , який має відповідні свідоцтва та право на проведення оцінки, складено Звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 179848 від 31 грудня 2024 р., за яким вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Nissan Х-Trail», д.н.з. [NUMBER] , з урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 83 145,51 грн. За вирахуванням суми франшизи 3 200,00 грн., позивачу було виплачено 79 945,51 грн. У відповідача немає підстав ставити під сумнів вказаний звіт і, відповідно, здійснювати доплати. Натомість звіт, складений на замовлення позивача, викликає обґрунтовані сумніви у розрахунках. Крім того, представник вказувала небезпідставність стягнення з відповідача витрат на проведення експертизи та заперечувала проти стягнення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі. Тому, просила суд відпочити у задоволенні позову та зменшити витрати на правову допомогу. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28 квітня 2025 року справу передано для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2025 року справу передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 19 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 04 серпня 2025 року витребувано докази у ТОВ «ВТО УКРТРАНС», які надійшли на адресу суду 26 січня 2026 року. Протокольною ухвалою суду від 10.09.2025 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву, відповідь на відзив. Ухвалою суду від 23.03.2026 року закрито провадження в частині позовних вимог за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТО УКРТРАНС» про стягнення різниці між фактичною вартістю відновлюваного ремонту і розміром страхового відшкодування та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2024 року о 13 год. 40 хв. м.Львів, вул. Івана Франка, 70, водій [PERSON] керував транспортним засобом марки «Scania R410» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом Krone SD д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на транспортний засіб «Nissan X-Trail» д.н.з. [NUMBER] , що стояв. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, чим порушив п.13.1 ПДР та п.2.3.б. ПДР. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2024 року була встановлена вина у вчиненні вказаного ДТП за [PERSON] внаслідок порушення останнього ПДР України, притягнуто до відповідальності у межах санкції ст. 124 КУпАП. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Власником автомобіля марки «Nissan X-Trail» д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 25-26). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу спричинено матеріальну шкоду. На момент ДТП [PERSON] працював водієм автотранспортних засобів у TOB «ВТО УКРТРАНС», так як у відповідності до довідки вих. №1612/2/2025 від 16 грудня 2025 року вказана особа перебувала у трудових відносинах з товариством з 18 жовтня 2024 року по 10 січня 2025 року. Цивільно-правова відповідальність TOB «ВТО УКРТРАНС» як володільця транспортного засобу марки «Scania R410» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом Krone SD д.н.з. [NUMBER] , застрахована АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» на підставі Полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № ЕР-219830913 та № ЕР-224157281. Страхова сума за майнову шкоду - 160 000,00 грн., франшиза - 3 200,00 грн. (а.с. 27-28). 04 грудня 2024 року до АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» звернувся [PERSON] , як особа, яка у момент ДТП керувала автомобілем, із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку за договором ОСЦПВВНТЗ (а.с. 29-30). У відповідності до акту огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 24.12.2024 року, представником страхової компанії зафіксовані пошкодження. Надалі [PERSON] , як власник пошкодженого автомобіля марки «Nissan X-Trail» д.н.з. [NUMBER] звернувся до АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 31). Як свідчить Звіт про оцінку колісного транспортного засобу №179848 від 31 грудня 2024 року, ринкова вартість КТЗ до пошкодження 853 482,35 грн., вартість відновлюваного ремонту КТЗ 175 688,06 грн., вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Nissan Х-Trail», д.н.з. [NUMBER] , з урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 94 023,97 грн. (в т.ч. ПДВ на запасні частини) (а.с. 33-50). Згідно із Розрахунком страхового відшкодування (Додаток № 1 до Страхового Акту від 16.01.2025 р.), страхове відшкодування складає 79 945,51 грн. (а.с. 51-52). На підставі наказу №133077/1/1 від 16 січня 2025 року, 17 січня 2025 року на рахунок [PERSON] було перераховано грошові кошти в сумі - 79 945,51 грн. (а.с. 53, 32). 27.02.2025 р. [PERSON] звернувся до ТОВ «Експертиза» для проведення судової автотоварознавчої експертизи, про що було укладено Договір № 302 від 27.02.2025 р. (а.с. 61-62). За результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля судовим експертом [PERSON] складено Висновок № 13 від 04.03.2025 p., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля марки «Nissan Х-Trail» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 15.11.2024 року, з врахуванням результатів його обстеження 27.02.2025 року, в цінах на дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ на складові (запчастини) та матеріали та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт, становить - 132 506,37 грн. За проведення зазначеного дослідження [PERSON] сплатив на рахунок ТОВ «Експертиза» 8 000,00 грн. (а.с. 63-64). Розмір фактичних витрат [PERSON] за виконання робіт з ремонту автомобіля та використаних матеріалів становить 146 385,45 грн., які позивач сплатив на рахунок ФОП [PERSON] (а.с.58-60). Таким чином, на даний час автомобіль позивача є відремонтованим. У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України вбачається, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Аналогічна правова позиція викладена у пунктах 28, 29 постанови Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 914/820/17. У відповідності до вимог п. 4 постанови пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. Положення ч. 1 ст. 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. Згідно ст. 14 Закону, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодуванні належним відповідачем буде страховик (19 січня 2022 року Верховний Суд ; складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамка: справи № 350/1376/19, провадження № 61-10016св20 (ЄДРСРУ № 102892264). Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Мінюсту та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Отже, страхова компанія відшкодує вартість збитків, оцінену експертним шляхом за мінусом фізичного зносу, втрати товарної вартості та франшизи. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальник принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення е завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Як вказувалось вище, згідно Полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № ЕР-219830913 та № ЕР-224157281, страхова сума за майнову шкоду - 160 000,00 грн., франшиза - 3 200,00 грн. АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» визнала дану подію страховим випадком і виплатила [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 79 945,51 грн., враховуючи Звіт про оцінку колісного транспортного засобу №179848 від 31 грудня 2024 року, з яким позивач не погоджується. Відповідно до Висновку експерта №13 за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля від 04.03.2025 p., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля марки «Nissan Х-Trail» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 15.11.2024 року, з врахуванням результатів його обстеження 27.02.2025 року, в цінах на дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ на складові (запчастини) та матеріали та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт, становить - 132 506,37 грн. Суд зауважує, що Законом не заборонено потерпілим для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, залучати експертів або юридичних осіб, у штаті яких є експерти. Залучення судового експерта з метою визначення розміру відшкодування завданої шкоди транспортного засобу позивача, не суперечить вимогам закону, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2, 3 ст.102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ч. 7 ст. 102 ЦПК України). Згідно ч. 5 ст. 106 ЦПК України, у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Згідно п. 4.12 розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 (далі - Інструкція № 53/5), у вступній частині висновку експерта зазначаються: попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України та за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України. Чинна редакція ЦПК України, зокрема, в частині викладення статті 106 цього кодексу визначає можливість складання експертного висновку за зверненням учасника справи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. За ч.1 ст.7-1 зазначеного закону встановлює, що підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб. Тобто, експертиза може проводитися до звернення особи до суду з відповідним позовом, однак, вона повинна стосуватися безпосередньо обставин, явищ, речей тощо, які безпосередньо стануть предметом судового дослідження. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 192/875/17, провадження № 61-12580ск19, від 15 червня 2022 року у справі № 462/3625/15-ц, провадження № 61-3226св21. Позивач подав суду Висновок експерта №13 за результатами судової транспортного-товарознавчої експертизи зазначено, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта відповідно до ст. 384 ККУ, та що такий виготовлений у порядку ч. 2 ст. 102, ч. 5 ст. 106 ЦПК України, а тому, зазначений висновок суд приймає як належний та допустимий доказ. До того ж, аналізуючи описову частину висновку експерта №13 судом враховано, що особою, яка підготувала висновок, в загальному здійснено аналіз пошкоджень автомобіля, що отримано саме внаслідок ДТП 15 листопада 2024 року, а заміна певних деталей та складових частин автомобіля зумовлена неможливістю відновити зазначені складові внаслідок ремонту. Жодних інших клопотань від сторін про призначенні і проведення судової авто товарознавчої експертизи пошкоджень вказаного автомобіля на пропозицію суду не надійшло. Між тим, як наголошувалось сторонами в засіданні, то вони не узгодили між собою необхідність заміни переднього бампера вказаного т/з або його ремонт, тому суд повинен надати оцінку вказаним обставинам і проаналізувати необхідність стягнення коштів ремонту або коштів вартості заміни переднього бампера. Як вбачається з виготовленого на замовлення позивача висновку судового експерта Гамалай Я.І. від 04.03.2025 року, який суд прийняв до уваги з огляду на вищевикладені обставини, то визначені пошкодження автомобіля (а.с.8 висновку), в тому числі кріплення бампера переднього (0287) пошкоджене - заміна; облицювання бампера переднього (0283) деформоване - заміна. При цьому, у додатку до цього ж висновку - ремонтна калькуляція №13 в розділі запасні частини зазначено передній бампер (0283) - 15 451,67 грн., тобто пораховано придбання нового бампера. В той же час, за даними інтернет-ресурсів облицювання бампера (або накладка) - це зовнішній декоративний та захисний елемент кузова автомобіля, що встановлюється на передній або задній бампер. Він формує зовнішній вигляд, покращує аеродинаміку, захищає основний бампер від подряпин, сколів та підкреслює дизайн авто. Часто виготовляється з пластику, може мати отвори під протитуманні фари або холдинги. Ціни на такий елемент не перевищують 2 тис.грн. Крім того, за фактичними витратами [PERSON] за виконання робіт з ремонту автомобіля та використаних матеріалів в розмірі - 146 385,45 грн., які позивач сплатив на рахунок ФОП [PERSON] (а.с.58-60) у відповідності до замовлення-наряду від 31.03.2025 року робіт із заміни і придбання нового бамперу не було здійснено, а лише його ремонт. Відтак, суд не вважає за можливе стягувати придбання вартість придбання нового бампера для автомобіля позивача, оскільки необхідність його повної заміни не доведено. При цьому, вартість кріплення бампера (0287) у розмірі - 950,14 грн. було включено та виплачено відповідачем у розмірі страхового відшкодування за заявою позивача в суму - 79 945 грн. 51 коп. Враховуючи викладене, слід стягнути з АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» на користь позивача недоплачене страхове відшкодування, як власнику пошкодженого автомобіля у розмірі 33 909, 19 грн. (132 506,37 грн. - 79 945,51 грн. - 3 200,00 грн. - 15451,67), де остання сума - це вартість переднього бампера, яку суд знімає/віднімає з загальної суми позовних вимог страхового відшкодування у цій справі. Стосовно розподілу судових витрат варто вказати наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). За п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Згідно ст. 141 ЦПК України, враховуючи обсяг задоволених вимог майнового характеру, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн., що розраховано із врахуванням пониженого коефіцієнту 0,8. Оскільки судом взято до уваги Висновок №13 за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля судового експерта Галамая Я.І. від 04.03.2025 p., за проведення якого [PERSON] сплатив на рахунок ТОВ «Експертиза» - 8 000,00 грн. З врахуванням часткового задоволення судом позивач них вимог до відповідача 1, то з нього підлягає стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 5496 грн., що становить 68,7 % від вартості експертизи (8000 грн.) Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 року №712/4126/22 (14-123цс23) відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. З метою отримання професійної правничої допомоги, 10 січня 2025 року [PERSON] уклав з Адвокатським об`єднанням «Шокало та Партнери» в особі керуючого партнера Шокало В.С. Договір №1-10/01/25 про надання правової допомоги. Додатковою угодою №1 до вказаного договору сторони узгодили, що розмірі гонорару за надання правової допомоги визначено у фіксованому розмірі та складає 30 000,00 грн. як оплата за збір доказів, аналіз судової практики, підготовку позовної заяви, відповіді на відзив та участь у судових засіданнях у суді першої інстанції (а.с. 65-73). 03.04.26 було надано детальний опис наданих робіт на вказану суму в межах цієї справи у відповідності до розміру гонорару адвоката, що не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним (постанова Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19). Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом враховано, що представником позивача у даній справі протягом тривалого періоду було виконано значний та комплексний обсяг роботи. У межах представництва адвокатом було підготовлено та подано адвокатські запити, клопотання, заяви, процесуальні документи, здійснено збір доказів, здійснювалося реагування на процесуальні дії та заперечення іншої сторони. Окремо слід відзначити участь в судових засіданнях, що потребувала не лише присутності, але й ґрунтовної підготовки до кожного розгляду. У сукупності це свідчить про безперервну, послідовну та професійну роботу адвоката, що забезпечувала належний захист прав та інтересів позивача. Суд також враховує, що надання правової допомоги також включало в себе пред`явлення позову до роботодавця винної у ДТП особи, але провадження у справі у цій частині було закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову, так як було узгоджено розмір відшкодування матеріальної шкоди. Беручи до уваги вимоги ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення даного позову та наявність клопотання представника відповідача 1 про зменшення/відмову у стягнення вказаних коштів судових витрат, дотримуючись принципів розумності, справедливості, беручи до уваги ціну позову, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача до 11 000,00 грн. На думку суду, такий розмір витрат є обґрунтованим, враховуючи поведінку сторони позивача під час розгляду справи та значення даної справи для позивача.

Outcome: partial