Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 вересня 2020 року біля 19 год.00 хв. гр. [PERSON] на грунті особистих неприязних відносин в ході інциденту, який виник між ним і гр. [PERSON] , його рідним дядьком, перебуваючи в [ADDRESS] , в господарстві гр. [PERSON] , умисно, з метою заподіяти [PERSON] тілесні ушкодження почав наносити [PERSON] удари руками в різні частини тіла. А після того, коли [PERSON] упав на землю, продовжував наносити удари ногами в різні частини тіла, внаслідок чого [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, забійної рани тім`яної ділянки голови справа, які згідно висновку судово-медичного експерта № 138 від 15.10.2020 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Під час досудового розслідування, судового слідства гр. [PERSON] , свою вину у вчиненому ним кримінальному проступку, передбаченому ч.2 ст. 125 КК України, визнав. 12.09.2023 року в судовому засіданні подав письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України. Ухвалою суду від 13 грудня 2023 року в кримінальному провадженні № 347/2309/20 задоволено клопотання обвинуваченого [PERSON] та звільнено його від кримінальної відповідальності передбаченої ч.2 ст.125 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. Разом із тим в результаті протиправних, злочинних дій зі сторони гр. [PERSON] по відношенню до позивача, останній отримав тілесні ушкодження, протягом одинадцяти днів з 08 вересня по 18 вересня 2020 року включно перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Косівська центральна районна лікарня». З 04 травня по 10 травня 2022 року включно в зв`язку з наслідками перенесеної 08.09.2020 року травми голови перебував на стаціонарному лікуванні в КНП « Яблунівська районна лікарня». На лікування його протягом даного часу потратив значну суму грошей, але оскільки з моменту вчинення кримінального проступку пройшов значний проміжок часу то в силу обставин, що склались [PERSON] не зміг зберегти чеки на придбані ліки, а тому підтвердити може документально придбання ліків на суму 828 грн. 16 коп. Крім того в зв`язку з перенесеною травмою голови він змушений був провести комп`ютерну томографію голови в ЛДЦ м. Коломия 10.09.2020 року за проведення якої згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 9/10 від 10.09.2020 року оплатив 1 450 грн.90 копійок. Для відновлення організму потерпілого протягом усього періоду лікування було потрібне посилене харчування, дороговартісні вітаміни для швидкого заживання рани. На витрати на посилене дієтичне харчування потерпілого [PERSON] було потрачено 3150 гривень. Крім того, оскільки після вчинення кримінального правопорушення [PERSON] не надавав матеріальної допомоги на лікування потерпілого, різними способами намагався, на переконання потерпілого, уникнути відповідальності за вчинене, потерпілий в силу обставин, що стались і склались змушений був звернутись за юридичною допомогою до адвоката, з яким уклав договір про надання правничої допомоги і згідно якого сплатила адвокату 10 ( десять ) тисяч гривень, що підтверджується відповідною квитанцією,ордером, актом виконаних робіт. А також окрім майнової шкоди йому заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань потерпілого, характеру його немайнових втрат становить 40 000 грн., які підлягають відшкодуванню (компенсації) обвинуваченим у повному обсязі. Просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, адвокат Боднарук В.В. підтримали заявлені вимоги у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, яку просили задовольнити. Відповідач в справі [PERSON] 30.05.2025 року подав суду відзив на позовну заяву (а.с.30-33) за вимогами якого просить в позові відмовити у зв`язку із безпідставністю та пропуском строку позовної давності. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Козар Т.В. просив відмовити в позові за безпідставністю та за спливом строків позовної давності. В ході розгляду справи по суті відповідачем та його представник адвокат Козар Т.В. подали суду заяви про розгляд справи без їх участі. В задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Предметом розгляду є питання стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Судом встановлено, що у провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області перебувало кримінальне провадження № 347/2309/20. За результатом судового розгляду вказаної справи по суті прийнято ухвалу суду від 13.12.2023 року якою вирішено «Клопотання обвинуваченого [PERSON] про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, - задовольнити. Звільнити [PERSON] від кримінальної відповідальності передбаченої ч.2 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.» Зі змісту вказаної ухвали суду слідує, що 08.09.2020 року близько 19.00 годин, [PERSON] , із використанням трактора марки «ЮМЗ-6КЛ», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював очищення окопу по вул. О. Довбуша в с. Стопчатів, Косівського району Івано-Франківської області. В подальшому у [PERSON] на грунті особистих неприязних відносин виник конфлікт із [PERSON] в ході якого [PERSON] діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, маючи намір заподіяти [PERSON] тілесні ушкодження, і бажаючи цього, умисно наносив удари кулаками рук та носками ніг по різних ділянках тіла [PERSON] . В наслідок чого потерпілому [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, забійної рани тім`яної ділянки справа, які згідно висновку судово-медичного експерта №138 від 15.10.2020, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. В судовому засіданні обвинувачений [PERSON] підтримав подане ним 12.09.2023 року письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв?язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України. Просить клопотання задоволити та закрити провадження у справі. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд зауважує, що диспозиція статті 49 КК України сформульована таким чином, що звільненню від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності підлягає виключно особа, яка вчинила кримінальне правопорушення. Пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачає, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України. Більше того, стаття 44 КК України однозначно вказує про те, що виключно особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення. Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ч.1ст.49 КК України питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах. Статтею 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження, які, у свою чергу, класифікуються за декількома критеріями: реабілітуючими та нереабілітуючими. Реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину, а нереабілітуючі вказують про вчинення особою злочину. До перших належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримання. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, зазначеної в постанові від 01.06.2022 року у справі №757/59501/19-ц, факт вчинення відносно особи кримінального правопорушення може бути встановлений й ухвалою суду при закритті кримінального провадження з нереабілітуючих підстав. Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Відповідач при розгляді кримінального провадження не оспорював фактичні обставини спричинення ним позивачу в цій справі [PERSON] тілесних ушкоджень за обставин вказаних в обвинувальному акті. Суд наголошує, що тілесні ушкодження завдано [PERSON] у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, забійної рани тім`яної ділянки справа, які згідно висновку судово-медичного експерта №138 від 15.10.2020, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я підтверджує причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] протягом одинадцяти днів з 08 вересня по 18 вересня 2020 року включно перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Косівська центральна районна лікарня». З 04 травня по 10 травня 2022 року включно в зв`язку з наслідками перенесеної 08.09.2020 року травми голови перебував на стаціонарному лікуванні в КНП « Яблунівська районна лікарня». На лікування його протягом даного часу потратив кошти однак в силу часу та обставин, що склались [PERSON] не зміг зберегти чеки на придбані ліки, а тому підтвердити може документально придбання ліків на суму 828 грн. 16 коп. (а.с.10-11) Крім того в зв`язку з перенесеною травмою голови він змушений був провести комп`ютерну томографію голови в ЛДЦ м. Коломия 10.09.2020 року за проведення якої згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 9/10 від 10.09.2020 року оплатив 1 450 грн.90 копійок, підтвердженням чого є квитанція а.с.9 Для відновлення організму потерпілого протягом усього періоду лікування було потрібне посилене харчування, дорого вартісні вітаміни для швидкого заживання рани. На витрати на посилене дієтичне харчування потерпілого [PERSON] було потрачено 3150 гривень, що не спростовано відповідачем а відтак підлягає задоволенню в цій частині заявлених позовних вимог. В процесі розгляду кримінального провадження позивачем, потерпілим у кримінальному провадженні, цивільний позов не пред`являвся, тому потерпілий наділений правом на подання позову про відшкодування спричинених йому збитків за правилами цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду Українив ід 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та 81 ЦПК України. Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що йому були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань потерпілого, характеру його немайнових втрат становить 40 000 ( сорок тисяч гривень), які підлягають відшкодуванню (компенсації) обвинуваченим у повному обсязі. Заподіяні психологічні (моральні) страждання позивача виражаються в перенесенні ним душевних переживань у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, змушений був змінити свій звичний життєвий режим та проходити лікування. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Враховуючи доводи позивача, суд бере до уваги, що внаслідок дій відповідача він зазнав погіршення стану здоров`я. Також, на глибину моральних страждань позивача, на переконання суду вплинуло і те, що відповідач не вжив жодних заходів щодо відшкодування названих збитків, що спричинило необхідність звернення позивача за правовою допомогою. Вина відповідача в заподіяні моральної шкоди позивачу повністю підтверджується матеріалами справи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 40 000 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтовані. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача підлягає стягненню 5 000 грн. моральної шкоди на користь позивача. Щодо понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу, розмір яких за позовними вимогами складає 10 000 грн, суд, дійшов такого висновку. На підтвердження понесення витрат на оплату правової допомоги позивач надав такі докази: акт виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору від 21.04.2025 а.с.15.квитанцію до прибуткового касового ордеру №21 від 21.04.2025 року на суму 10 000 грн а.с.16 Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній цивільні справі у розмірі 10000 гривень, суд зазначає, що враховуючи категорію справи, яка розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність,

Outcome: approved