Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

20.10.2025 ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 20.03.2024 ТОВ «Макс Кредит» та відповідач уклали кредитний договір №00-9681843 на суму 6300 грн у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 53913. Як зазначає представник позивача, первісний кредитор виконав свій обов`язок, на виконання умов кредитного договору 20.03.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через товариство з обмеженою відповідальністю «Платежі Онлайн» на платіжну картку №5375-41XX-XXXX-0499, що, своєю чергою, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. 21.10.2024 між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників №б/н від 21.10.2024 до договору факторингу та акту приймання-передачі до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Зауважує, що станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Враховуючи зазначене, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент подання позовної заяви за кредитним договором становить 20563,20 грн, яка складається з 6300 грн заборгованість по тілу кредиту; 11263,20 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 3000 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Дана сума також підтверджується випискою з особового рахунку за період 21.10.2024-01.10.2025. На підставі наведеного, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17563,20 грн, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.10.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано інформацію у банка-емітента щодо карткового рахунку відповідача. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2025 у цивільній справі №308/15403/25 задоволено повністю позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії 00-9681843 від 20.03.2024 у розмірі 17563,20 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Представник відповідача [PERSON] адвокат Росул О.М. через підсистему «Електронний суд» звернувся із заявою про перегляд вказаного заочного рішення. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.01.2026 постановлено прийняти заяву відповідача про перегляд вказаного заочного рішення. 28.01.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява, згідно з якою просив заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення та прийняти заяву про зменшення позовних вимог, зауваживши, що згідно Прикінцевим положеннями п. 17 Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%. У період з 23.04.2024 по 03.06.2024 нарахування процентів має здійснюватися таким чином: 6000 грн (тіло кредиту) * 1,5% (процентна ставка) = 90 грн в день. 90 грн * 41 (кількість днів) = 3690 грн. Отже, позивач стягує не 17563,20 грн, а 13409,40 грн у зв`язку з перерахуванням процентів відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з чим позивач подає заяву про зменшення позовних вимог. Щодо штрафних санкцій представник позивача зазначає, що позивач не заявляє вимог щодо стягнення штрафних санкцій, у зв`язку з чим загальна сума заявлених до стягнення вимог становить 13409,40 грн, з яких: 6300 грн заборгованість за тілом кредиту, 7109,40 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2026 задоволено вказану заяву про перегляд заочного рішення. Постановлено скасувати заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2025 у цивільній справі №308/15403/25, а розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвокат Росул О.М. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, а також відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн або ж суттєво зменшити такі у зв`язку з недотриманням позивачем вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказує, що умова п. 1.5.1. договору кредитної лінії №00-9681843 від 20.03.2024 щодо нарахування процентів (пені) у розмірі 2,47% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом є несправедливою умовою, оскільки всупереч принципу добросовісності породжує істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків споживача, внаслідок чого на відповідача може бути покладено обов`язок щодо сплати великої суми коштів (11263,20 грн) від суми неповернутого кредиту та (або) несплачених відсотків на рік за порушення строку сплати кредиту та (або) процентів. На переконання відповідача, вищезазначений пункт договору явно суперечить положенням ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тобто, встановлюючи в договір такі положення, кредитор мав на меті отримати надмірні прибутки, що призвело до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Також зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Отже, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5% (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно), протягом наступних 120 днів 1,5% (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно), з 21.08.2024 включно та надалі 1%. Із детального розрахунку заборгованості, наданим позивачем, видно, що пеня нараховувалися у сумі 148,20 грн (2,47%) за кожен день користування кредитними коштами після 23.04.2024, хоча згідно з нормами законодавства кредитодавець повинен застосовувати відсоткову ставку у розмірі 1,5%. Тобто, не дивлячись на Прикінцеві та Перехідні положення Закону «Про споживче кредитування» з 23 квітня 2024 року проценти за користування кредитними коштами встановлено у розмірі більшому ніж встановлений законом. Щодо нарахування комісії представник відповідача вказує, що окремого пункту, який стосується переліку послуг щодо яких сплачується дана комісія в підписаному між сторонами у договорі кредитної лінії №00-9681843 від 20.03.2024 немає. Крім того, звертає увагу, що фактично відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 6000 грн, тоді як у позовній заяві позивач посилається на суму кредиту 6300 грн, штучно збільшуючи розмір наданого кредиту за рахунок включення до нього комісії у розмірі 300 грн. Також представник відповідача у відзиві на позов наголошує, що у позовній заяві позивач вказує, серед іншого, що ним понесені витрати в сумі 7000 грн на професійну правничу допомогу. Однак, відповідач не погоджується з такими у зв`язку із безпідставним завищеним розміром суми витрат на професійну правничу допомогу; їх неспівмірність зі складністю роботи, часом, витраченим адвокатським об`єднанням на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. На думку відповідача, зазначений позивачем час, який нібито було витрачено для надання професійної правничої допомоги є дещо завищеним, оскільки позовна заява про стягнення заборгованості за своєю суттю є шаблонною, а тому не потребує витрат такої кількості часу. 26.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №167086140 від 23.01.2024 у розмірі 14409,40 грн, з яких: 6300 грн заборгованість по кредиту; 7109,40 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. У дане судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до позовної заяви додано клопотання, у якому просить суд розглянути цивільну справу без йог участі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, при цьому представником відповідача подано заяву про розгляд справи без їхньої участі, просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.03.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та відповідач уклали договір кредитної лінії №00-9681843 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 53913, що підтверджено довідкою про ідентифікацію. Відповідно до п. 1.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у формі кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також виконати інші обов`язки, передбачені договором. У п. 1.2 сторони договору визначили, що сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає: 6000 грн; тип кредиту кредитна лінія (безвідклична). Цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту): на споживчі потреби. Сторони обумовили у п. 1.3 договору строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 15.03.2025 згідно з умовами пункту 3.5 цього договору. Як погодили сторони у п. 1.4 договору, позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на «04» квітня 2024 р., та на кожний 15 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування). Дата(и) повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та комісії за надання кредиту зазначаються в графіку платежів, який міститься в пункт 7.20 цього договору. У разі, якщо позичальник виконав зобов`язання по сплаті процентів не пізніше наступного дня за періодичної дати оплати процентів, то він вважатиметься таким, що виконав свої зобов`язання по сплаті платежу належним чином, а проценти за цим договором продовжуватимуть нараховуватися згідно з умовами цього Договору. Відповідно до п. 1.5 договору тип процентної ставки фіксована; стандартна процента ставка складає 2,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього договору; знижена процентна ставка становить 1% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п. 1.3.1 цього договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору. Також до матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту, у якому визначені основні умови кредитування, зокрема: процентна ставка, відсотків річних: 879,50% річних; знижена процентна ставка 1% за кожен день користування кредитом протягом перших 15 днів поспіль (застосовується якщо споживачем виконані умови програми лояльності для отримання знижки, зокрема до вказаного у договорі строку споживач сплатить кошти в сумі, не менше суми, яка підлягає сплаті у періодичну дату оплати процентів, визначену договором); стандартна процентна ставка 2,47% за кожен день користування кредитом з 16 дня по дату повернення (закінчення строку кредитування). Факт зарахування на картку відповідача коштів за період з 20.03.2024 по 25.03.2024 у розмірі 6000 грн підтверджується листом АТ «Універсал Банк» від 28.11.2025 №БТ/Е-19357 та випискою про рух коштів по картці [PERSON] за аналогічний період. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За умовами договору №266233704 від 17.09.2023 невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua (п. 5.1 договору). Вказані правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі №243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі №243/11704/15-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит, що узгоджується з положеннями статті 517 ЦК України. З матеріалів справи судом встановлено наступне. 21.10.2024 між ТОВ «Макс Кредит» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор) укладено договір факторингу № 21102024-МК/Ейс, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників №б/н від 21.10.2024 до договору факторингу та акту приймання-передачі до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 17563,2 грн, з яких: 6300 грн залишок заборгованості по тілу кредиту; 11263,2 грн залишок заборгованості по процентам (пункт 4358 реєстру боржників). Перехід прав вимог за кредитним договором, який зазначений у реєстрі боржників до позивача підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу, а також доданою до позовної заяви платіжною інструкцією. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 17563,20 грн, з яких: 6300 грн заборгованість по тілу кредиту; 11263,20 грн заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом. На підтвердження розміру заборгованості до позовної заяви додано виписку з особового рахунку відповідача за кредитним договором та розрахунок заборгованості. При цьому згідно з детальним розрахунком заборгованості відповідача, складеним ТОВ «Макс Кредит», станом на 31.10.2024 сума загальної заборгованості становить 17563,20 грн, з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням 6000 грн; сума заборгованості за нарахованими процентами 11263,20 грн; сума заборгованості за нарахованими комісіями 300 грн; штрафні санкції згідно з умовами договору 3000 грн. Нарахування відсотків здійснено до 03.06.2024. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частинами першою, другою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Частиною другою статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення кредитного договору відповідач не звертався до ТОВ «Макс Кредит» із заявою про надання роз`яснень щодо незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, що свідчить про прийняття та згоду зі всіма умовами договору, в тому числі з умовами щодо нарахування процентів за стандартною та зниженою процентною ставкою. Доданий до кредитного договору паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем та містять умови про нарахування процентів (плати) за користування кредитом, яка не є компенсацією у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також містить інформацію про можливість нарахування штрафу у разі прострочення зобов`язання. Термін «компенсація» у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» має значення захисного механізму у разі невиконання особою зобов`язань за договором. Дане поняття можна співвіднести з поняттям «штрафні санкції». Водночас, штрафні санкції за договором відповідачу не нараховані. Кредитний договір між відповідачем і ТОВ «Макс Кредит» було укладено на визначений строк, умовами кредитного договору було передбачено знижену процентну ставку при умові, що відповідач буде сплачувати відсотки вчасно, в іншому ж випадку діяла фіксована процентна ставка. Оскільки відповідач знав, що він не виконує умови договору, та будучи обізнаним з його змістом, він знав, що проценти будуть нараховуватися за стандартною процентною ставкою. Проценти за стандартною процентною ставкою нараховані лише в межах строку кредитування. Умови договорів про сплату відсотків за зниженою або стандартною процентними ставками в межах строку кредитування є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки це було погоджено сторонами. Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі №582/202/22. Під час розгляду справи представником позивача зменшено позовні вимоги, про що подано відповідну заяву, згідно з якою просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №167086140 від 23.01.2024 у розмірі 14409,40 грн, з яких: 6300 грн заборгованість по кредиту; 7109,40 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. За змістом ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Законом України №3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема пунктом 5 Закону №3498-ІХ від 22.11.2023 статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною 5, 6, відповідно до яких максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Національний банк України має право встановлювати додаткові вимоги до складових розрахунку денної процентної ставки з метою уникнення недобросовісних практик розрахунку денної процентної ставки. Також Законом України №3498-ІХ від 22.11.2023 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено пунктом 17 такого змісту: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%». Таким чином, максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати: протягом перших 120 днів з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ 2,5% (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів 1,5% (до 20.08.2024 включно); починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ 1% (з 21.08.2024). Тобто, враховуючи наданий Законом №3498-ІХ фінансовим установам перехідний період за договорами, укладеними протягом перехідного періоду, або строк дії яких було продовжено протягом перехідного періоду, денна процентна ставка може перевищувати законодавчо встановлений максимальний розмір лише протягом перехідного періоду та за умови, що строк виконання зобов`язань позичальника за такими договорами спливає до закінчення перехідного періоду. Кредитний договір між сторонами було укладено 20.03.2024 на строк до 15.03.2025, у договорі вони погодили знижена процентну ставку 1% за кожен день користування кредитом протягом перших 15 днів поспіль та стандартну процентну ставку 2,47% за кожен день користування кредитом з 16 дня по дату повернення. Відповідно до виписки по особовому рахунку за кредитним договором відповідач кошти на виконання зобов`язань за договором не вносив. З огляду на викладене, відсотки за користування кредитом за період з 20.03.2024 по 03.06.2024 становлять 7109,40 грн та розраховуються наступним чином: за період з 20.03.2024 по 04.04.2024: 6000 грн х 1% х 15 днів = 900 грн за період з 05.04.2024 по 22.04.2024: 6000 грн х 2,47% х 17 днів = 2519,40 грн; за період з 23.04.2024 по 03.06.2024: 6000 грн х 1,5% х 41 день = 3690 грн. Що стосується стягнення комісії у сумі 300 грн суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Як вбачається з абзацу 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило «Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» (далі Правила про споживчий кредит). Відповідно до п. 5, 8 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом). У разі відсутності інформації про вартість додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання такої інформації враховуються вимоги законодавства України про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Згідно з абзацом 1 ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2024 року у справі №582/202/22. У пункті 7.20 кредитного договору, укладеного між відповідачем і ТОВ «Макс Кредит», викладений графік платежів, у розділі «Види платежів за кредитом» якого передбачено комісію за надання кредиту у сумі 300 грн, без конкретизації за які саме послуги передбачена ця плата. Таким чином, у кредитному договорі, укладеним між сторонами не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця або третіх осіб, які пов`язані з отримання кредиту, що надаються відповідачу та за які позичальником встановлена комісія, також позивачем не надано суду доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за надання кредиту є нікчемними. За вказаних обставин, вимога позивача про стягнення 300 грн комісії задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за договором кредитної лінії 00-9681843 від 20.03.2024 у розмірі 13109,40 грн, з яких: 6000 грн заборгованість по кредиту; 7109,40 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно із статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 (провадження №61-22131св19). На підтвердження факту надання правової допомоги та розміру витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн представником позивача до матеріалів справи долучено: договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025; додаткову угоду №25770795861 від 11.09.2025 до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025; акт прийому-передачі наданих послуг до договору надання правничої допомоги згідно з договором правничої допомоги. Витрати на професійну правничу допомогу складаються з наступного: вивчення матеріалів справи: 2 год. 1000 грн; складання позовної заяви: 2 год. 5000 грн; підготовка адвокатського запиту: 1 год. 500 грн; підготовка та подача клопотань: 1 год. 500 грн. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 (провадження №61-22131св19) судом також зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Представник відповідача заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, не погоджується з такими у зв`язку із безпідставним завищеним розміром суми витрат на професійну правничу допомогу; їх неспівмірність зі складністю роботи, часом, витраченим адвокатським об`єднанням на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. З огляду на викладене, враховуючи положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн є неспівмірними зі складністю даної справи, наданим адвокатам обсягом послуг, як це було передбачено договором, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з [PERSON] становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому дійшов висновку, що реальні витрати позивача на правничу допомогу становлять 1500 грн. Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору, підтверджено платіжною інструкцією від 17.10.2025 №29317 про оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову у відповідності до вимог 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у розмірі 2349,72 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Outcome: partial