Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 06.02.2026 надійшов позов Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 32 517,92 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662,40 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між АТ «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2001256453101 від 26.02.2019, видано кредит у розмірі 14 500. 13.05.2021 між сторонами укладено кредитний договір №1001874105401, за яким відповідачу видано кредит у розмірі 13 764 грн. Відповідач не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість, яка станом на 03.07.2025 становить 32 517,92 грн, а саме: 23 384,55 грн по першому кредитному договору та 9 133,37 грн по другому кредитному договору. Ухвалою суду від 10.02.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 24.03.2026. До суду надійшов відзив від [PERSON] яким просить відмовити повністю у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначено, що нарахування комісії суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» та є супутньою послугою. Враховуючи те, що позивачем зараховано у комісію сплату у розмірі 6 173,10 грн, то відповідачем здійснено переплату у розмірі 743,59 грн. Позивачем не надано доказів відкриття відповідачу поточного рахунку та отримання кредитної картки. Відзив надійшов після судового засідання, однак зданий до служби поштового відправлення в 15-денний строк з дня ознайомлення з матеріалами справи. Враховуючи, що повний текст рішення складається пізніше дати судового засідання, то суд приймає до уваги поданий відзив. У судове засідання 24.03.2026 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Позивач у позові просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує щодо винесення заочного рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 30 березня 2026 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли кредитні відносини. Судом встановлено, що 26 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до АТ «Перший Український міжнародний банк» з метою отримання банківських послуг та підписав заяву №2001256453101 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, яким визначено відсотки по договору, за якою отримав кредит у розмірі 12 577,58 грн строком на 24 місяці зі сплатою комісії за обслуговування заборгованості у розмірі 2,99% та зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% річних. [PERSON] власноручно підписав заяву. 13 травня 2021 року [PERSON] звернувся до АТ «Перший Український міжнародний банк» з метою отримання банківських послуг та підписав заяву №1001874105401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, яким визначено відсотки по договору, за якою отримав кредит у розмірі 14 500 грн строком зі сплатою відсотків у розмірі 47,88% річних. [PERSON] власноручно підписав заяву. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором №2001256453101 від 26.02.2019 станом на станом на 03.07.2025 складає 23 384,55 грн, з яких: заборгованість по сумі кредиту 14 402,10 грн; заборгованість по процентам 8 984,45 грн; заборгованість по комісії 0 грн. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1001874105401 від 13.05.2021 станом на 03.07.2025 складає 9 133,37 грн, з яких: заборгованість по сумі кредиту 5 428,23 грн; заборгованість по процентам - 1.28 грн; заборгованість по комісії 3 703,86 грн. Таким чином, сумарна заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 32 517,92 грн. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор (Банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. [PERSON] взяв кредити, однак їх не погасив, що ним не заперечується. Відповідач заперечує щодо нарахування комісії по кредитному договору №1001874105407 та врахування сплати у комісію, суд приймає такі доводи з огляду на наступне. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Оскільки з тексту позовної заяви не вбачається ані зміст вказаної послуги, ані обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», суд вважав, що не доведено правомірності стягнення з відповідача передбаченої умовами договору комісії за обслуговування кредиту. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, Верховний Суд зазначив, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача передбаченої умовами договору комісії за обслуговування кредиту, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду та той факт, що з тексту позовної заяви не вбачається ані зміст вказаної послуги, ані обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач просить вирахувати сплачені ним кошти, які були зараховані в погашення комісії, такі вимоги є обґрунтованими з огляду на безпідставність нарахування комісії. З розрахунку заборгованості по комісії вбачається, що [PERSON] було погашено в рахунок сплати комісії 6 173,10 грн (12 платежів по 411,54 грн та платіж на суму 547,13 грн, 687,49 грн). Отже, кошти, які сплачені відповідачем і зараховані позивачем на погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, мають бути враховані на погашення процентів, а при залишку - тіла кредиту. Заборгованість по кредитному договору №1001874105401 без врахування комісії становить 5 429,51 грн, з яких: 5 428,23 грн тіло кредиту, 1,28 грн відсотки за користування кредитом. Оскільки в рахунок комісії сплачено 6 173,10 грн, то як правильно вказує відповідач виникла переплата у розмірі 743,59 грн. Враховуючи наведене, заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001256453101 від 26.02.2019 підлягає зменшенню на 743,59 грн, тобто з відповідача на користь позивач слід стягнути заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 22 640,96 грн (23 384,55 грн 743,59 грн). Таким чином, на момент розгляду справи відповідач не погасив заборгованість за кредитним договором від 26.02.2019, тоді як за договором від 13.05.2021 виникла переплата через нарахування комісії. На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором розрахованої судом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України. Позивачем долучено квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2 662,40 грн, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 689,83 грн (63,47% задоволених позовних вимог). Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними. На підставі викладеного,

Outcome: partial