Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Представник позивача - АТ «Райффайзен Банк» (в подальшому замінено на ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/770606 від 21.12.2019 року у сумі 83 999,97 грн. та судові витрати у розмірі 2481 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 21.12.2019 року між АТ «Райффайен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та [PERSON] було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/770606, згідно умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 100 000 грн., строком до 21.12.2023 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 35,3% річних, комісію та тарифи кредитора, а також виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Перед укладенням та підписанням кредитного договору позичальник звернувся до банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, де зазначив, що має намір отримати споживчий кредит та обрав валюту - національна валюта України, суму, бажаний строк кредитування та зазначив мету, тобто цільове використання кредиту. Відповідно до умов п.1.2. договору АТ «Райффайзен Банк» надав [PERSON] кредит шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, відкритого в АТ «Райффайзен Банк», для подальшого використання його за цільовим призначенням. Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки і на цумовах, передбачених кредитним договором. Позичальник не виконує взяті на себе договірні зобов`язання, а саме не здійснює щомісячно ануїтетними платежами погашення кредитної заборгованості та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим, станом на 07.08.2022 року, заборгованість відповідача за укладеним кредитним договором становить 83999,97 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 67124,73 грн.; заборгованість за відсотками - 16875,24 грн. 13.04.2023 року АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №114/2-58, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідача [PERSON] за кредитним договором №014/380805/82/770606. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом. Адвокат Самодурова Н.В. в інтересах [PERSON] надала відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування поданого відзиву адвокат Самодурова Н.В. зазначила, що оскільки у спірних правовідносинах кредит надавався на споживчі цілі, що передбачено п.1.2.1 заяви-договору, тому, відповідно до ч.4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», позивач повинен був попередньо направити позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту. Належним доказом надіслання поштового відправлення є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. Матеріали даної справи не містять жодного допустимого та достовірного доказу, який би підтверджував факт направлення АТ «Райффайзен Банк» на адресу відповідача вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» від 21.12.2019 року №014/380805/82/770606. Тобто, АТ «Райффайзен Банк» звернулося до суду з даним позовом, не виконавши вимоги ч.4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», тобто, не дотримавши передбачений законом порядок, який не має погіршувати становище споживача, то відповідно в останнього, як у позичальника, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Загальновідомою обставиною є те, що 11.03.2020 року у зв`язку з масштабами поширення SARS-CoV-2 ВООЗ офіційно визнала пандемію COVID-19. Постановою від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Кабінет Міністрів України встановив карантин з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року, який в подальшому неодноразово продовжувався. Окрім того, що коронавірусна хвороба завдала непоправної шкоди здоров`ю населення, також варто брати до уваги, що пандемія COVID-19 негативно позначилася на фінансовому стані громадян, а особливо в перший рік її запровадження, тобто, у 2020 році, адже, багато громадян втрачали роботу чи інші джерела доходів для існування. Саме у такому становищі у грудні 2019 року опинився [PERSON] , внаслідок пандемії COVID-19 у останнього значно зменшився дохід, у зв`язку з чим, він змушений був шукати додаткові джерела залучення коштів, аби забезпечити задоволення найнеобхідніших потреб для існування як себе, так i членів його сім`ї, що призвело до укладення 21.12.2019 року вищевказаного кредитного договору. АТ «Райффайзен Банк» станом на день звернення до суду з позовом по даній справі, визнає факт сплати [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк» 85032,06 грн. [PERSON] , внаслідок дії з 24.02.2022 року по даний час обставин непереборної сили, а саме повномасштабного вторгнення російської федерації з воєнними діями на територію України, не зміг продовжувати виплату чергових платежів згідно до заяви-договору на користь АТ «Раййфайзен Банк», адже був змушений спрямувати кошти на забезпечення безпеки сім`ї, продовольством та іншими необхідними речами, відповідно до даних обставин. Тобто, [PERSON] , за нормального укладу життя, добросовісно виконував свої обов`язки щодо оплати кредиту. Однак, внаслідок дії обставин непереборної сили, що жодним чином від нього не залежали, змушений був витрачати грошові кошти на засоби, для забезпечення безпеки його сім`ї, необхідним для існування. В перший час повномасштабного вторгнення держави-терориста з воєнними діями на територію України, громадян охопила паніка, обставини та нова реальність змусили переоцінити пріоритети та цінності, спрямувати ресурси на речі та засоби, які б забезпечили схоронність життя та базові потреби людини. [PERSON] вважає, що укладений кредитний договір містить положення, які є несправедливими, оскільки містить умови, які свідчать про дисбаланс майнового стану сторін, на користь АТ «Райффайзен Банк», як кредитодавця, порівняно з [PERSON] , як споживачем. По-перше, встановлення відсотків за користування кредитними коштами у фіксованій процентній ставці у розмірі - 35,3% річних є явно несправедливими по відношенню до [PERSON] , як споживача, адже, останній за умовами договору змушений крім суми кредиту - 100 000 грн., повернути кредитодавцю проценти за користування кредитом - 87900,57 грн., що майже дорівнює сумі отриманого ним кредиту, що негативно впливає на його майновий стан, оскільки, призводить до значних майнових втрат. По-друге, графік, який є додатком 1 та положення п.п. 1.2.4, 1.2.5, 2.1, 2.2, 2.4 заяви-договору, якими встановлено сплату позичальником чергових платежів за кредитом, у формі ануїтетних, зумовили для [PERSON] на початку здійснення виплати чергових щомісячних платежів за заявою-договором у яких переважають відсотки, а менше погашається сума кредиту. Що у взаємозв`язку з положеннями п. 2.5 заяви-договору свідчить, що коли позичальник матиме намір достроково погасити кредит, то він змушений буде вносити більшу суму, ніж би йому довелося вносити на користь кредитодавця, якби графік передбачав чергові платежі, в яких би на початку переважали виплати по кредиту, а не по відсотках. При цьому, станом на даний час, це положення прямим чином негативно впливає на фінансове становище [PERSON] , адже, зі сплаченої суми ним на користь кредитодавця, яка останнім визнається, а саме 85032,06 грн., АТ «Райффайзен Банк» зараховано у погашення кредиту лише 32857,27 грн., що ставить [PERSON] в невигідне фінансове становище порівняно з банком. АТ «Райффайзен Банк» наданим розрахунком заборгованості до заяви-договору від 21.12.2019 року №014/380805/82/770606, констатовано, що АТ «Райффайзен Банк» порушило умови графіка, який є додатком до заяви-договору від 21.12.2019 року №014/380805/82/770606. По-третє, [PERSON] уклав з АТ «Райффайзен Банк Аваль» спірний кредитний договір на вищевказаних невигідних для нього, як споживача, умовах під впливом на нього тяжкої обставини, а саме: втрати звичних джерел доходу, внаслідок пандемії спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Адже, за звичайного укладу життя, [PERSON] не укладав би з АТ «Райффайзен Банк» заяви-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» від 21.12.2019 року №014/380805/82/770606, за наслідком якої він змушений нести фінансові втрати в розмірі 87900,57 грн. АТ «Райффайзен Банк Аваль» під час укладання спірної заяви-договору, скористалося скрутним матеріальним становищем [PERSON] та включило до договору явно невигідні та такі, що суперечать засадам добросовісності, розумності та справедливості умови до заяви-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» від 21.12.2019 року №014/380805/82/770606, як в частині встановлення високого розміру відсотків за користування кредитними коштами, так і в частині визначення форми щомісячних чергових платежів, як ануїтетних, що свідчить про явний дисбаланс сторін, за якого [PERSON] змушений нести непомірно високі фінансові втрати, що майже дорівнюють сумі наданого банком кредиту. Представник позивача у судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» надіслав клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.12.2019 [PERSON] звернувся до АТ «Райффайзен Банк Аваль» з заявою-анкетою для отримання кредиту «Кредит готівкою». 21.12.2019 року [PERSON] ознайомився з паспортом споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою». Додатком №1 до паспорту споживчого кредиту №014/380805/82/770606 від 21.12.2019 року є графік погашення кредитної заборгованості та сплати страхових платежів, з яким [PERSON] був ознайомлений. 21.12.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/770606 (далі-договір), за умовами якого, банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 100 000 грн., а клієнт зобов`язується повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. Кредит надається з метою: придбання товарів для задоволення власних потреб в розмірі 100 000 грн. Строк кредитування 48 місяців з 21.12.2019 року по 21.12.2023 року. Відсотки за користування кредитом - 35,3% річних (фіксована). Додатком №1 до договору є графік погашення кредитної заборгованості та сплати страхових платежів, з яким [PERSON] був ознайомлений. Додатком №2 до договору є розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, з яким [PERSON] був ознайомлений. АТ «Райффайзен Банк Аваль» свої зобов`язання за укладеним договором виконало в повному обсязі, надавши в розпорядження [PERSON] грошові кошти у сумі 100 000 грн., що підтверджується випискою по рахунку. [PERSON] належним чином свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим, станом на 07.08.2022 року, заборгованість становить 83 999,97 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 67124,73 грн.; заборгованість за відсотками - 16875,24 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Представником АТ «Райффайзен Банк» було надіслано на адресу [PERSON] вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги у сумі 83999,97 грн. Вказану вимогу було надіслано на адресу [PERSON] , що підтверджується фіскальним чеком та списком поштових відправлень. 13.04.2023 року АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №114/2-58, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №014/380805/82/770606, що також підтверджується витягом з реєстру боржників від 18.04.2023 року. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Відповідно до пунктів 62, 63 Розділу 4 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75 (далі-Положення), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20, від 01.06.2022 року у справі № 175/35/16-ц. Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17 у постанові від 03.07.2019 року зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. Пункт 51 Розділу 3 Положення встановлює, що первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Також пункт 52 Розділу 3 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п.53 Розділу 3 Положення). Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Наявна в матеріалах справи банківська виписка в повному обсязі підтверджує виконання первісним кредитором - АТ «Райффайзен Банк Аваль» своїх зобов`язань за укладеним договором, оскільки вміщує в собі відомості про проведену операцію з перерахування кредитодавцем грошових коштів на рахунок позичальника [PERSON] . Заборгованість за відсотками нарахована правомірно, в межах строку дії кредитного договору, за відсотковою ставкою у розмірі, яку сторони погодили під час укладення кредитного договору. Представник відповідача зазначила, що встановлення відсотків за користування кредитними коштами у фіксованій процентній ставці у розмірі - 35,3% річних є явно несправедливими по відношенню до [PERSON] , як споживача, адже, останній за умовами договору змушений крім суми кредиту - 100 000 грн., повернути кредитодавцю проценти за користування кредитом - 87900,57 грн., що майже дорівнює сумі отриманого ним кредиту, що негативно впливає на його майновий стан. Проте, суд наголошує, відповідач ознайомився з усіма умовами договору, зокрема щодо сплати відсотків, та погодив їх, підписавши кредитний договір, тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині. Слід зазначити, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В свою чергу, [PERSON] не надав в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Адвокат Самодурова Н.В. зазначила, що матеріали даної справи не містять жодного допустимого та достовірного доказу, який би підтверджував факт направлення АТ «Райффайзен Банк» на адресу відповідача вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» від 21.12.2019 року №014/380805/82/770606, проте такі доводи спростовані наявною у справі вимогою, надісланою на адресу [PERSON] , про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги у сумі 83999,97 грн. Вказану вимогу було надіслано на адресу [PERSON] , що підтверджується фіскальним чеком та списком поштових відправлень. Крім того, адвокат Самодурова Н.В. пояснила, що [PERSON] уклав з АТ «Райффайзен Банк Аваль» спірний кредитний договір на вищевказаних невигідних для нього, як споживача, умовах під впливом на нього тяжкої обставини, а саме: втрати звичних джерел доходу, внаслідок пандемії спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Натомість, відповідачем та представником відповідача жодним доказом не підтверджено втрату джерел доходу [PERSON] у зв`язку з пандемією, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2». Представник відповідача стверджує, що [PERSON] , внаслідок дії з 24.02.2022 року по даний час обставин непереборної сили, а саме повномасштабного вторгнення російської федерації з воєнними діями на територію України, не зміг продовжувати виплату чергових платежів згідно до заяви-договору на користь АТ «Раййфайзен Банк», адже був змушений спрямувати кошти на забезпечення безпеки сім`ї, продовольством та іншими необхідними речами, відповідно до даних обставин. Абзацом 1 ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Згідно ч.2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Частиною 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. У постанові Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №922/2394/21 вказано, що статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 року у справі №913/20/21. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 року по справі №910/7679/22 роз`яснив, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч.1 ст. 617 ЦК, ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні»). Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним. Верховний суд зазначив, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 є документом загального-інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором. Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі №906/540/22 наголосив на тому, що посилання на форс-мажор як на обставину, що звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, є правом сторони, яка допустила таке порушення. Контрагент (кредитор) не повинен доводити існування форс-мажору у іншої сторони, якщо вона на це не посилалася. Контрагент (кредитор) має доводити факт порушення самого договірного зобов`язання боржником, а не причини, внаслідок яких це відбулося (форс-мажорні обставини). 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президент України видав Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на підставі якого в Україні з 05:30 год. 24.02.2022 року введено воєнний стан. Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України, що стала підставою для введення воєнного стану на території України з 24.02.2022 року, є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону Про торгово-промислові палати в Україні. Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. Однак, відповідачем не надано відповідного сертифікату Торгово-промислової палати України на підтвердження тих обставин, на які представник відповідача посилається у відзиві на позов, зокрема, обставин непереборної сили. Водночас, відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок обставин непереборної сили. Сам по собі факт збройної агресії проти України не є підставою для звільнення від обов`язків зі сплати кредитних коштів. [PERSON] не довів, що внаслідок пандемії, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та введення воєнного стану в Україні, у нього значно зменшився розмір доходу, або взагалі він відсутній, що позбавило його можливості належним чином виконати зобов`язання за кредитним договором. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивача порушені, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання та підлягають судовому захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/770606 від 21.12.2019 року у сумі 83999,97 грн. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Outcome: approved