Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

У грудні 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 81932040 від 17.11.2024 в розмірі 16 960 грн та за кредитним договором № 1813709 від 05.10.2024 в розмірі 120 499,98 грн, всього 137 459,98, а також сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.11.2024 між ТОВ «Еко Фін» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 81932040 в письмовій формі у вигляді електронного документа, підписаного за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору сума кредиту складає 4 000 грн, строк користування кредитом 365 днів з кінцевим терміном повернення 16.11.2025. 02.10.2025 було укладено договір № 02-10/25, відповідно до якого ТОВ «Еко Фін» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 81932040. Крім того, 05.10.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1813709 в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору сума кредиту складає 25 000 грн, строк кредиту 360 днів. 21.07.2025 було укладено договір № 21-07/25, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило на користь ТОВ « Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 1813709. Заборгованість за кредитними договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 81932040 від 17.11.2024 становить 16 960 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4 000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 12 800 грн, заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 160 грн; за кредитним договором № 1813709 від 05.10.2024 становить 120 499,98 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 24 999,99 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 65 500 грн, заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 17 499,99 грн, заборгованість за пенею та/або штрафами 12 500 грн. Загальний розмір заборгованості становить 137 459,98 грн. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 02.12.2025 справу передано на розгляд судді Колодяжному А.О. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23.12.2025 справу передано на розгляд судді Усенко Л.М. Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 12 січня 2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона визнає позов в частині укладення обох кредитних договорів та неповернення нею кредитних коштів, стягнення тіла кредиту та процентів у розмірі тіла кредиту. При цьому не погоджується із сумами нарахованих процентів, стверджує, що вона як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не змогла ефективно здійснити свої права бути проінформованою про дійсні умови кредитування, які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду кредитування та розміру нарахувань за кредитом. А тому укладення [PERSON] договорів перетворюється на непомірний тягар для відповідача як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Позивач фактично порушує питання про стягнення з позичальника простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі, що більш ніж у 3 рази перевищує розмір простроченої заборгованості за кредитами. Окремо щодо кредитного договору № 1813709, укладеного нею із ТОВ «Селфі Кредит», зазначає, що вона звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця неустойку в сумі 12 500 грн у період дії в Україні воєнного стану, тому ця вимога задоволенню не підлягає. Також не погоджується із заявленою до стягнення сумою витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн, оскільки вона не відповідає критеріям співмірності, реальності а розумності розміру, є значно завищеною та несправедливою. Просить позов задовольнити частково: стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № 1813709 від 05.10.2024 в сумі 50 000 грн (25 000 грн тіло кредиту, 25 000 грн проценти), за кредитним договором № 81932040 від 17.11.2024 в сумі 8 000 грн (4 000 грн тіло кредиту, 4 000 грн проценти); 1 022,11 грн судового збору, 2 953,59 грн витрат на правничу допомогу, стягнути з позивача на її користь витрати по оплаті послуг АБ «Калінін і партнери» за надання професійної правничої допомоги в розмірі 8 092,83 грн. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що жодних мір відповідальності до відповідача за договором № 81932040 від 17.11.2024 застосовано не було, а нарахування процентів здійснювалось лише протягом строку користування кредитом в межах передбаченого договором строку кредитування за процентною ставкою, встановленою відповідно до вимог діючого законодавства. Застосування штрафу у розмірі 12 500 грн за прострочення позичальником виконання зобов`язання, передбаченого кредитним договором № 1813709 є правомірним та підлягає стягненню з відповідача. Витрати позивача на правничу допомогу в сумі 25 000 грн є обгрунтованими та співмірними зі складністю справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідачем не було долучено жодного належного допустимого та достовірного доказу на спростування тих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно договору про споживчий кредит № 81932040 від 17.11.2024, укладеного між ТОВ «Еко Фін» та [PERSON] , відповідач отримала кредит у розмірі 4 000 грн строком на 365 днів з кінцевим терміном повернення 16.11.2025 та складається з дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду (а.с. 141-152). Дисконтний (пільговий) період складає 14 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 30.11.2024 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 351 день, що настає з дня наступного за днем завершення дисконтного періоду і закінчується 16.11.2025. Проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду нараховуються дисконтною процентною ставкою в розмірі 3,65% річних (денна процентна ставка 0,01% за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом дисконтного періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі 365% річних (денна процентна ставка 1% за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 2420,58%. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 18045,60 грн та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 14045,60 грн та суму кредиту у розмірі 4 000 грн. Денна процентна ставка на дату укладення цього договору розраховується за методикою розрахунку, передбаченого ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та становить: 14045,6 грн/4000 грн/365 днів?100%=0,96% в день (розділ 2 договору). Кредитний договір, графік розрахунків (платежів) та паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором Yzg1ZTY1. Крім визнання відповідачем факт отримання нею кредитних коштів в розмірі 4 000 грн підтверджується інформаційною довідкою-квитанцією, із якої вбачається, що 17.11.2024 [PERSON] за кредитним договором № 81932040 було перераховано грошові кошти в сумі 4 000 грн, номер ID 8193204D (а.с. 94). 02.10.2025 між ТОВ «Еко Фін» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 02-10/25, за умовами якого ТОВ «Еко Фін» відступило, а ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло та прийняло за плату права вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах боржників (а.с. 50-57,67). Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 02-10/25 (а.с. 66-69) та акту прийому передачі (а.с. 64), ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права-грошової вимоги до [PERSON] за договором № 81932040 у сумі 16 800 грн, з яких: 4 000 грн - сума заборгованості за основою сумою боргу; 12 800 грн - сума боргу по відсотках. За розрахунком заборгованості позивача розмір заборгованості відповідача станом на 19.11.2025 за кредитним договором № 81932040 від 17.11.2024 склав 16 960 грн, що складається із: заборгованості по тілу кредиту 4 000 грн, заборгованості по відсоткам 12 960 ( 12 800 грн відсотки на час відступлення прав вимоги, 160 грн нараховані відсотки з 03.10.2025 по 06.10.2025) (а.с. 24). Згідно договору № 1813709 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05.10.2024, укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] , відповідач отримала кредит у розмірі 25 000 грн строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 135-139). Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору. Знижена процентна ставка становить 0,7% в день та застосовується у випадку, якщо споживач, як учасник програми лояльності товариства, до 04.11.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Денна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1% в день, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженою процентної ставки 0,98% в день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 2333,95% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 1901,65% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 115000 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 112750 грн (розділ 1 договору). Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] (п.2.1 договору). Згідно п.3.1 договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості дів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Кредитний договір № 1813709 від 05.10.2024, графік платежів та паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Крім визнання факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 25 000 грн підтверджується інформаційними довідками ТОВ «Пейтек» № 20250722-169 від 22.07.2025 та ТОВ «Селфі Кредит» № 1813709 від 27.08.2025, з яких вбачається, що 05.10.2024 о 09 год. 34 хвил. [PERSON] було перерахувало грошові кошти в сумі 25 000 грн за кредитним договором № 1813709, призначення платежу: зарахування на картку [NUMBER] (а.с. 9,10). 21.07.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 21-07/25, за умовами якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило, а ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло та прийняло за плату права вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах боржників (а.с. 27-33,46). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 21-07/25 (а.с. 45-48) та акту прийому передачі (а.с. 44), ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права-грошової вимоги до [PERSON] за договором № 1813709 у сумі 102 999,99 грн, з яких: 24 999,99 грн - сума заборгованості за основою сумою боргу; 65 500 грн - сума боргу по відсотках, 12 500 грн сума заборгованості по штрафах/пені. За розрахунком заборгованості первісного кредитора розмір заборгованості відповідача станом на 21.07.2025 за кредитним договором № 1813709 від 05.10.2024 склав 102 999,99 грн, що складається із: заборгованості по тілу кредиту 24 999,99 грн, заборгованості по відсоткам 65 500 грн, штрафна санкції 12 500 грн (а.с.12-15). Зазначений розрахунок розміру заборгованості відповідає умовам кредитного договору, оскільки здійснений у відповідності до положень самого договору. За розрахунком заборгованості позивача розмір заборгованості відповідача станом на 19.11.2025 за кредитним договором № 1813709 від 05.10.2024 склав 120 499,98 грн, що складається із: заборгованості по тілу кредиту 24 999,99 грн, заборгованості по відсоткам 82 999,99 ( 65 500 грн відсотки на час відступлення прав вимоги, 17 499,99 грн нараховані відсотки з 22.07.2025 по 29.09.2025) (а.с. 26). Натомість ТОВ «Факторинг Партнерс» як новий кредитор здійснював подальші нарахування процентів за користування кредитами, внаслідок чого до складу позовних вимог по кредитним договорам включено і проценти за період користування кредитом за кредитним договором № 81932040 від 17.11.2024 з 03.10.2025 по 06.10.2025 в розмірі 160 грн та за кредитним договором № 1813709 від 05.10.2024 з 22.07.2025 по 29.09.2025 в розмірі 17 499,99 грн. В цьому контексті слід звернути увагу, що згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Аналіз відповідних норм закону в контексті положень ст. 514 ЦК України свідчить, що обсяг і зміст права грошової вимоги, який набуває фактор на підставі договору факторингу від клієнта (первісний кредитор) до боржника визначається на момент переходу права грошової вимоги, в тому числі майбутньої вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на характер способу кредитування первісним кредитором суд приходить до висновку, що в даному випадку позивач як правонаступник первісного кредитора за спірними кредитними договорами не мало правових підстав нараховувати проценти за користування кредитами за проміжок часу, коли не могло забезпечити позичальнику право на користування послугою кредитування, тобто після фактичного набуття права вимоги на підставі договору про відступлення права вимоги № 02-10/25 від 02.10.2025 та договору факторингу № 21-07/25 від 21.07.2025. Зазначений висновок відповідає і змісту п. 2.1 таких договорів. Отже, враховуючи, що первісний кредитор передав ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги за кредитними договорами № 81932040 та №1813709, не визначав ціни майнових вимог за користування кредитом в межах строку дії договорів, але який слідує після моменту відступлення права вимоги, то новий кредитор ТОВ «Факторинг Партнерс» - не мав правових підстав вимагати сплати відповідачем відповідних додатково нарахованих процентів за кредитним договором № 81932040 від 17.11.2024 за період з 03.10.2025 по 06.10.2025 в розмірі 160 грн та за кредитним договором № 1813709 від 05.10.2024 з 22.07.2025 по 29.09.2025 в розмірі 17 499,99 грн, а відтак і не міг відступати відповідне право вимоги наступним кредиторам. За таких обставин суд доходить висновку, що до позивача не перейшло право вимоги про стягнення з відповідача кредитної заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом в сумі більшій, ніж була відступлена первісним кредитором, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Разом із цим суд не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо надлишкового нарахування процентів за користування кредитними коштами. Таке твердження ґрунтується на помилковому сприйнятті поняття «відсотки» в розрізі саме цієї справи. Так, у нормативних актах, про які зазначає відповідач, мова йде про відповідальність позичальника у випадку невиконання своїх зобов`язань, і сплата процентів може бути такою відповідальністю. Але у цій справі проценти, які просить стягнути позивач не є відповідальністю за порушення договору (несплату кредиту), а являються платою за користування таким кредитом, тобто платою за добросовісне користування чужими грошима. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. Обидва кредитні договори містять умови щодо денної процентної ставки, яка не перевищує 1% та узгоджується із вимогами Закону України «Про споживче кредитування». Відомості щодо дійсного періоду кредитування та розміру нарахувань зазначені у кредитних договорах (що встановлено судом вище), які відповідач отримала в електронному вигляді до їх підписання та не була обмежена в часі щодо прочитання, вивчення та з`ясування незрозумілих питань. Крім цього позивач просить стягнути з відповідача 12 500 грн штрафних санкцій за кредитним договором № 1813709 від 05.10.2024. Щодо цього питання суд зазначає наступне. Загальновідомою є та обставина, що з 24.02.2022 і по теперішній час на території України діє режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-ІХ було доповнено розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України пунктом 18 наступного змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Прийняття такої законодавчої зміни обумовлено складністю фінансово-економічної ситуації в Україні, що зумовлена військовою агресією. Відповідне регулювання цивільних правовідносин має тимчасовий характер і узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже введене законодавче обмеження прав кредитора на отримання штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання боржника під час дії режиму воєнного стану направлене на забезпечення реалізації засад справедливості, добросовісності і розумності у цивільних правовідносинах. Судом встановлено, що прострочення відповідачем виконання кредитних зобов`язань мало місце в період строку дії кредитного договору, тобто після введення режиму воєнного стану на території України. Що ж до посилань представника позивача, що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»(далі Закон 3498) змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит та на підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, то слід зазначити наступне. Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у зв`язку з прийняттям Закону № 3498 змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору. Питання пріоритетності норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально обґрунтувала у справі № 334/3161/17 (п. 14-19 постанови від 22 червня 2021 року) та зазначила наступне: «У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному(абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе. Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України». Таким чином, до неустойки за кредитним договором, датою укладення якого є 05.10.2024, застосуванню підлягає пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якої відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойки за прострочення виконання зобов`язань. За таких обставин покладання на відповідача обов`язку зі сплати кредитору (позивачу) штрафних санкцій у вигляді неустойки (пені) суперечить діючому тимчасовому правовому регулюванню цивільних правовідносин та засадам справедливості і розумності, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 368 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у кредитних договорах і вона користувалась кредитними коштами. Також судом встановлено, що відповідачем допущене порушення її зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. Таким чином, виходячи з вимог вищевказаних Законів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 81932040 від 17.11.2024 в сумі 16 800 грн та за кредитним договором № 1813709 від 05.10.2024 в сумі 90 499,99 грн, а всього 107 299,99 грн. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн (а.с. 1). Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (107299,99х100: 137459,98 = 78,05%), то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1 890,68 грн судових витрат по оплаті судового збору (2422,40 х 78,05 : 100 = 1 890,68). Також позивачем заявлено вимогу про компенсацію йому за рахунок відповідача витрат з оплати правової допомоги адвоката в сумі 25 000 грн. Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: partial