Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Будвської Н.В., звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд визнати відповідача [PERSON] батьком дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , внести зміни до актових записів про народження дітей, а також стягнути із [PERSON] аліментів на утримання двох дітей, у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів від дня пред`явлення цього позову й до досягнення старшою дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 2014 по 2019 рік вона з [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з відповідачем перебували у відносинах, що притаманні подружжю, вони вели спільне господарство, формували спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, взаємоповагою, виявляли подружні відносини перед друзями та знайомими, мали спільне місце проживання. За час спільного проживання з [PERSON] у них народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , проте батько дітей записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. До 2023 року [PERSON] , незважаючи на укладений у 2021 році новий шлюб, визнаючи своє батьківство щодо спільних із [PERSON] дітей, піклувався про них, матеріально забезпечував, всебічно сприяв їх фізичному та моральному розвитку, забирав на вихідні до себе, проводив з ними час. Проте, починаючи з 2023 року відповідач повністю припинив спілкування з дітьми та перестав надавати допомогу на утримання дітей, тому позивачка вимушена звернутися до суду за захистом прав своїх неповнолітніх дітей. На підставі ухвали суду від 05.09.2025, з метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 22.10.2025 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 22.01.2026 позивачка та її представник просили задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, 12.11.2025 через канцелярію суду надав заяву про визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON] . У судових засіданнях приймати участь не буде, слухання справи просив проводити без його участі. У зв`язку з неявкою 03.04.2026 у судове засідання сторін, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтями 125, 126 та 128 СК України. Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду, згідно до частини 2 статті 125 СК України. За змістом статті 126 СК України заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, може бути подана до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У статті 128 СК України насамперед йдеться про «визнання», а не «встановлення» батьківства, адже визнання правовідношення як спосіб захисту ґрунтується на встановленні певних обставин. Як вбачається зі статті 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Так, судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 760. Згідно з копією свідоцтва про народження вбачається, що матір`ю дитини є [PERSON] , батьком дитини записаний [PERSON] (а.с.10). З Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України №00055312288 від 12.12.2025, убачається, що в актовому записі про народження [PERSON] відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.54). [INFO] народилася [PERSON] , про що Шевченківським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, зроблено відповідний актовий запис № 113. Згідно з копією свідоцтва про народження вбачається, що матір`ю дитини є [PERSON] , батьком дитини записаний [PERSON] (а.с.11). З Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України № 00055312800 від 12.12.2025, убачається, що в актовому записі про народження [PERSON] відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.53). Європейським судом з прав людини констатовано, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Його доказова цінність суттєво переважає будь-який доказ, наданий сторонами для підтвердження чи спростування факту оспорюваного батьківства (KALACHEVA v/ RUSSIA, No3451/05, ЄСПЛ від 07.05.2009 року). Відповідно до ст.116 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. У Постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved