Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр», через систему «Електронний суд» звернувся до Подільського районного суду міста Полтави з позовом до [PERSON] , у якому просив: стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 07.04.2025-100003012 від 07.04.2025 у розмірі 85400,00 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 07.04.2025 укладено кредитний договір (оферти) № 07.04.2025-100003012. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 28000,00 грн., строком на 140 днів, зі сплатою процентів відповідно до умов договору. Згідно з договором за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 85400,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Ухвалою суду від 05.01.2026 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження. 20.03.2025 представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у розмірі 14000,00 грн. та комісії у розмірі 4200,00 грн. Вимоги про стягнення суми заборгованості в розмірі 28000,00 грн. та процентів за кредитом у розмірі 39200,00 грн. визнала. Крім того, просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 9500,00 грн. з огляду на таке. Позивачем всупереч п. 18 «Прикінцевих та перехідних» положень Цивільного кодексу України, а також положенням Закону України «Про споживче кредитування», а саме під час дії воєнного стану, здійснено нарахування неустойки у розмірі 14000,00 грн., а також комісії в розмірі 4200,00 грн., яка з огляду на що, такі вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Також, відповідачем понесені витрати на правову допомогу, в розмірі 9500 грн., які підтверджуються належними доказами, які слід стягнути з позивача. 26.01.2025 представником позивача надана відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що кредитний договір №07.04.2025-100003012 від. 07.04.2025 був укладений в електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, тому плата за надання кредиту (комісія) на картку, зазначену позичальником, є виправданою оскільки пов`язана з перерахуванням кредитодавцем коштів на рахунок вказаний позичальником з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Безоплатність цих послуг законодавством не встановлено, в договорі застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. Відповідач погодився з умовами про сплату комісії, а отже відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача. В той же час представник позивача зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. На підставі викладеного представник позивача просив позовні вимоги задовольнити. Розгляд справи здійснювати без участі представника позивача. Представник позивача будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомили. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. 07.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 07.04.2025-100003012. Відповідачу надавався кредит на наступних умовах: сума кредиту: 28000 грн. Строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 26.08.2025. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Комісія, пов`язана із наданням кредиту 4200 грн. нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Позичальником вказано електронний платіжний засіб для надання коштів 4132-82ХХ-ХХХХ-8439. Договір підписано [PERSON] 07.04.2025 за допомогою одноразового ідентифікатора «Е454» підписана пропозиція ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферта) (а.с.18-26). За допомогою одноразового ідентифікатора «Е454» відправленого на мобільний номер « [NUMBER] » підписана заявка, за умовами якої [PERSON] наданий кредит у розмірі 28000,00 грн. строком на 140 днів, дата повернення кредиту - 26.08.2025. У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору, а також, факт надання коштів у вказаному у договорі розмірі на належний їй банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У порушення умов кредитного договору свої зобов`язання [PERSON] за кредитним договором від 07.04.2025 своєчасно не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається з 28000,00 грн. основного боргу, 39200,00 грн. процентів, що підтверджується довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №07.04.2025-100003012 від 07.04.2025. Такий розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Відповідачем та його представником надані розрахунки не спростовані та визнаються. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача комісії пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 4200,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися. Отже, вказаний закон не містить заборони щодо встановлення комісії кредитодавця , котра включається до загальних витрат за споживчим кредитом. Але, слід звернути увагу на те, що у кредитному договорі має бути визначено перелік послуг та дій, за які встановлено нарахування комісії У пропозиції про укладення кредитного договору. заявці кредитного договору та відповіді позичальника про прийнятті пропозиції, які є невід`ємною частиною кредитного договору №07.04.2025-100003012 від 07.04.2025, сторони узгодили встановлення комісії за надання кредиту у розмірі 5 % від суми кредиту, що становить 4200,00 грн. Суд урахував, що кредитний договір укладений в електронній формі, тобто про його умови відповідач був ознайомлений попередньо, а відтак вільно та свідомо погодився виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі щодо сплати комісії за надання кредиту. При цьому, відповідач ознайомившись із умовами договору, мав реальну можливість відмовитися від його укладення та на момент підписання не звертався до кредитодавця - ТОВ «Споживчий центр» із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма його умовами. Виходячи з оплатного характеру кредитних договорів, суд дійшов висновку, що умови кредитного договору №07.04.2025-100003012 від 07.04.2025 про сплату відсотків за користування кредитом є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки пункти договорів про розміри відсоткової ставки та комісії погоджено за домовленістю сторін. Отже, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості, яка складається з 28000,00 грн. основного боргу, 39200,00 грн. процентів та 4200,00 грн. комісії за надання кредиту, є обґрунтованими та підлягають до задоволення, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» суму заборгованості в розмірі 71400,00 грн. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 14000,00 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 24 грудня 2023 року вступив в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким було внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та скасовано положення про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит, укладеними пізніше 30-го дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Разом із тим, виник конфлікт між нормами пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», за змістом якого через 30 днів після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дозволяється встановлення договірної відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, і пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє до тепер. Згідно з частинами 1,2 ст.4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Таким чином, усі закони України, які є актами цивільного законодавства, повинні відповідати ЦК України. У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012 вказано: «Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Таким чином, ЦК України має вищу юридичну силу, тому до цих правовідносин підлягає застосуванню положення пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, а тому відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойки за прострочення виконання зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведені норми законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача неустойки в розмірі 14000,00 грн за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором №07.04.2025-100003012 від 07.04.2025. За правилами ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову (83,61%) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесених ним документально підтверджених витрат на оплату судового збору в розмірі 2025,36 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу . Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представником відповідача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9500,00 грн надано копії: договору про надання правничої допомоги №1263 від 18.05.2025, укладеного між Підбуртною О.О. та адвокатом Цокало Т.М., квитанцію №1263-1 від 17.01.2026 про сплату Підбуртною О.О., гонорару за вказаним вище договором, у розмірі 9500,00 грн, детального опису робіт (наданих послуг) від 20.01.2026, ордеру, копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача у відповіді на відзив заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, у якому зазначив, що враховуючи незначну складність даної категорії справ, сума в розмірі 9500,00 грн є завищеною, непропорційною до предмета та ціни позову. Вважає, що сума за надані відповідачу послуги має бути зменшена до 3000,00 грн, оскільки справа не є складною і судова практика у спорах даної категорії є сталою. Суд зазначає, що оскільки позовні вимоги задоволені на 83,60 % ,відповідно суд стягує витрати на професійну правничу допомогу з позивача на користь відповідача в сумі 1558 грн.,що складає 16,4 % від заявленої відповідачем суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9500 грн.

Outcome: partial