Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2304812 від 22.04.2020 в розмірі 22 960,00 грн, а також понесені судові витрати (а.с.1-5). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.04.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір №2304812, за умовами якого відповідачу був наданий кредит в сумі 7 000,00 грн, за умовами якого споживач зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання. Товариством зобов`язання за договором виконано, тоді як відповідачем умови кредитного договору своєчасно не виконані, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 22 960,00 грн. 26.02.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір факторингу №21062024, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №2304812 від 22.04.2020. Відповідачу направлено письмову претензію про погашення кредитної заборгованості, яка до цього часу не сплачена. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 03.02.2026 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив (а.с.53), відповідно до якого [PERSON] позовні вимоги не визнала. Зазначила, що право на звернення до суду з даним позовом у позивача виникло 22.05.2020, а строк позовної давності сплив 22.05.2023. Водночас позов подано до суду лише 03.02.2026, у зв`язку з чим на її думку, відповідно до ч.4 ст.267 ЦПК України, наявні підстави для відмови у позові. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.58-59), відповідно до якої просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача зазначив, що строк звернення до суду не пропущено, оскільки на період його перебігу діяв карантин, а наразі в Україні запроваджено воєнний стан, що, на його думку, впливає на обчислення та перебіг позовної давності. Ухвалою суду від 11.03.2026 розгляд справи відкладено, оскільки відсутні відомості про отримання відповідачем відповіді на відзив. Представник позивача у судове засідання не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлений, у матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без його участі, одночасно зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У судове засідання відповідач не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Таким чином, відповідно до положень ст.223 ЦПК України, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у матеріалах справи доказах. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 22.04.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора А694648 укладено договір про надання споживчого кредиту №2304812, за умовами якого сума кредиту складає 7 000,00 грн, строк кредиту 30 днів з можливістю продовження за ініціативою споживача або в порядку автопролонгації, стандартна процента ставка становить 1,90% в день, а знижена 0,19 % в день, орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою 10 990,00 грн, за зниженою 7 399,00 грн, кошти надаються у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , наданої споживачем (а.с.12-14). Відповідно до графіку платежів за кредитом, підписаного відповідачем одноразовим ідентифікатором, 22.05.2020 необхідно сплатити 7 399,00 грн у випадку виконання умов договору для отримання зниженої процентної ставки (а.с.15). У паспорті споживчого кредиту, який також підписала відповідач, вказана вся необхідна інформація, яка надавалася споживачу до укладення договору про споживчий кредит, а саме: основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту та додаткова інформація (а.с.15зв-17). Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт [PERSON] , з якою укладено договір №2304812 від 22.04.2020 ідентифікована ТОВ «Авентус Україна». Договір зі сторони клієнта підписано електронним підписом, створеним шляхом використання клієнтом одноразового ідентифікатора А694648, час відправки ідентифікатора позичальнику: 22.04.2020 о 19:06, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор: 380634174641 (а.с.17зв). Згідно угоди на переказ коштів №ВП-200417-1 від 20.04.2017 ТОВ ФК «Вей Фор Пей» 22.04.2020 здійснило переказ на карту № [NUMBER] грошових коштів в сумі 7 000,00 грн (а.с.18). Відповідно інформації АТ КБ «ПриватБанк» банківська платіжна картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] , на неї 22.04.2020 надійшли грошові кошти в сумі 7 000,00 грн (а.с.50). Зарахування коштів на карту № [NUMBER] у розмірі 7 000,00 грн підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 22.04.2020 до 27.04.2020 (а.с.51). З картки обліку договору №2304812 від 22.04.2020 позичальника вбачається, що [PERSON] жодного разу кошти не сплатила, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 22 960,00 грн, з яких за тілом кредиту 7 000,00 грн, за процентами 15 960,00 грн за період з 22.04.2020 до 20.08.2020 (а.с.19-25). 26.02.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.25зв-29). Згідно акту приймання-передачі та витягу з реєстру боржників за договором відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, зокрема за кредитним договором №2304812 від 22.04.2020, де боржником є [PERSON] на загальну суму 22 960,00 грн (а.с.30). Відповідач повідомлявся про відступлення прав вимоги та про необхідність сплатити заборгованість, що підтверджується листом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» №20532810 від 26.01.2026 (а.с.31). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кредитний договір був укладений між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] у електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ч.1 ст. 205, ст. 6, 207, 627-628, ч. 2 ст. 639 ЦК України. При цьому на виконання вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, у зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Факт перерахування коштів за спірним договором підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк» по особовому рахунку. Дана обставина не заперечується стороною відповідача. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З позовом про визнання недійсним кредитного договору від 22.04.2020 відповідач не звертався. Зазначений вище договір факторингу є чинним, його дійсність ніким не оспорений, а тому підлягає виконанню. З правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У пунктах 1.4, 1.5, 4.1 та 4.3 договору сторони передбачили, що кредит надається на строк 30 днів та може бути продовжено або за ініціативою споживача на 30 днів, або в порядку автопролонгації кожен раз на один наступний календарний день після закінчення строку кредиту, але не більше ніж на 90 днів поспіль. При цьому стандартна процента ставка 1,90% в день застосовується у межах строку кредиту, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація. Водночас автопролонгація строку кредиту здійснюється у випадку наявності в споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку) заборгованості за кредитом. З дослідженої в судовому засідання картки обліку (а.с.19-26) вбачається, що на дату закінчення строку кредиту заборгованість за кредитом не була погашена, у зв`язку з чим строк дії договору продовжувався кожен раз на один наступний календарний день після закінчення строку кредиту, але не більше ніж на 90 днів поспіль, тобто до 20.08.2020 включно. Вказаний період нараховувались проценти за стандартною процентною ставкою. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування кредитом не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми кредиту 7 000,00 грн та процентів за користування кредитом в межах строку кредитування за період з 22.04.2020 до 20.05.2020 в сумі 3 990 грн (7000 х 1,90% х 30 календарних днів), а також процентів за користування кредитом після автопролонгації, але не більше ніж на 90 днів поспіль, тобто до 20.08.2020 включно, в сумі 11 970,00 грн (7000 грн х 1,90% х 90 календарних днів). Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували надані позивачем докази щодо розміру заборгованості за кредитним договором в частині тіла кредиту та нарахованих процентів відповідно за стандартною процентною ставкою 1,90% за кожен день користування кредитом за період з 22.04.2020 до 20.08.2020 включно. Таким чином наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 7 000 грн 00 коп, заборгованості за процентами у розмірі 15 960 грн 00 коп, а всього - 22 960,00 грн. Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Поряд з цим, у відповідності до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє до цього часу. Законом України №4434-IX від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» виключено пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким було передбачено зупинення перебігу позовної давності на період дії воєнного стану. Зазначений Закон набрав чинності 04.09.2025. Таким чином, перебіг позовної давності був зупинений у період дії воєнного стану до 03.09.2025 включно, після чого його перебіг було поновлено. Отже, станом на день звернення до суду з позовом (29.01.2026) позовна давність не спливла, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків її спливу V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору із застосуванням понижуючого коефіцієнта в розмірі 0,8 ставки в сумі 2 662,40 грн (а.с.9), які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 і № 922/2685/19 вказував на те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved