Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ТОВ «Споживчий Центр» (далі «Позивач») до [PERSON] (далі «Відповідачка») про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 12 січня 2025 року між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 09.01.2025-100000531. Цим договором позивач надав відповідачці кредит на суму 3 000 гривень на визначений строк та узгоджено процентну ставку. В цей же день відповідачці були надані кошти. Станом на день подання позову відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 7 835,00 гривень, з яких: 3 000,00 гривень заборгованість за кредитом; 2 885,00 гривень заборгованість з процентів за користування кредитом; 450,00 гривень додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості; 1 500,00 гривень заборгованість за неустойкою. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка до суду не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до умов кредитного договору № 09.01.2025-100000531 від 12 січня 2025 року ТОВ «Споживчий Центр» надало [PERSON] кредит в розмірі 3 000 гривень строком на 140 днів. Узгоджено процентну ставку, розмір одноразової комісії за надання кредиту та розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Вказаний договір підписано в електронній формі за допомогою ідентифікатора «Е371». Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, суд констатує, що сума основного боргу в розмірі 3 000,00 грн. розрахована вірно та відповідачем не спростовується. Окрім суми основного боргу позивачем за договором від 12.01.2025 заявлені вимоги про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 2 885 гривень 00 копійок. Суд зазначає, що сторони договору визначили розмір та порядок нарахування процентів 1 % на день (п. 6 Договору), що нараховуються протягом всього строку кредитування (140 днів). Заявлена в позові до стягнення сума процентів (2 885,00 грн.) розрахована арифметично вірно, відповідачем не спростовувалась. Щодо частини позовних вимог про стягнення комісії, судом встановлено, що, дійсно, пунктом 9 Договору визначено комісію за управління кредитом в розмірі 150 гривень у трьох періодах (всього 450 гривень). Однак, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Закон «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування кредитної заборгованості передбачено в кредитному договорі. Переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості та за які установою встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, у договорі не зазначено. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 (касаційне провадження № 61?4202сво22) дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону. Аналогічних висновків Верховний Суд доходив і раніше, наприклад в постановах № 363/1834/17 від 13.07.2022, № 496/3134/19 від 13.07.2022 тощо. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, нарахування комісії відбувалось періодично протягом дії договору, що є неприпустимим. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача комісії за договором в сумі 450,00 грн. не ґрунтуються на законі та прямо суперечать практиці Верховного Суду. За таких обставин вказана частина позовних вимог задоволенню не підлягає. Крім того, за цим договором позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачки неустойки в розмірі 1 500,00 грн. Таку відповідальність передбачено п. 17 Договору. В той же час, починаючи з 24 лютого 2022 року в Україні діє правовий режим воєнного стану. У відповідності до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають. Судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial