Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-09 00:00:00

07.11.2025 року до Київського районного суду міста Одеси в електронній формі через систему Електронний суд надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №264034-КС-004 від 13.09.2021 року у розмірі 70458 гривень 45 копійок та судові витрати, з посиланням на невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань. Позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про витребування доказів в якому останній просить суд витребувати з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК») інформацію, яка містить банківську таємницю, а саме: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 13.09.2021 року (дата видачі кредиту) по 14.05.2025 року (дата закінчення терміну кредитування). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2025 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі, призначено дату, час і місце проведення судового засіданні. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задовольнено частково. Витребувано з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме:належним чином завірені копії доказів, у тому числі відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, на підтвердження або спростування факту випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); у разі відкриття банківської картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), надати належним чином завірені копії доказів, у формі виписки про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 13.09.2021 року (дата видачі кредиту) по 14.05.2025 року (дата закінчення терміну кредитування). 09.12.2025 року від Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» надійшла витребувана судом інформація. 03.12.2025 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав його необґрунтованості та безпідставності. В обґрунтування відзиву відповідачка посилається на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи договір позики (у вигляді паперової копії) створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Також у відзиві відповідачка зазначає, що вона неукладала договір позики, який долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погоджувала зазначені в поданих документах процентні ставки, строки кредитування, комісії, штрафні санкції та інші кабальні умови кредитування. Відповідачка зазначає, що жоден поданий позивачем доказ не підтверджує, що саме цю редакцію договору вона розуміла та узгоджувала із позивачем. Крім того, відповідачка вказує, що матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування їй суми позики (платіжне доручення, квитанція, чек тощо), у зв`язку з чим вважає недоведеним факт укладення кредитного договору між нею та позивачем. Також у відзиві на позовну заяву відповідачка просить суд витребувати уТовариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» оригінал електронного доказу: кредитний договір №264034-КС-004 від 13.09.2021 року (з усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами), яке ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 27.02.2026 року було задоволено. 08.12.2025 року від представника позивача по справі надійшла відповідь на відзив, в якій позивач в обґрунтування доводів щодо укладення між ним та відповідачкою кредитного договору зазначає, що до позовної заяви останнім було додано візуальні форми послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору та додаткових угод, у яких детально відображені всі дії ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачки щодо укладення кредитного договору та додаткових угод в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», які були посвідчені директором ТОВ «Бізнес Позика» Тимощуком Р.О. Щодо дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та відповідачкою з укладення кредитного договору позивач зазначає, що під час укладення кредитного договору та додаткових угод сторони погодились укласти кредитний договір та додаткову угоду з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (що зазначено на самому початку кредитного договору та додаткових угод). Крім того, позивач у відповіді на відзив зазначає, що під час укладення кредитного договору відповідачка проходила відео-верифікацію. 04.03.2026 року від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення. 06.04.2026 року на виконання ухвали суду від 27.02.2026 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в якому останній зазначив, що оригінал Кредитного договору вже був доданий до позовної заяви ТОВ «Бізнес Позика» та вже міститься в матеріалах справи. Представник позивача у судове засідання, призначене на 10.04.2026 року не з`явився, про дату, час та місце якого повідомлявся належним чином, однак у позовній заяві просить суд здійснювати розгляд справи за його відсутності, а також не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання, призначене на 10.04.2026 року також не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Приймаючи викладене, висловлене волевиявлення учасників справи з розгляду справи за їх відсутності, у відповідності до приписів статті 211 та 223 ЦПК України, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності учасників справи в судовому засіданні 10.04.2026 року на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У зв`язку з неявкою усіх учасників справи згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з положеннями з ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.09.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №264034-КС-004 (Споживчий кредит. Електронна форма) з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 34000,00 грн., строком кредитування у 24 тижні, терміном до 28.02.2022 року, процентна ставка за кредитом якого складає 0,86501471% на день та є фіксованою, зі сплатою комісії за видачу кредиту в сумі 5100,00 грн. Сторони у пунктах договору обумовили, що орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 74760,00 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка - 3588,73%. Підписанням договору відповідачка підтвердила, що до укладання договору отримала від кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, частиною другою ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також примірник Правил (у формі електронного документа), що розміщені на сайті кредитодавця. Того ж дня, 13.09.2021 року відповідачкою в електронній формі підписано паспорт споживчого кредиту, який містить: інформацію та контактні дані кредитодавця; інформацію та контактні дані кредитного посередника (за наявності); основні умови кредитування, з урахуванням побажань позичальника, зокрема: тип кредиту, суму кредиту, строк кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, зокрема: розмір процентної ставки, тип процентної ставки, порядок зміни процентної ставки, розмір загальних витрат за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту за весь строк кредитування, розмір реальної річної процентної ставки за кредитом; інформацію про порядок повернення кредиту; додаткову інформацію по кредиту; інші важливі правові аспекти. 19.12.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору про надання кредиту №264034-КС-004 від 13.09.2021 року (Споживчий кредит. Електронна форма), підписанням якої позичальник підтвердила наявність у неї заборгованості перед кредитодавцем за договором, яка станом на 19.12.2021 року в загальному розмірі становить 22176,25 грн. Також укладенням вказаної додаткової угоди сторони погодили внести зміни до кредитного договору №264034-КС-004 від 13.09.2021 року, а також збільшення кредиту на 21000,00 грн., після збільшення якого загальна сума отриманого відповідачкою кредиту становить в сумі 43176,25 грн. Продовжено строк кредитування на 97 років, термін дії договору продовжено 05.06.2022 року. 27.04.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до договору про надання кредиту №264034-КС-004 від 13.09.2021 року (Споживчий кредит. Електронна форма), підписанням якої позичальник підтвердила наявність у неї заборгованості перед кредитодавцем за договором, яка станом на 27.04.2022 року в загальному розмірі становить 40174,28 грн. Також укладенням вказаної додаткової угоди сторони погодили внести зміни до кредитного договору №264034-КС-004 від 13.09.2021 року. 12.01.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №3 до договору про надання кредиту №264034-КС-004 від 13.09.2021 року (Споживчий кредит. Електронна форма), підписанням якої позичальник підтвердила наявність у неї заборгованості перед кредитодавцем за договором, яка станом на 12.01.2023 року в загальному розмірі становить 80761,18 грн. Також укладенням вказаної додаткової угоди сторони погодили внести зміни до кредитного договору №264034-КС-004 від 13.09.2021 року. 04.04.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №4 до договору про надання кредиту №264034-КС-004 від 13.09.2021 року (Споживчий кредит. Електронна форма), підписанням якої позичальник підтвердила наявність у неї заборгованості перед кредитодавцем за договором, яка станом на 04.04.2023 року в загальному розмірі становить 85806,10 грн. Також укладенням вказаної додаткової угоди сторони погодили внести зміни до кредитного договору №264034-КС-004 від 13.09.2021 року. 28.06.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №5 до договору про надання кредиту №264034-КС-004 від 13.09.2021 року (Споживчий кредит. Електронна форма), підписанням якої позичальник підтвердила наявність у неї заборгованості перед кредитодавцем за договором, яка станом на 28.06.2023 року в загальному розмірі становить 80337,78 грн. Також укладенням вказаної додаткової угоди сторони погодили внести зміни до кредитного договору №264034-КС-004 від 13.09.2021 року. 04.10.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №6 до договору про надання кредиту №264034-КС-004 від 13.09.2021 року (Споживчий кредит. Електронна форма), підписанням якої позичальник підтвердила наявність у неї заборгованості перед кредитодавцем за договором, яка станом на 04.10.2023 року в загальному розмірі становить 76822,66 грн. Також укладенням вказаної додаткової угоди сторони погодили внести зміни до кредитного договору №264034-КС-004 від 13.09.2021 року. 10.01.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №7 до договору про надання кредиту №264034-КС-004 від 13.09.2021 року (Споживчий кредит. Електронна форма), підписанням якої позичальник підтвердила наявність у неї заборгованості перед кредитодавцем за договором, яка станом на 10.01.2024 року в загальному розмірі становить 73132,66 грн. Також укладенням вказаної додаткової угоди сторони погодили внести зміни до кредитного договору №264034-КС-004 від 13.09.2021 року. 17.04.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №8 до договору про надання кредиту №264034-КС-004 від 13.09.2021 року (Споживчий кредит. Електронна форма), підписанням якої позичальник підтвердила наявність у неї заборгованості перед кредитодавцем за договором, яка станом на 17.04.2024 року в загальному розмірі становить 76893,80 грн. Також укладенням вказаної додаткової угоди сторони погодили внести зміни до кредитного договору №264034-КС-004 від 13.09.2021 року. На підтвердження укладення договору №264034-КС-004 від 13.09.2021 року позивачем надано візуальну форму послідовності укладення цього договору, з якої вбачається, що 13.09.2021 року, клієнт за РНОКПП [NUMBER] , використовуючи номер телефону [NUMBER] , зайшов у особистий кабінет на сайті www.my.tpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з офертою та прийняв її умови, здійснив акцептування умов оферти, шляхом надсилання акцепту та підписання паспорту споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором G-7561 та договору одноразовим ідентифікатором G-5158. Одноразові ідентифікатори G-7561 та G-5158 направлялись відповідачці шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який вказувався при реєстрації на сайті. Також позивачем до позову надано візуальні форми послідовності укладення додаткових угод №1-7 до договору №264034-КС-004 від 13.09.2021 року, з яких вбачається, клієнт за РНОКПП [NUMBER] , використовуючи номер телефону [NUMBER] , зайшла у особистий кабінет на сайті www.my.tpozyka.com, підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилась з офертою та прийняла її умови, здійснила акцептування умов оферти, шляхом надсилання акцепту та підписання паспортів споживчого кредиту одноразовими ідентифікаторами та додаткових угод до договору одноразовим ідентифікатором. Одноразові ідентифікатори направлялись відповідачці шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який вказувався при реєстрації на сайті. З наданої до позову анкети клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи) від 04.11.2025 року вбачається, що [PERSON] було зазначено про надання їй кредитних коштів за договором від 13.09.2021 року шляхом їх перерахування на картковий рахунок [NUMBER] . Крім того, вказана анкета містить детальну інформацію щодо особи позичальника, а саме: реєстраційний номер облікової картки платника податків, дату народження, адресу місця проживання, електронну адресу та фінансовий номер телефону. Згідно з наданих позивачем до позову платіжних інструкцій вбачається, що позивачем було здійснено грошові перекази коштів на рахунок отримувача [NUMBER] , а саме 13.09.2021 року о 10:29 грошові кошти в сумі 24000,00,00 грн., 13.09.2021 року о 10:31 грошові кошти в сумі 10000,00 грн., 19.12.2021 року о 16:44 грошові кошти в сумі 21000,00 грн., на картковий рахунок № [NUMBER] , з зазначенням призначення платежу: "Перерах.коштів [PERSON] ІПН [NUMBER] зг. до кредитного договору №264034-КС-004 від 13.09.2021 Без ПДВ". У відповідності до листа АТ «Сенс Банк» від 01.12.2025 року за вих. №17025-БТ-32.3/2025 повідомлено, що [PERSON] в банку відкрито картку № [NUMBER] , рахунок до картки [NUMBER] . З наданої виписки по картці № [NUMBER] , рахунок до нього [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] за період з 13.09.2021 року 14.05.2025 року вбачається, що 13.09.2021 року о 10:29 на рахунок відповідачки були зараховані грошові кошти сумі 24000,00 грн. та 13.09.2021 року о 10:30 сумі 10000,00 грн., 19.12.2021 року о 12:35 на рахунок відповідачки були зараховані грошові кошти сумі 21000,00 грн. З наданої представником позивача до позову довідки про стан заборгованості, вбачається, що станом на 04.11.2025 року, заборгованість відповідачки за кредитним договором №264034-КС-004 від 13.09.2021 року становить у загальному розмірі 70458 гривень 45 копійок, яка складається з: 29594,74 грн. - сума заборгованості за кредитом, 40863,71 грн. - заборгованість за відсотками. Невиконання відповідачкою своїх зобов`язань по вищезазначеному договору щодо своєчасного погашення кредиту, зумовило звернення ТОВ «Бізнес позика» до суду із відповідним позовом. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 641 ЦК України встановлено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. У відповідності до вимог статті 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Отже, наведені обставини підтверджують факт викладення позивачем пропозиції, звернення відповідача до банку та отримання ним пропозиції від позивача. Крім того, суд зазначає, що за правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень статті 207 ЦК України, станом на укладення договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», в редакції станом на укладення договору, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», в редакції станом на укладення договору, передбачено, що електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Засіб електронного підпису чи печатки - апаратно-програмний або апаратний пристрій чи програмне забезпечення, які використовуються для створення та/або перевірки електронного підпису чи печатки. Засіб електронної ідентифікації - носій інформації, який містить ідентифікаційні дані особи і використовується для автентифікації особи під час надання та/або отримання електронних послуг. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції станом на укладення договору, електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Згідно із ч. 3-8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позивача можливе за допомогою одноразового електронного ідентифікатора. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно зі ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1056-1 ЦК України, в редакції станом на момент укладення договору встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі визначається максимальний розмір процентної ставки, що може бути застосований. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Досліджуючи надані до суду докази, судом встановлено, що кредитний договір №264034-КС-004 від 13.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», підписанням якого відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з договором про надання кредиту та правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає договір. Щодо доводів відповідачки про не укладення договору між нею та позивачам суд зазначає, що з наданої позивачем до позову візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається підписання відповідачкою паспорту споживчого кредиту, кредитного договору, а також додаткових угод до кредитного договору одноразовими ідентифікаторами, які надсилались останній на її номер телефону, який зокрема був зазначений відповідачкою по справі у анкеті клієнта, а саме на номер: [NUMBER] . Додатково судом враховується, що відповідачкою у відзиві на позовну заяву особисто зазначено власний номер телефонного зв`язку, яким є: [NUMBER] , а саме номер телефону на який позивачем надсилались дані для підписання кредитного договору одноразовими ідентифікаторами. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційно цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній форм вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, а іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторона спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідачки з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилася перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Таким чином, між кредитором та відповідачкою укладений Кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором». Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010). Приймаючи вищевикладене в цілому, суд вважає встановленим, що між позивачем та відповідачкою належним чином укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами якого, відповідачка ознайомилась та погодилась з ними. Щодо доводів відповідачки про відсутність належних доказів про підтвердження зарахування позивачем грошових коштів на виконання умов кредитного договору на картковий рахунок відповідача суд зазначає, що в анкеті клієнта, [PERSON] було зазначено про надання кредитних коштів шляхом їх перерахування на картковий рахунок № [NUMBER] . Як вже судом встановлено, згідно з наданих позивачем до позову платіжних інструкцій вбачається, що позивачем було здійснено грошові перекази коштів на рахунок отримувача [NUMBER] , а саме 13.09.2021 року о 10:29 грошові кошти в сумі 24000,00,00 грн., 13.09.2021 року о 10:31 грошові кошти в сумі 10000,00 грн., 19.12.2021 року о 16:44 грошові кошти в сумі 21000,00 грн., на картковий рахунок № [NUMBER] , з зазначенням призначення платежу: "Перерах.коштів [PERSON] ІПН [NUMBER] зг. до кредитного договору №264034-КС-004 від 13.09.2021 Без ПДВ". У відповідності до листа АТ «Сенс Банк» від 01.12.2025 року за вих. №17025-БТ-32.3/2025 повідомлено, що вказаний картковий рахунок № [NUMBER] , рахунок до картки [NUMBER] , на який позивачем були перераховані грошові кошти на виконання умов вищевказаного кредитного договору, з урахуванням доповнень та змін до нього, належить саме [PERSON] . З наданої виписки по картці № [NUMBER] , рахунок до нього [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] за період з 13.09.2021 року 14.05.2025 року вбачається, що 13.09.2021 року о 10:29 на рахунок відповідачки були зараховані грошові кошти сумі 24000,00 грн. та 13.09.2021 року о 10:30 сумі 10000,00 грн., 19.12.2021 року о 12:35 на рахунок відповідачки були зараховані грошові кошти сумі 21000,00 грн. На підставі вищевикладеного судом встановлено, що позивачем належним чином виконані умови договору кредиту №264034-КС-004 від 13.09.2021 року з надання відповідачці грошових коштів у кредит в сумі 34000,00 грн., на визначених та погоджених з [PERSON] умовах, що підтверджується належними доказами. З наданої представником позивача довідки про стан заборгованості, вбачається, що станом на 04.11.2025 року, заборгованість відповідачки за кредитним договором №264034-КС-004 від 13.09.2021 року становить у загальному розмірі 70458 гривень 45 копійок, яка складається з: 29594,74 грн. - сума заборгованості за кредитом, 40863,71 грн. - заборгованість за відсотками. Вказаний розрахунок заборгованості є зрозумілим та доступним, в тому числі містить усю необхідну інформацію щодо періоду та розміру виникнення боргу. Дані обставини щодо суми заборгованості по тілу кредиту в сумі 29594,74 грн., приймаючи загальну суму наданого кредиту в сумі 43176,25 грн., свідчить про вчинення відповідачкою дій з погашення заборгованості по кредиту. Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідачки до банку та отримання нею кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит». При цьому, судом враховується, що відповідачкою в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, зокрема сплату наявної заборгованості за договором, на що посилається позивач, як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, надавши на підтвердження цих обставин належні, допустимі та достовірні докази. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованими, підлягають задоволенню, стягненню з відповідачки, у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №264034-КС-004 від 13.09.2021 року підлягає заборгованість у загальному розмірі 70458 гривень 45 копійок. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом приймається, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved