Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

10 лютого 2026 року представник ТОВ «Українські фінансові операції» Дідух Є.О. звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4984174, укладеним 21 вересня 2024 року між позикодавцем ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою, яка становить 23050 грн. і складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 18050 грн., право вимоги за яким перейшло до позивача. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням позичальником своїх договірних зобов`язань по поверненню кредиту за кредитним договором. Відповідачці позивачем було направлено копію позовної заяви з додатками перед поданням позовної заяви до суду за її зареєстрованим місцем проживання по [ADDRESS] , а також судом за цією ж адресою направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі, проте поштове відправлення було повернене до суду без вручення у зв`язку з її відсутністю за місцем проживання. Згідно ст. 128 ЦПК України, відповідач в такому випадку вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи щодо нього судом. Відповідачка письмового відзиву не направила. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 даного закону, при цьому, згідно частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному цією статтею, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі. 21 вересня 2024 року між кредитодавцем ТОВ «Лінеура Україна» та позичальницею [PERSON] був укладений договір № 4984174 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, який, згідно п. 1.1, здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаного при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства. Позичальниця надала кредитодавцю реквізити свого паспорта, РНОКПП, адресу, номери телефонів та електронну адресу, договір був підписаний нею шляхом введення одноразового ідентифікатора «23001», з чого вбачається, що сторонами було дотримано в повній мірі процедуру укладення договору в електронній формі, тому факт укладення кредитного договору між кредитодавцем ТОВ «Лінеура Україна» та позичальницею [PERSON] знайшов своє підтвердження. Згідно пунктів 1.2, 1.3 договору, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнтові грошові кошти в сумі 5000 грн. на 360-денний строк, а позичальниця зобов`язувалася повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування ними. Сторони домовилися у п. 1.4 договору, що стандартна процентна ставка становить 1,0 % в день. Сторонами був складений графік платежів, який є додатком до договору, згідно якого позичальниця кожні 30 днів повинна була сплачувати 1500 грн. в рахунок погашення кредиту, а в останній день, крім того, повернути і тіло кредиту. На виконання даного договору кредитодавцем в цей же день позичальниці було надано кредит в сумі 5000 грн. шляхом перерахування на її карту № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», оператора переказу коштів без відкриття рахунків платіжної системи PayTech, від 02 липня 2025 року № 2643_250702150754. З наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором вбачається, що позичальницею не вносилися кошти на погашення кредиту, сама відповідачка таких відомостей суду також не надала, тому позовна вимога стягнення тіла кредиту підлягає задоволенню. Проценти за користування кредитом нараховані відповідно до умов договору, матеріали справи не містять відомостей про погашення позичальницею кредиту, сама вона також доказів сплати заборгованості не надала, тому вимога стягнення процентів за користування кредитом підлягає задоволенню, проте суд не погоджується з сумою заборгованості по процентах, визначеною позивачем. Так, відповідно до графіку платежів, сума процентів впродовж 360-денного строку користування кредитом становить 18000 грн., а не 18050 грн., як визначив позивач, тому стягненню підлягають проценти згідно графіку платежів. Право вимоги позивача за цим кредитним договором підтверджується договором факторингу № 02-1/06/2025 від 02 червня 2025 року, з відповідним реєстром боржників до якого включена відповідачка (№ 1517), згідно якого право вимоги за договором перейшло від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Українські фінансові операції». В позовній заяві позивачем заявлена також вимога стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу в сумі 10000,00 грн., яка підлягає частковому задоволенню. Частинами 1 та 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 01/08/2024-А, укладений 01 серпня 2024 року між позивачем та адвокатом Дідухом Є.О., строк дії якого продовжено до кінця 2026 року згідно з додаткової угоди № 1 від 09 грудня 2025 року. 01 липня 2025 року була сформована заявка на надання юридичної допомоги № 4984174, а 15 грудня 2025 року складений акт № 4984174, згідно яких за кредитним договором було надано юридичну допомогу впродовж 14 годин на загальну суму 10000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З наданих матеріалів не вбачається обґрунтувань на підтвердження того, що час тривалістю 14 год. був в повній мірі використаний для надання послуги з підготовки позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за договором мікрозайму, зважаючи на ціну позову та суть спору, який полягає у стягненні заборгованості за договорами мікрозайму, однотипність та схожість кредитних договорів, про що свідчить заповнення тексту шаблону позовної заяви з застосуванням «автозаміни», оскільки прізвище відповідачки у тексті позовній заяві не відмінялося взагалі, не зважаючи на контекст. Оформлення позовної заяви на 26 друкованих сторінок також не може свідчити в даному випадку про доцільність такого обсягу предмету спору. За таких обставин на відповідачку покладаються витрати позивача на правову допомогу в сумі 2000 грн. Сплачений при подачі позову судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог 99,78 %. Оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи, тому датою ухвалення рішення, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial