Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 1.1. Представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (позивач) [PERSON] звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON] (відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №Z52.673.70083 від 16.12.2016 у розмірі 28 552,72 грн. Також просила стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 грн. 1.2. В обґрунтування позову зазначала, що 16.12.2016 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту №Z52.673.70083, за умовами якого банк надав кредит на поточні потреби в сумі 13 440 грн строком до 16.12.2018, а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і платою за кредитне обслуговування. Вказала, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим у неї станом на 03.12.2020 утворилася заборгованість у розмірі 28 552,72 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8960,04 грн., по процентам у розмірі 1738,84 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями в розмірі 17 853,84 грн. 1.3. Зазначала, що 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №12/90. Відповідно до п.2.1 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал» а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошт в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за договором факторингу виконав в повному обсязі, а відтак до нього, починаючи з 03.12.2020, відповідно до договору факторингу №12/90 перейшло право вимоги за кредитним договором №Z52.673.70083 від 16.12.2016, що укладений між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Враховуючи вищевикладене просила задовольнити позов в повному обсязі. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 08.12.2025 ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі №296/12553/25, яку вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 2.2. Відповідач повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місця проживання. Однак, поштове відправлення адресоване [PERSON] повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». 2.3. Відповідно до норм ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. 2.4. У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у cправі №910/1730/22 зазначено, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі №910/8197/19, від 09 грудня 2021 року у справі №911/3113/20). 2.5. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. 2.6. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. 2.7. Враховуючи, що розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, вжиття судом заходів повідомлення відповідача про розгляд справи, передбачених процесуальним законом, ненадходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. 16.12.2016 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z52.673.70083, за умовами якого банк надав кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 13 440 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язувався одержати кредит та повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями, що визначені договором (а.с.5-7). 3.2. Кредит надавався на 24 місяці. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний в п.1.14 договору (п.1.2. кредитного договору). 3.3. За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 0,0100% від залишкової суми кредиту (п.1.4 договору). 3.4. За обслуговування кредиту позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 3,6900% (п.1.5 договору). 3.5. Нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць, а плата за кредитне обслуговування нараховується щомісяця, до дати сплати щомісячного внеску. Базою для нарахування процентів є непогашена сума кредиту, базою для нарахування плати за кредитне обслуговування є початкова сума кредиту. Графік щомісячних платежів позичальника за цим договором в розрізі сум погашення кредиту, процентів і плати за кредитне обслуговування (Графік щомісячних внесків), є невід`ємною частиною цього договору (п.2.3. зазначеного вище кредитного договору). 3.6. Згідно з пунктом 5.2. даного кредитного договору, договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до 16.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. 3.7. 16.12.2016 [PERSON] також було укладено договір добровільного страхування життя, на випадок смерті в результаті нещасного випадку, а також договір добровільного страхування майна фізичних осіб (а.с.11, 12). 3.8. Згідно з ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту, ПАТ Ідея Банк, на виконання умов договору кредиту, надало відповідачу грошові кошти у сумі 11 200 грн та кошти на страховий платіж в сумі 2240 грн (а.с.14). 3.9. З виписки по рахунку вбачається, що [PERSON] сплачувала кошти за кредитним договором, останній платіж було внесено відповідачем 21.07.2017 (а.с.15-17). 3.10. 03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу №12/90, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі, і за кредитним договором №Z52.673.70083 від 16.12.2016, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] (а.с.21-23). 3.11. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №12/90 від 03.12.2020, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників, в тому числі до боржника за договором №Z52.673.70083 від 16.12.2016 в сумі 28 552,72 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8960,04 грн., по процентам у розмірі 1738,84 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 17 853,84 грн (а.с.24-26). 3.12. Відповідно до платіжних доручень №1 та №14 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» згідно договору факторингу №12/90 від 03.12.2020 здійснило оплату на користь АТ «Ідея Банк» (а.с.27, 28). 3.13. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] має заборгованість в сумі 28 552,72 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8960,04 грн., по процентам у розмірі 1738,84 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 17 853,84 грн (а.с.18). IV. НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). 4.2. За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 4.3. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України). 4.4. Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність». 4.5. Відповідно до статті 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми. 4.6. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. 4.7. В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 4.8. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 4.9. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 4.10. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. 4.11. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). 4.12. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. 4.13. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 4.14. Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 4.15. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). 4.16. Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 4.17. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 4.18. Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 4.19. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 4.20. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 4.21. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 4.22. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ 5.1. З матеріалів справи вбачається, що 16.12.2016 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z52.673.70083 за умовами якого банк надав кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 13 440 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язувався одержати кредит та повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями, що визначені договором. 5.2. Сторонами погоджено наступні умови кредитування: строк кредиту 24 місяці; проценти в розмірі 0,0100% від залишкової суми кредиту та плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 3,6900%. 5.3. Згідно з ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту, ПАТ Ідея Банк, на виконання умов договору кредиту, надало відповідачу грошові кошти у сумі 11 200 грн та кошти на страховий платіж в сумі 2240 грн. 5.4. Відтак, суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. 5.5. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 5.6. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. 5.7. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. 5.8. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. 5.9. 03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №12/90, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі, і за кредитним договором №Z52.673.70083 від 16.12.2016, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] . 5.10. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №12/90 від 03.12.2020, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників, в тому числі до боржника за договором №Z52.673.70083 від 16.12.2016 в сумі 28 552,72 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8960,04 грн., по процентам у розмірі 1738,84 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 17 853,84 грн. 5.11. Суд визнає, що копія договору факторингу та реєстру права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. 5.12. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 січня 2026 року викладеними у справі №727/2790/25 (провадження №61-13862св25). 5.13. З виписок по рахунку відповідача вбачається, що [PERSON] сплачувала кошти за кредитним договором. 5.14. Суд зауважує, що виписка з банківському рахунку є належним доказом користування кредитними коштами та наявності заборгованості, оскільки відображає рух коштів та доводить активне користування відповідачем кредитними коштами та неналежне виконання нею своїх обов`язків з погашення кредиту. 5.15. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №333/5483/20. 5.16. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] має заборгованість в сумі 28 552,72 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8960,04 грн., по процентам у розмірі 1738,84 грн., за нарахованими та несплаченими комісіями 17 853,84 грн. 5.17. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 5.18. Суд звертає увагу на те, що відсотки за користування кредитом позивачем нараховувалися в межах строку дії договору та за відсотковою ставкою погодженою сторонами. 5.19. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 10 698,88 грн., з яких: тіло кредиту 8960,04 грн та проценти 1738,84 грн. 5.20. Щодо стягнення заборгованості по нарахованим та несплаченим комісіям. 5.21. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року (справа №204/224/21) виснував , що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 5.22. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2024 у справі №753/25744/21). 5.23. Оскільки, в кредитному договорі не обумовлено за перелік яких саме послуг позичальник повинен сплачувати комісію в сумі 540 грн., то таку умову кредитного договору слід вважати нікчемною та такою, яка суперечить Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів», відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної вимоги. 5.24. Враховуючи, що позивач надав відповідачу обумовлені договором від 16.12.2016 грошові кошти, шляхом перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, натомість відповідач свої зобов`язання з повернення коштів за договором не виконав, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 10 698,88 грн., з яких: тіло кредиту 8960,04 грн та проценти 1738,84 грн., а в решті позовних вимог відмовити. VI. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 6.1. За правилами частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із частковим задоволенням позову (37,47%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати зі сплати судового збору у розмірі 1134,59 грн за подання позовної заяви до суду. 6.2. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. 6.3. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 6.4. Згідно із статтею 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: - у разі задоволення позову - на відповідача; - у разі відмови в позові - на позивача; - у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 6.5. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 6.6. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 6.7. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 6.8. На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано договір про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024 (а.с.29-32), додаткову угоду №1/1 від 01.07.2024 до договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024 (а.с.33), акт №1 від 10.04.2025 прийому-передачі реєстру боржників до договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024 (а.с.34), акт прийому-передачі наданої правничої допомоги від 14.05.2025, згідно якого загальна вартість витрат на правову допомогу складає 7 000 грн. 6.9. Разом з тим суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 28 552,72 грн. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. 6.10. Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial