Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») через підсистему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 100315098 від 11.09.2021 у розмірі 112215,25 грн та судові витрати. Короткий виклад доводів позову Позовну заяву ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» обґрунтовує тим, що 11.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (ТОВ «Мілоан») та [PERSON] уклали електронний кредитний договір № 100315098, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності. 17.01.2022 було укладено договір № 17-01/2022-54 за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитним договором № 100315098. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитним договором № 100315098. У порушення умов вищевказаного кредитного договору відповідачка свої зобов`язання за укладеним кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого у нього наявна заборгованість у розмірі 112215,25 грн, з яких: 17100,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 93408,75 грн - заборгованість за сумою відсотків на дату відступлення права вимоги, 1706,50 грн - заборгованість за комісією. Вказану суму боргу позивач просить стягнути із відповідача. Відзив на позовну заяву не надходив. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 05.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 22.01.2026 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача у позовній заяві просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, надав згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідач про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення про виклик на вебпорталі судової влади України, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Суд, відповідно до статті 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження Судом встановлено, що 11.09.2021 ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №100315098, за умовами якого товариство взяло на себе зобов`язання надати відповідачці кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на картковий рахунок в сумі 20000,00 грн, строком на 27 днів, дата повернення кредиту 08.10.2021, тип процентної ставки фіксована, денна процентна ставка становить 1, 25 % в день, стандартна (базова) процентна ставка становить 5,00 % в день, комісія 2000,00 грн. Договір підписаний електронним підписом [PERSON] (а.с. 25-33). Графік платежів, обумовлений сторонами на момент укладення договору, відображений у додатку №1 до договору про споживчий кредит №100315098 від 11.09.2021, строк кредитування 27 днів, дата видачі кредиту 11.09.2021, дата повернення кредиту 08.10.2021, сума кредиту 20000,00 грн, проценти 6750,00 грн, комісія 2000,00 грн, реальна річна процентна ставка 13409,00 грн, загальна вартість кредиту 2875 грн (а.с. 36). З довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію вбачається, що, відповідач [PERSON] ідентифікований як позичальник за укладеним договором, оскільки акцептував, підписавши 11.09.2021 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора W93236 направленого на номер телефону відповідний договір (100315098) (а.с. 39). З квитанції № 1760865212 від 11.09.2021, довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05.11.2025 та виписки про рух коштів по картці за період з 11.09.2021 до 15.09.2021 вбачається, що на виконання договору № 100315098 на кредитний рахунок відкритий до карти № [NUMBER] 11.09.2021 перераховані кошти у розмірі 20000,00 грн (а.с. 40, 175, 176). 17.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 17-01/2022-54 за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача [PERSON] за договором про споживчий кредит № 100315098 від 11.09.2021, що доводиться також актом приймання -передавання реєстру боржників до договору факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 та актом приймання -передавання реєстру боржників в електронному вигляді до договору факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 (а.с. 67-76, 79, 81). Із реєстру боржників до договору факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 вбачається, що [PERSON] вказаний у списку боржників за кредитним договором № 100315098, за яким загальна сума заборгованості становить 79725,25 грн, з яких: заборгованість за кредитом 17100,00 грн, заборгованість за процентами 60918,00 грн, заборгованість за комісією 1706,50 грн (а.с. 92). 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення права вимоги за умовами якого ТОВ «Коллект Центр» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Вердикт Капітал», в тому числі і до відповідача [PERSON] за договором про споживчий кредит № 100315098 від 11.09.2021, що доводиться також актом прийому-передачі реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення права вимоги від 10.01.2023, актом прийому-передачі реєстру боржників і електронному вигляді за якими відступаються за договором № 10-01/2023 про відступлення права вимоги від 10.01.2023 та актом зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 46-51, 57-59,61). Із реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 вбачається, що [PERSON] вказаний у списку боржників за кредитним договором № 100315098 від 11.09.2021, за яким загальна сума заборгованості становить 112215,25 грн, з яких: заборгованість за кредитом 17100,00 грн, заборгованість за процентами 93408,75 грн, заборгованість за комісією 1706,50 грн (а.с. 66). Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 100315098 від 11.09.2021, складеного ТОВ «Мілоан», заборгованість [PERSON] становить 79725,25 грн, з яких: 17100,00 грн заборгованість за основною сумою 60918,75 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими за період із 11.09.2021 до 29.12.2021 та 1706,50 грн -комісія (а.с. 41-43). Відповідно до розрахунку боргу за договором № 100315098 від 11.09.2021 складеного ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість [PERSON] становить 112215,25 грн, з яких: 17100,00 грн заборгованість за основною сумою, 93408,75 грн - заборгованість за відсотками та 1706,50 комісія (а.с. 44). Відповідно до розрахунку боргу за договором № 100315098 від 11.09.2021 складеного ТОВ «Коллект Центр» заборгованість [PERSON] станом на 21.07.2025 становить 112215,25 грн, з яких: 17100,00 грн заборгованість за основною сумою, 93408,75 грн - заборгованість за відсотками станом на 10.01.2023 (відступлення права вимоги) та 1706,50 комісія (а.с. 45). Норми права, які застосовані судом Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 512 ЦК України передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз доводів сторін, висновки суду Оцінивши надані позивачем докази, встановивши зміст спірних правовідносин, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, із таких підстав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-1383/2010) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Як вбачається з матеріалів справи, договір про споживчий кредит № 100315098 від 11.09.2021 укладений між первісним кредитором та відповідачем у електронній формі та недійсним не визнавався. Також долученими до позову доказами доведено, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за договором споживчий кредит № 100315098 від 11.09.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] перейшло від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Коллект Центр». Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву та не надав доказів про сплату боргу за кредитним договором. Визначаючи розмір боргу, який підлягає до стягнення, суд доходить таких висновків. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 11.09.2021 вбачається, що відповідач не сплатив заборгованість за простроченим тілом у розмірі 17 100,00 грн та 1706,50 грн - комісії. Отже, наявні підстави для стягнення боргу в розмірі 18806, 50 грн, що включає: 17100,00 грн прострочене тіло та 1706,50 грн - комісія. Щодо стягнення боргу за процентами, які позивач визначив у сумі 93 408,75 грн, нараховані за період з 11.09.2021 до 10.01.2023, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що за умовами кредитного договору № 100315098 від 11.09.2021 сторони погодили строк дії кредиту протягом 27 днів та нарахування відсотків на залишок суми кредиту до 08.10.2021. При цьому сторонами у п. 2.3 договору погоджено умови пролонгації строку кредитування. Відповідно до п. 2.3.1. кредитного договору продовження вказаного в п. 1.3 договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: 2.3.1.1. пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті товариства tengo.com.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору; 2.3.1.2. пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. З відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 100315098 від 11.09.2021, складеного ТОВ «Мілоан» вбачається, що [PERSON] частково сплатив заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2900,00 грн, комісію за пролонгацію у сумі 2900,00 грн, комісію за оформлення кредиту у сумі 293,50 грн та 987,50 грн процентів. Тобто відповідач своїми діями ініціював продовження строку кредитного договору № 100315098, оскільки частково сплатив заборгованість за тілом кредиту та комісію за управління та обслуговування кредиту. Таким чином, оскільки відповідач продовжив користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, відбулась погоджена сторонами договору пролонгація строку кредитування, за якою нарахування процентів не могло перевищувати 60 днів, тобто до 10.11.2021. Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за кредитним договором № 100315098 від 11.09.2021 нараховані за період з 11.09.2021 до 10.01.2023. Фактично борг за процентами нараховано за межами погодженого між сторонами строку кредитування, з урахуванням погодженого сторонами строку пролонгації, який не може перевищувати 60 днів, тобто після 14.11.2021. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. У п 2.4.1 договору сторони погодили, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого пунктом 1.4, тобто не пізніше 08.10.2021, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування (60 днів), тобто не пізніше 14.11.2021. Отже з відповідача підлягають стягненню проценти за кредитним договором № 100315098 від 11.09.2021 розмір яких в межах строку кредитування згідно із долученим розрахунокм за період з 11.09.2021 до 14.11.2021 становить 22 430,25 грн ( а.с. 41-42) Таким чином, у стягненні процентів в сумі 70 978,50 грн (93408,75-22 430,25) суд відмовляє. Отже, з відповідача слід стягнути в користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит № 100315098 від 11.09.2021 в розмірі 41 236,75 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 17100,00 грн, заборгованості за відсотками 22 430,25 грн та 1706,50 грн за комісією. Розподіл судових витрат За змістом ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позову, із відповідачки слід стягнути на користь позивача сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 890,18 грн (2422, 40 х 41 236,75 : 112215,25). Вирішуючи питання про компенсацію сторонам витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути в розмірі 25 000,00 грн суд доходить таких висновків. За змістом п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат ( див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та від 19.02.2020 року в справі №755/9215/15-ц). На підтвердження заявлених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 (а.с. 103-107), заявку на надання юридичної допомоги № 557від 01.07.2025 (а.с. 113), витяг з акту № 12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 в якому погоджено, що сума наданих послуг (боржник [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) (а.с. 114), договір № 100315098 за надання усної консультації з вивченням документів 2 год - 4000,00 грн, підготовка пропозицій 3 год 6000,00 грн, складення позовної заяви 5 год - 15000,00 грн (а.с. 114). Відповідно до п. 4.2. договору № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги після надання адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку для оплати. Факт надання послуг за договором підтверджується актом про надання юридичної допомоги (форма акту про надання юридичної допомоги визначена додатком № 2 до договору, який готується адвокатським об`єднанням та надсилається клієнту для підписання не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому була надана юридична допомога (п. 4.3. договору). Клієнт протягом п`яти робочих днів з дня отримання акту про надання юридичної допомоги повинен підписати та направити адвокатському об`єднанню його примірник або надати адвокатському об`єднанню письмову мотивовану відмову від підписання такого акту, акт про надання юридичної допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав адвокатському об`єднанню письмові аргументовані заперечення на акт (п. 4.4. договору). Проте позивачем не надано доказів сплати позивачем гонорару адвокатові згідно з умовами договору про надання правової допомоги від 01.07.2024 у розмірі, вказаному у витязі з акту № 12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025. З огляду на викладене, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку про відсутність достатніх доказів для стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial