Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-02 00:00:00

03 квітня 2026 року до суду надійшла вказана заява, в якій заявники просять встановити факт народження дитини жіночої статі [PERSON] , яка народилася [INFO] в місті Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна (тимчасово окупована територія України), матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , громадянка України, а батьком [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Заяву мотивують тим, що [INFO] в місті Севастополь Автономної Республіки Крим [PERSON] , яка є громадянкою України, народила дитину доньку [PERSON] . Батьком дитини є [PERSON] , який є громадянином України. Спір щодо батьківства дитини відсутній. Єдиними наявними у заявників документами, що підтверджують факт народження дитини, є копія довідки про народження № P-00134 від 28 січня 2026 року та копія медичного свідоцтва про народження серії 76 № 2025917636 від 23 січня 2026 року, виданого ГБУЗ С «Міська лікарня № 5 - «ЦОЗМИР». Народження дитини було зареєстровано окупаційною владою на території Автономної Республіки Крим та видано відповідні документи. Видані документи про народження дитини на тимчасово окупованій території України, відповідно до законодавства України, є недійсними. Станом на сьогодні у заявників відсутні документи, які дозволяють зареєструвати народження дитини згідно вимог чинного законодавства та отримати свідоцтво про народження дитини, встановленого Україною зразка. Ухвалою суду від 03.04 2026 року відкрито окреме провадження у цивільній справі за цією заявою та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні. В судове засідання заявники не прибули, своєю заявою просили про розгляд справи у їх відсутність. Представник заінтересованої особи ПАВЛОГРАДСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ПАВЛОГРАДСЬКОМУ РАЙОНІ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ДНІПРОВСЬКОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність вказаних осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.293, 315 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, розглядаються судом в порядку окремого провадження. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За загальним правилом в порядку окремого (непозовного) провадження судом можуть бути встановлені факти, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Ст.317 ЦПК України встановлює особливості провадження у справах про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Зокрема, заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника (ч.1). У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків (ч.3). Згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією РФ в Україні з 05.30 год 24.02.2022 введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу. Відповідно до ст.1, ст.1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції, чинній на час розгляду цієї справи) тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст.5 вказаного Закону). Відповідно до ч.1-ч.3 ст.9 зазначеного Закону державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Порядок державної реєстрації народження визначається Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 №2398-VI та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5. Відповідно до ст.9 вказаного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті шляхом складення актових записів цивільного стану. Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.13 цього Закону державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою. Згідно з п.14-16 розділу ІІІ Правил якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі одного із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, а походження дитини від батька визначається за спільною заявою батьків про державну реєстрацію народження. Якщо мати дитини не перебуває у шлюбі та немає спільної заяви батьків, прізвище та громадянство батька дитини зазначається за прізвищем та громадянством матері, а власне ім`я та по батькові - за вказівкою матері у заяві про державну реєстрацію народження. Аналогічні правила визначення походження дитини встановлені Сімейним кодексом України. Так, відповідно до ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Згідно з ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини, від батька - 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ст.144 СК України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Згідно з ст.7 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Суд встановив, що заявники [PERSON] та [PERSON] є громадянами України. [INFO] в місті Севастополь Автономної Республіки Крим [PERSON] народила дівчинку [PERSON] . Місто Севастополь Автономної Республіки Крим є тимчасово окупованим російською федерацією з 20 лютого 2014 року. Народження дитини було зареєстровано окупаційною владою та видано довідку про народження № P-00134 від 28.01.2026 року та медичне свідоцтво про народження серії 76 № 2025917636 від 23.01.2026 року, батьками дитини в яких зазначені заявники: [PERSON] та [PERSON] . Проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості, достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним факт народження заявницею [PERSON] [INFO] дитини жіночої статі [PERSON] в місті Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна, яке знаходиться на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України. При цьому судом встановлено, що заявники [PERSON] та [PERSON] на момент народження дитини не перебували у шлюбі між собою. Факт народження дитини підтверджується копією довідки про народження № P-00134 від 28.01.2026 року та копією медичного свідоцтва про народження серії 76 № 2025917636 від 23.01.2026 року, виданими ГБУЗ С «Міська лікарня № 5 - «ЦОЗМИР». Суд вважає необхідним прийняти вказані документи до уваги при ухваленні цього рішення, враховуючи вимоги ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в редакції, чинній на час розгляду справи, згідно з якими будь-які документи органів, які незаконно діють на тимчасово окупованій території, є недійсними, крім документів, що підтверджують, зокрема, факт народження. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). В даній справі судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про недостовірність вказаних вище документів та ставили під сумнів факт народження дитини заявників. Разом з тим, як вже зазначалось, що територія Автономної Республіки Крим, де народилася дитина заявників, а й відтак де повинна бути здійснена державна реєстрація народження, на даний час знаходиться на тимчасово окупованій російською федерацією території, де органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження і відповідно заявники як батьки не мають можливості отримати документ про народження дитини встановленого законами України зразка. Таким чином, підтвердити відповідний факт в позасудовому порядку заявники не мають можливості. Однак цей факт має для них юридичне значення, оскільки це необхідно для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, реалізації в подальшому дитиною всіх прав та свобод громадянина України. Спору про право в даному випадку суд не вбачає. На підставі вищевикладеного, заяву слід задовольнити повністю. Відповідно до ст. 317, 430 ЦПК України вказане рішення підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved