Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-12 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 11.02.2022 [PERSON] уклала із ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» кредитний договір № 5524344, згідно умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало відповідачу кредит в сумі 19000 грн., шляхом переказу на платіжну картку відповідача у безготівковій формі. Договір був підписаний позичальником електронним підписом, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який вказаний у п. 10 кредитного договору. 19 червня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 19062023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором № 5524344 від 11.02.2022 до відповідача [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до Реєстру боржників № 1 від 19.06.2023 за договором факторингу № 19062023 від 19.06.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 67396,80 грн., з яких: 19000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 48396,80 грн. заборгованість за відсотками. Відповідач у добровільному порядку суму заборгованості не сплатила, у зв`язку із чим позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 5524344 від 11.02.2022 в розмірі 67396,80 грн., та судовий збір в розмірі 3028 грн. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду письмові додаткові пояснення до позову, в яких вказала, що сторони уклали кредитний договір через інформаційно?телекомунікаційну систему з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (SMS?кодом); введення коду на сайті є підтвердженням акцепту оферти та волі позичальника. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» і прирівнюється до підпису в письмовій формі; саме в договорі оферти визначено порядок підписання та ідентифікації сторін. До матеріалів справи додано копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, які підтверджують суму вимоги. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог не надав контрдоказів (банківських виписок, контррозрахунків, експертних висновків), які спростовували б надані розрахунки позивача. Просила позов задовольнити в повному обсязі, а розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через свого представника. Представник відповідача Поліщук О.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що відповідач [PERSON] згідно витребуваної виписки по її картковому рахунку отримала від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 19000 грн., але [PERSON] того ж дня повернула ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 9394 грн., оскільки ознайомившись з кредитним договором вона не погодилась на зазначені у кредитному договорі умови. Також, не погоджуючись з позовом представник відповідача надіслав на адресу суду відзив на позов, згідно якого позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Зазначив, що у матеріалах, на які посилається позивач, відсутній повний і безперечний ланцюг доказів, який би підтверджував: що саме номер телефону [PERSON] був використаний у момент укладення договору; що одноразовий ідентифікатор був надісланий і отриманий саме нею; що саме вона ввела цей ідентифікатор та здійснила акцепт; що її особу було належно ідентифіковано; що саме вона фактично отримала кредитні кошти на власний рахунок/картку. Саме по собі посилання на Закон України «Про електронну комерцію» не звільняє позивача від обов`язку довести належність електронного підпису конкретній фізичній особі та довести фактичність правочину, а не лише його «паперове» чи «файлове» відображення у вигляді роздруківки чи електронного документа. Позивач, посилаючись на електронний формат та одноразовий ідентифікатор, не надав суду належних технічних підтверджень, які зазвичай ідентифікують користувача та подію укладення електронного договору, зокрема журналів подій, часу та способу авторизації, технічних логів, ІР-адрес, даних пристрою, історії надсилання та доставки одноразового коду, підтвердження верифікації особи через банківські/ідентифікаційні механізми, а також доказів того, що картковий рахунок, на який нібито здійснювалося перерахування, належить саме відповідачу. Вказав, що якщо факт виникнення зобов`язання та його розмір не доведені належно, то і посилання на факторинг не створює самостійної підстави для стягнення. Відповідач не отримувала належного повідомлення про відступлення права вимоги за договором факторингу. Розрахунок, поданий позивачем, фактично є одностороннім документом позивача, який не підтверджений первинними документами та не містить достатньої деталізації, аби суд міг перевірити правильність: періоду нарахування, процентної ставки, методики нарахування, дати виникнення прострочення, наявності або відсутності пролонгацій, часткових оплат, змін умов кредитування, а також дотримання обмежень, які встановлює закон для споживчих фінансових послуг. Відсутність прозорого й перевірюваного розрахунку означає, що заявлена сума відсотків не є доведеною. Позивач не довів, що первісний кредитор та/або сам Позивач як новий кредитор належним чином виконували інформаційні обов`язки щодо споживача, а також не довів, що умови нарахування процентів у заявленому розмірі відповідають вимогам законодавства і не порушують баланс інтересів сторін. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 11.02.2022 [PERSON] уклала із ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» договір про надання споживчого кредиту № 5524344 (далі кредитний договір), згідно умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало відповідачу кредит в сумі 19000 грн., на строк 360 днів. Періодичність сплати процентів: кожні 30 днів. Тип ставки: фіксована; стандартна 1,99% в день, знижена 1,493% в день за умов участі в Програмі лояльності та виконання вимог. Орієнтовна реальна річна ставка (APR): 29653,85% (стандартна); 19652,26% (з урахуванням періоду зниженої ставки). Орієнтовна загальна вартість кредиту: 155?116,00 грн (стандартна); 152?280,25 грн (зі знижкою). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. (п. 1.4 кредитного договору). Згідно п. 1.1 кредитного договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційною системою товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток "CreditPlus". Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п. 2.1 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 11.02.2022 року або 12.02.2022 року (п. 2.2 кредитного договору). Відповідно до п. 9.6 кредитного договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Товариства електронним підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється на Договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим Сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що створений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Споживача на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. Договір підписано [PERSON] електронним цифровим підписом у виді одноразового ідентифікатора А721531, 11.02.2022 о 15 год. 19 хв. 25 сек. В матеріалах справи також містяться у виді паперових копій електронних документів - Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, паспорт споживчого кредиту, які підписані [PERSON] в аналогічний спосіб 11.02.2022. 19 червня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 19062023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором № 5524344 від 11.02.2022 до відповідача [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до Реєстру боржників № 1 від 19.06.2023 за договором факторингу № 19062023 від 19.06.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 67396,80 грн., з яких: 19000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 48396,80 грн. заборгованість за відсотками. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 5524344 від 11.02.2022 в сумі 67396,80 грн., з яких: 19000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 48396,80 грн. заборгованість за відсотками. Згідно виписки про рух грошових коштів по банківському рахунку, відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , що належить відповідачу [PERSON] , витребуваної судом в АТ КБ ПриватБанк, 11.02.2022 на рахунок [PERSON] відбулось зарахуванням грошових коштів в сумі 19000 грн. В свою чергу, того ж дня, 11.02.2022 з вказаного рахунку відповідачем [PERSON] було перераховано на рахунок ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 9394 грн. Так, згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. З наданої позивачем паперової копії укладеного між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що кредитний договрі підписаний останньою за допомогою електронного підпису. Зміст зобов`язання в наведеному договорі викладено досить зрозуміло, що дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договору зводилась до отримання коштів, які відповідач зобов`язалась повернути позикодавцю. Договір підписаний електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором А721531, 11.02.2022 о 15 год. 19 хв. 25 сек. В цей же день, 11.02.2022 на зазначену у кредитному договорі банківську картку відповідача [PERSON] , зараховується обумовлена в кредитному договорі сума грошових коштів в розмірі 19000 грн., частину з яких відповідач того ж дня повертає ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». На спростування факту укладання кредитного договору відповідачем та її представником доказів суду не надано, зокрема доказів звернення до правоохоронних органів з приводу можливих шахрайських дій зі сторони ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Вказані обставини у своїй сукупності підтверджують факт укладання відповідачем [PERSON] вищевказаного кредитного договору. Відповідачем не доведено належного повернення позичених коштів у повному розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання Договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена Законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст.515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором. Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України). Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Верховним Судом в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №910/10963/19 наголошено, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, а не документи, що засвідчують права, які передаються. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 вказано, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» одержав від первісного кредитора право вимоги до боржника [PERSON] за укладеним нею кредитним договором. Водночас, враховуючи, що відповідач [PERSON] 11.02.2022 повернула первісному кредитору частину грошових коштів в сумі 9394 грн., вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту підлягають частковому задоволенню з урахуванням фактично повернутої суми кредитних коштів. Щодо стягнення відсотків колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не могла ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування, які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості. Тому, на думку суду, укладення [PERSON] кредитного договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором, оскільки заборгованість за відсотками по договору в п`ять разів перевищує заборгованість за самим тілом кредиту. Таким чином, суд вважає, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на до контрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20). Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Таким чином, розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків за вказаним кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до позивача по справі, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру відсотків за користування кредитними коштами до рівня заборгованості за тілом кредиту. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 5524344 від 11.02.2022 в сумі 19212 гривень, з яких: 9606 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 9606 гривень заборгованість за відсотками. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, сплачений ним судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 863,16 грн. (19212 / 67396,80 * 3028). На підставі викладеного,

Outcome: partial