Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача. 26 грудня 2025 року до Менського районного суду Чернігівської області через підсистему «Електронний суд», що є складовою частиною Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 13 листопада 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5108788 у вигляді електронного документу із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Відповідно до умов договору, сума кредиту складає 35 000,00 грн, строк кредиту 360 днів (з 13 листопада 2024 року до 08 листопада 2025 року), періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів. 31 липня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК«Фінтраст капітал» укладений договір факторингу № 31/07/2025, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «ФК«Фінтраст капітал» права грошової вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі до відповідача. Відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 160 216,29 грн. Позивач, посилаючись на статті 514, 516, 525-526, 530, 553-554, 1046, 1048-1049 ЦК України, статті 4, 19, 20, 27-28, 84, 175-177, 184, 187, 279-280 ЦПК України, просить: стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість загальною сумою 160 216,29 грн з яких 34 979,97 грн сума кредиту, 72 756,32 грн сума процентів за користування кредитом, 34 980,00 нарахованих позивачем процентів за 100 календарних днів, 17 500,00 грн штрафних санкцій; понесені судові витрати - 2 422,40 грн; витрати на правову допомогу - 10 000,00 грн. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. 2.Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, був викликаний в судове засідання через оголошення, розміщене на офіційній сторінці веб-порталу Судової влади України. 3.Фактичні обставини справи, встановлені судом. Суд встановив, що 13 листопада 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5108788 (далі «договір») у вигляді електронного документу із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого, [PERSON] наданий кредит у сумі 35 000,00 грн на строк 360 днів, зі сплатою 1,00 % в день. Також 13 листопада 2024 року відповідач підписав паспорт споживчого кредиту (арк. с. 77-89, 91-92). Відповідно до пункту 2.1. договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Згідно із пунктом 5.4.1 клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором. Згідно із повідомленням № 20250801-351 від 01 серпня 2025 року, ТОВ «Пейтек» повідомляє про успішність операцій згідно із договором з ТОВ «Лінеура Україна» № 03012024-1 від 03 січня 2024 року, зокрема й щодо операції 13 листопада 2024 року на суму 35 000,00 грн, призначення платежу: зарахування на карту, ЕПЗ 5168752006871332 (арк. с. 72). У листі АТ КБ «Приватбанк» від 06 березня 2026 року № 20.1.0.0.0/7-260226/43880-БТ зазначено, що на ім`я [PERSON] банком було емітовано картку № [NUMBER] , 13 листопада 2024 року на цю картку було зараховано грошові кошти у розмірі 35 000,00 грн (арк. с. 131). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 5108788 від 13 листопада 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 31 липня 2024 року [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Лінеура Україна» у розмірі 125 236,29 грн (арк. с. 95-98). 31 липня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК«Фінтраст капітал» укладений договір факторингу № 31/07/2025, відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору своє право вимоги за кредитними договорами (арк. с. 41-51, 58). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 31/07/2025 від 31 липня 2025 року, ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5108788 в сумі 125 236,29 грн, що складається з 34 979,97 грн заборгованості за основною сумою боргу, 72 756,32 грн заборгованості за відсотками, 17 500,00 грн заборгованість за пенею (арк. с. 70-71). Також позивач нарахував проценти за 100 календарних днів з 01 серпня 2025 року до 08 листопада 2025 року в межах строку договору відповідно до наступного 34 979,97 грн * 1% = 349,80 грн * 100 календарних днів = 34 980,00 грн (арк. с. 100-101). Відповідач не подав докази, які б підтвердили виконання ним умов договору про надання споживчого кредиту. 4.Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За нормою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої, третьої, четвертої, сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частин першої, третьої статті 512 ЦК України, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Матеріалами справи підтверджується, що 13 листопада 2024 між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» був укладений Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5108788 в електронній формі, шляхом надсилання позикодавцем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». У договорі сторони погодили всі істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки. Відповідач був вільним в укладанні зазначеного договору та був обізнаний із умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодився, підписавши електронним підписом кредитні документи. Своїми діями відповідач погодився з умовами сплати процентів за користування кредитними коштами. Щодо вирішення позовної вимоги в частині стягнення штрафних санкцій суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної у частині другій статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування позивачем штрафних санкцій в сумі 17 500,00 грн за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги частково, стягнути з відповідача на користь позивача 142 716,29 грн заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5108788 від 13 листопада 2024 року, яка складається з: 34 979,97 грн заборгованості за сумою кредиту, 72 756,32 грн заборгованості за процентами, 34 980,00 грн нарахованих позивачем процентів за 100 календарних днів. При вирішенні заяви позивача про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Порядок розподілу судових витрат визначений у статті 141 ЦПК України. Відповідно до частин першої та другої цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представництво інтересів позивача у даному провадженні здійснював адвокат Столітній М. М. на підставі Договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, Ордеру серії АІ № 2076658 від 22 грудня 2025 року (арк. с. 55-56, 90). На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, до позовної заяви додані: Акт прийому-передачі виконаних робіт від 22 грудня 2025 року; рахунок на оплату № 14087-22/12-2025 від 22 грудня 2025 року (арк. с. 94, 102). З урахуванням положень частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, суд дійшов висновку стягнути з відповідачки на користь позивача 2 157,81 грн сплаченого судового збору та 8 907,73 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial