Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини між подружжям припинені з червня 2025 р., внаслідок різних поглядів на подружнє життя. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Позивач також надав до суду заяву, в якій зазначив, що зберегти з відповідачем сім`ю неможливо, так як він перебуває в інших стосунках і має намір побудувати нову сім`ю, тому подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам та не відповідає реальним сімейним відносинам. 24.12.2025 р. сторонам, за заявою відповідача про надання строку для примирення строком на 6 місяців, було надано строк для примирення на 3 місяці. 20.03.2026 р. відповідач [PERSON] знову надала до суду заяву про надання строку для примирення на термін 6 місяців. Заява позивача [PERSON] про відмову від позову до суду не надходила, тому суд вважає, що примирення між подружжям не відбулося. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 51 Конституції України та 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3 та 4 ст. 56 СК України, передбачено, що право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушення права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України встановлено, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Також, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя. Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні. Таким чином, само по собі зрозумілим є те, що право особи на шлюб і право відкрито повідомляти про такій вибір охороняються Конвенцією, зокрема статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя)». Оскільки позивач не бажає зберегти шлюбні відносини, і подальше спільне життя подружжя і збереження родини стали неможливими, то шлюб з відповідачем суперечить праву позивача на приватне життя, а тому суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою ним за подачу позову 1211,20 грн. судового збору.

Outcome: approved