Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

02 лютого 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» (далі-ТОВ «ФК«Абекор») через свого представника адвоката Пуху Н.С. звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17 січня 2025 року ТОВ «ФК «АБЕКОР» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ФК «АБЕКОР» уклали електронний кредитний договір № 1391876, за мовами якого відповідач отримав кредит у сумі 6000,00 грн. на строк 80 днів з кінцевим терміном повернення до 06 квітня 2025 року включно зі сплатою 0,99 % в день за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за умовами кредитного договору виконав, перерахувавши обумовлену суму кредиту на поточний рахунок відповідача у безготівковій формі за допомогою системи EasyPay, однак, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, суму кредиту не повернув, відсотки за користування ним не сплатив, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі: 10752,00 грн., яка складається з: тіла кредиту -6000,00 грн. та нарахованих процентів - 4752,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, зазначаючи, що термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, з метою захисту та поновлення порушених прав позивача, а саме повернення кредитних коштів та сплати відсотків, у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором, позивач просив стягнути з [PERSON] вищевказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн., витрати на надання правової допомоги у сумі 10000,00 грн та витрат за відправку документів відповідачу у сумі 130,50 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 лютого 2026 року справу передано судді Дем`яновій О.А. 12 лютого 2026 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та згідно з клопотанням представника позивача витребувано від АТ "Універсал Банк" письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме: інформацію чи емітована платіжна карта - маска карти [NUMBER] на ім`я Відповідача [PERSON] РНОКПП [NUMBER] та виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів, відкритого до платіжної картки [NUMBER] за період з 17.01.2025 року по 18.01.2025 року щодо здійснення надходження коштів у сумі 6000 грн., (у разі проведення у вказаний період часу інших операцій, крім як на суму 6000 грн. - їх відображення у виписці не здійснювати для дотримання приписів законодавства щодо забезпечення охорони інформації, яка містить банківську таємницю). Представник позивача у прохальній частині позову просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачу судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку за місцем його проживання направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.46). Згідно з відповіддю №5188/3581 від 14.02.2026 року, яка на запит суду надійшла від ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.41). Згідно з ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «Відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (постанова Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18). Судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Між тим, відповідач не скористався своїм правом подати відзив у встановлений судом строк. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст.ст.19,279 ЦПК України вказана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку спрощеного позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 січня 2025 року між ТОВ "ФК"Абекор" та [PERSON] укладено кредитний договір № 1391876 (а.с.9-17). Згідно з умовами кредитного договору товариство надає позичальнику кредит у сумі 6000,00 грн. на строк 80 днів з кінцевим терміном повернення до «06» квітня 2025 року (включно). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для Позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору (п.1.2.,1.3 кредитного договору). Згідно з п. 1.1.1. кредитного договору на умовах цього Договору, Кредитор надає Позичальнику кредит у гривні, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Згідно з п. 1.3.2. кредитного договору періодичність сплати платежів: 1-й платіж через 30 дн. (період, що починається з моменту укладення Договору та закінчується останнім днем (включно), встановленим для сплати першого платежу, далі по тексту - перший період користування кредитом); 2-й платіж через 50 днів (період, що починається з наступного дня, що слідує за останнім днем першого періоду користування кредитом та закінчується останнім днем (включно), встановленим для сплати другого платежу, (далі по тексту - другий період користування кредитом). Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від користування кредитом та становить: 1.4.1. Базова процентна ставка - 0,99% в день, що застосовується протягом першого періоду користування кредитом; 1.4.2. Основна процентна ставка 0,99% в день, що застосовується протягом другого періоду користування кредитом. Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації [PERSON] на веб-сайті в мережі інтернет https://firstcredit.com.ua та підписання його з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором " d38131", відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". Згідно з п.2.1. кредитного договору кошти кредиту надаються Кредитором у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] що емітована банком України (далі - платіжна картка). Кредит вважається наданим в день перерахування Кредитором суми кредиту (загального розміру) на користь Позичальника. Кредит вважається погашеним в день отримання Кредитором коштів в погашення заборгованості за кредитом (п. 2.3., 2.4.кредитного договору). За умовами кредитного договору Кредитор зобов`язується надати Позичальникові в кредит грошові кошти в порядку та сумі, визначених цим Договором, а позичальник зобов`язаний повернути Кредитору суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором (п.5.1.1., 5.3.1. кредитного договору). Умови кредитного договору у згрупованому вигляді містяться також у Паспорті споживчого кредиту, з яким позичальник ознайомлений перед підписанням кредитного договору, про що свідчить підписання паспорту електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (а.с.21-22). При укладанні кредитного договору [PERSON] ознайомлений також з Таблицею (Графіком платежів) обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який також підписав електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «d38131»(а.с.17зворот-18). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Як встановлено судом, відповідачем підписано кредитний договір №1391876 від 17.01.2025 року в електронному вигляді. Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Разом з тим, виходячи з наведених умов вказаного вище договору, надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року № 755/2284/16-ц. У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. З відомостей, наданих АТ "Універсал Банк" (18.03.2026 вих.БТ/E-8430) на виконання ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 лютого 2026 року згідно із клопотанням представника позивача вбачається, що на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , Банком було емітовано банківську картку № [NUMBER] (а.с.51). Також, АТ "Універсал Банк" надав Рух коштів по картці від 06.03.2026 року за картковим рахунком, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] , з якої вбачається, що 17.01.2025 року на рахунок [PERSON] по картці № [NUMBER] зараховано кошти у сумі 6000,00 грн (а.с.52). Довідкою №19719 від 26.01.2026 року, виданою ТОВ "Фінансова компанія «Контрактовий дім», позивач підтверджує, успішність операції з перерахування 17.01.2025 о 13:36 коштів у сумі 6000UAH на картку номер [NUMBER] , ID платежу [NUMBER] за номером замовлення b00c9fad-d125-4025- 977a-4cf4be7c0478 (а.с.25). Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції №20105-1363-181801813, ТОВ ФК Контрактовий дім 17.01.2025 о 13:36:45 переказав кредитні кошти 6000,00 грн від ТОВ "ФК"АБЕКОР" (Send money by contract: 1391876) на картку [NUMBER] , [NUMBER] , ІД операції: 1543581571 (а.с.20). Згідно з розрахунком заборгованості , у зв`язку із невиконанням [PERSON] умов кредитного договору № 1391876, виникла заборгованість у розмірі 6000 грн. за тілом кредиту та 4752,00 грн. за нарахованими процентами (а.с.23-24). Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору, суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Умови договору також не оспорюються. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно - правового спору. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З наданих доказів вбачається, що під час укладення Кредитного договору №1391876 від 17.01.2025 року сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Відповідачем не надано суду допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що він не укладав з ТОВ «ФК «Абекор» вказаного вище кредитного договору. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит у сумі 6000,00 грн за кредитним договором №1391876 від 17.01.2025 року, проте не виконував взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти в повному обсязі не повернув. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена. Доказів погашення заборгованості суду не надано. Оскільки відповідач в порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, то у нього утворилася заборгованість перед позивачем, як новим кредитором. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000 грн 00 коп., а також заборгованості за відсотками у сумі 4752 грн 00 коп. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2662,40 грн. Враховуючи те, що позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає задоволенню у повному обсязі, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, визначає позивачу судові витрати у сумі 2662,40 грн. та 130,50 грн. витрат пов`язаних з відправкою кореспонденції відповідачу. Також, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано Договір про надання правової (правничої) допомоги від 22 грудня 2025 року (а.с.31-33), Log file за Кредитним договором №1391876 від 17.01.2025 року, Акт приймання-передачі наданих послуг від 30.01.2026 року (а.с.36), Рахунок №1391876 від 28 січня 2026 року (а.с.19), Довіреність № 18/09 від 18.09.2025 року (а.с.29), Ордер на надання правничої допомоги (а.с.34), Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН №1901 (а.с.37). Згідно з п. 1.1. Договору про надання правової (правничої) допомоги від 22 грудня 2025 року Клієнт доручає, а АБ "Наталії Пухи" приймає на себе зобов`язання надавати юридичну та правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором. Пунктом 1.2. Договору про надання правової (правничої) допомоги сторони погодили, що за цим Договором Адвокатським Бюро та/або Адвокатом надається Клієнту наступні види правової (правничої) допомоги: - представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського судочинства, а також в інших державних органних, перед фізичними та юридичними особами; -складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - надання правової інформації, консультації і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності Клієнта. Відповідно до 3.1. Договору про надання правової (правничої) допомоги вартість правової (правничої) допомоги Адвокатському Бюро та/або Адвокату обчислюється виходячи із фактично витрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 (дві тисячі гривень за одну годину фактично витраченого часу на надання правової (правничої) допомоги. Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконання робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконання Адвокатським Бюро та/або Адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат. Оплата гонорару Адвокатському Бюро та/або Адвокату здійснюється Клієнтом виключно після підписання Акту приймання-передачі наданих послуг та за відсутності обґрунтованих зауважень щодо якості, обсягу або належності наданої правової (правничої) допомоги (п.3.3., 3.4. Договору про надання правової (правничої) допомоги). 28 січня 2026 року Адвокатське Бюро "Наталії Пухи" виставило Рахунок №1391876 по боржнику [PERSON] згідно Договору про надання правової (правничої) допомоги № 22122025 від 22.12.2025 року у розмірі 10000,00 грн (а.с.19). Із Акту приймання-передачі наданих послуг від 30 січня 2026 року вбачається, що загальна вартість за послуги з надання правової (правничої ) допомоги наданої Клієнту складає: 10 000,00 (десять тисяч гривень) гривень. ( без ПДВ). Таким чином, суд під час вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оцінивши обґрунтованість пред`явлених вимог, дійшов висновку про наявність правових підстав задоволення цієї вимоги з огляду на наступне. Таким чином, суд під час вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оцінивши обґрунтованість пред`явлених вимог, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення цієї вимоги у повному обсязі з огляду на наступне. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт (постанова Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22). Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Враховуючи на відсутність клопотання відповідача щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, суд,

Outcome: approved