Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, про встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини [INFO] , постійно проживав із померлою [INFO] [PERSON] в [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивував тим, що його мама, [PERSON] , була власником земельної ділянки розміром 1,2000 га, кадастровий номер №2625882400:02:005:0209, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в урочищі «Габові кути» на території Липівської сільської ради Тисменицького (в даний час Івано-Франківського району Івано- Франківської області. Право власності [PERSON] підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №485284, виданого 08 листопада 2010 року Тисменицькою районною державною адміністрацією Івано-Франківської області. Хоч він зареєстрований в м. Івано-Франківську, проте з 2010 року проживав із мамою в [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після смерті останньої відкрилась спадщина на належне їй майно. У зв`язку з тим, що він проживав із покійною [PERSON] в [ADDRESS] , тому, він прийняв спадщину у встановленому законом порядку, однак не оформив свої спадкові права. В грудні 2025 року він звернувся до [PERSON] , державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області, для оформлення документів і відповідно отримання свідоцтва про право на спадщину на належне спадкодавцю спадкове майно - земельну ділянку в селі Липівка Івано- Франківського району Івано-Франківської області. Проте, в нотаріальній конторі йому було відмовлено в оформленні спадщини у зв`язку з тим, що він зареєстрований в м. Івано-Франківськ, а не в с. Липівка, Івано-Франківського району Івано-Франківської області, тому на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем [PERSON] разом однією сім`єю і в установлений законом термін спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини. За таких обставин, він, вимушений звернутись до суду із заявою про встановлення юридичного факту. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник Тисменицької міської ради в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позову Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він проживає в селі Липівка. Йому відомо, що з 2010 року і аж до смерті [PERSON] , яка померла в 2015 році з нею проживав її син [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Це було зумовлено тим, що [PERSON] була особою похилого віку та потребувала постійного догляду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що проживає в с. Тязів. Він дружить із [PERSON] . Йому відомо, що через тяжку хворобу [PERSON] з нею проживав її син - [PERSON] в [ADDRESS] , до її смерті у 2015 році. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 04 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №1410 (а.с. 8). В свідоцтві про народження серії [NUMBER] виданим 04 червня 1981 року в с. Липівка Івано-Франківського району Івано-Франківської області, зазначено, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №465264 [PERSON] на підставі розпорядження Тисменицької районної державної адміністрації від 11.02.2009р. №74 належить земельна ділянка площею 1,2000 га розташованої в урочищі «Грабові кути» Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10). В довідці №249 виданій 20.11.2025 року Липівським старостинським округом №3 Тисменицької міської ради зазначено, що [PERSON] на час смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , проживав разом із нею за адресою: [ADDRESS] . Померла на день смерті була постійним жителем с. Липівка. Заповіт від імені [PERSON] в Липівському старостинському окрузі №3 Тисменицької міської ради не посвідчувався (а.с.11). Постановою державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Колтун С.В. №174/02-31 від 02 грудня 2025 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з тим, що спадкоємець [PERSON] на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем [PERSON] разом однією сім`єю і в встановлений законом термін не подав заяву про прийняття спадщини (а.с.12). Спадкоємцем першої черги є позивач [PERSON] , який не звертався до нотаріальної контори. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз.3 п.3постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч.2, ст.1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Частиною 1 ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст. 1269 ЦК України). Згідно з п.п.4.10 п.4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактично прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пунктом 23 зазначеної постанови встановлено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тобто, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Отже, відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем. Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував, що факт реєстрації місця проживання позивача за іншою адресою, ніж місце проживання й реєстрації спадкодавця, не має правового значення у таких спірних правовідносинах. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17. В ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 569/15147/17, зазначено, що тлумачення статті 29 ЦК України упоєднанні зістаттями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, дає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті, так і іншими документами згідно із статтею 3Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 вказав, що частина третя статті 1268ЦК України вимагаєнаявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц. Отже, під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, суд повинен досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців. У матеріалах справи наявна довідка №249 видана 20.11.2025 року Липівським старостинським округом №3 Тисменицької міської ради про те, що на день смерті [INFO] [PERSON] проживав розом зі своєю мамою [PERSON] (а.с.11). Крім того, в судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт постійного проживання та ведення спільного господарства [PERSON] із померлою [INFO] [PERSON] в [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що встановлення вказаного факту необхідно позивачу для належної реалізації прав після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог із встановленням факту проживання [PERSON] , на час відкриття спадщини [INFO] , із померлою [INFO] [PERSON] в [ADDRESS] , який знайшов своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами в їх сукупності та має для позивача істотне юридичне значення. На підставі викладеного та

Outcome: approved