Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Дубенчук М.В. звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати права власності на спадщину у порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати спадкодавець за законом [PERSON] . Після смерті відкрилась спадщина за законом на належну спадкодавцю земельне ділянку площею 2.96 га з кадастровим номером 1822380600:07:000:0039, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка рошташована на території Бехівської сільської ради Коростенського району Житомирської області. У встановленому законом порядку вона спадщину прийняла та була заведена спадкова справа №41/2023. Вона являється єдиним спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину та не відмовилась від неї. При вивчені наданих документів виявлено, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку 1822380600:07:000:0039 є підчистки. В повному Витягу з Державного кадастру власником земельної ділянки 1822380600:07:000:0039 є [PERSON] . Вважає, що дана розбіжність виникла в зв`язку з допущення механічної помилки при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру та оформлення спадкових прав. Повідомлення про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру від 06.10.2021 було дійсно виявлено помилку та рекомендовано звернутись до органу державної реєстрації. Рішенням від 06.10.2021 було відмовлено у внесені відомостей до Державного земельного кадастру. Як з`ясувалось, що в Державному земельному кадастрі дана земельна ділянка такою ж площею, місцем розташуванням і цільовим призначенням належала [PERSON] з кадастровим номером 1822380600:05:000:0039. Отже виявилось, що при видачі державного акту на земельну ділянку з кадастровим номером 1822380600:07:000:0039 площею 0,66 га. [PERSON] в акті була допущена технічна помилка, а саме: в кадастровому номері замість 05 вказано 07. При оформленні спадщини [PERSON] нотаріусом Зіневичем С.О. Коростенського районного нотаріального округу дана помилка не була врахована та своєчасно не виправлена, що потягло за собою такі негативні наслідки. Як з`ясувавлось такий же кадастровий номер 1822380600:07:000:0039 було присвоєно земельній ділянці полощею 2,96 га згідно акту про право власності на 4 земельну ділянку за реєстраційним номером 010421000269 від 20.10.2004, виданого [PERSON] є померлою, а її спадкоємицею являється [PERSON] . При зверненні до Центру надання адміністративних послуг Коростенської міської ради з повідомлення про виявлення та виправлення відповідної помилки, за результатами проведеної перевірки Сектором ведення державного земельного кадастру Відділу №3 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області були внесені зміни і земельній ділянці з кадастровим номером 1822380600:07:000:0039 площею 0,6599 га присвоєно кадастровий номер 1822380600:05:000:0589. Тому, з метою захисту своїх законних прав та інтересів на реєстрацію свого нерухомого майна позивачка звернувся до суду з даним позовом. Позивачка в позовній заяві просить проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач Коростенська міська рада просить проводити розгляд справи без участі їх представника, в прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи головного управління Держгеокадастру у Житомирській області надав суду заяву про проведення розгляду справи без участі їх представника, при винесенні рішення покладаємося на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус Зіневич С.О. надіслав листа просить судове засідання проводити без його присутності, оскільки не має можливості прибути до суду за поважної причини, позицію щодо позову не висловив. Третя особа Друга Коростенська державна нотаріальна контора надіслала листа просить судове засідання розглядати без участі їх представника, проти заявлених вимог не заперечує та у винесенні рішення покладається на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судовому засідання проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд прийшов до наступного. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом на земельну ділянку загальною площею 2.96 га, яка розташована на території Бехівської сільської ради Коростеннського району Житомирської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1822380600:07:000:0039. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ №056907 від 20.10.2004. Згідно до повідомлення від 06.10.2021, встановлено, що [PERSON] було повідомлено про виявлення помилки, а саме: у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії допущеної у відомостях про власникій земельної ділянки з кадастровим номером 1822380600:07:000:0039 для виправлення якої рекомендують звернутися до органу державної реєстрації прав на нерухоме майно, тому що помилки, допущені у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії, підлягають виправленню у Державному земельному кадастрі. Згідно рішення №РВ-1801789662021 від 06.10.2021 Державним кадастровим реєстратором Відділ у Коростенському районі Головного Держгеокадастру у Житомирській області відмовлено у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 06.10.2021 разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. 16.12.2023 державний нотаріус Другої Коростенської державної нотаріальної контори Оксана Кобилинська відмовила позивачці в оформлені спадщини за законом на вищезазначену земельну ділянку у зв`язку із розбіжностями, а саме: у витязі з Державного земельного кадастру про земельну кадастру від 14.08.2023 № НВ-1800449852023, власником земельної ділянки кадастровий номер 1822380600:07:000:0039 зазначено [PERSON] . Відповідно до Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.11.2025 (справа №279/3707/25, провдадження №2/279/1691/25) було встановлено, що [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 1822380600:07:000:0039 успадкував 17.07.2013 за заповітом від [PERSON] , яка померла [INFO] . Померлій [PERSON] дана земельна ділянка з кадастровим номером 1822380600:07:000:0039 площею 0,66 га, яка розташована за адресою: Житомирська область, Коростенській район, Бехівська сільська належала на праві власності, згідно розпорядження голови Коростенської райдержадміністрації від 20 лютого 2004 року № 53 про що зазначено в Державному акті про право власності на земельну ділянку Серія ЖТ №079227 від 13 жовтня 2004 року, виданим Коростенською районною державною адміністрацією, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010421000075. Однак, як з`ясувалося в Державному земельному кадастрі дана земельна ділянка такою ж площею, місцем розташуванням і цільовим призначенням належала [PERSON] з кадастровим номер 1822380600:05:000:0039. Як, виявилося що при видачі державного акту на земельну ділянку з кадастровим номером 1822380600:07:000:0039 площею 0,66 га [PERSON] в акті була допущена технічна помилка: в кадастровому номері замість зони 05 вказано зону 07. Отже, як встановлено судом, [PERSON] є єдиною спадкоємицею по закону до майна померлої [PERSON] . Вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері та оформила частину спадкового майна, у тому числі отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на у зв`язку із розбіжностями, а саме: власником земельної ділянки 1822380600:07:000:0039 зазначено [PERSON] .. За таких обставин відсутня можливість оформлення позивачем свого права на спадкове майно в позасудовому порядку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини и не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За такого, вищевказане майно вважається таким, що ввійшло до складу спадщини. Згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій, в тому числі для видачі свідоцтва про право на спадщину, документи, якщо вони не відповідають вимогам закону Отже, в разі відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вирішення питання про спадкування підлягають розгляду судом. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно приписів ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням наданих позивачем доказів, досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку з кадастровим номер 1822380600:07:000:0039, площею 2,969 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться у Житомирській області Коростенського району Бехівської сільської ради.

Outcome: approved