Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Тульчевського О. В. звернулась до суду з позовом до Запорізької міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що [INFO] у м. Запоріжжі помер чоловік позивачки [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності позивачці 2/3 частки, та чоловікові позивачки 1/3 частки відповідно. Місцем відкриття спадщини є квартира за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання позивачки зареєстроване в квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 13.11.2001 по цей час. Тобто позивачка є співвласницею вказаної квартири, 1/3 частки якої входить до складу спадщини та є місцем відкриття спадщини після померлого чоловіка. 13.10.2025 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В. В. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування та надано роз`яснення щодо оформлення спадщини №167/02-14 від 13.10.2025, а саме рекомендовано звернутися до суду для вирішення спірних питань по спадщині. Позивачка вважає, що вона прийняла спадщину після смерті її чоловіка правомірно, на підставі ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, оскільки як дружина постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте не може реалізувати своє право на спадщину, оскільки в неї відсутні відповідні документи, які б підтверджували факт постійного проживання спадкодавця разом з нею у період з 22.11.2001 по день його смерті, що вона не знала про цей факт, в родині ці обставини не обговорювались, вони як подружжя постійно проживали разом в своїй квартирі за адресою: [ADDRESS] ., томувона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, вимушена звернутися до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 1-6). Посилаючись на викладене, просила встановити факт того, що [PERSON] постійно проживала разом з чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини. Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 06.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження із розглядом справи в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання, встановлено сторонам строки на подання заяв по суті справи. Цією ж ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В. В. засвідчену в установленому законодавством порядку копію спадкової справи №32/2025, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Крім того, задоволено заяву про виклик свідків, викликано в судове свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 35-36). 05.03.2026 в підсистемі Електронний суд ЄСІТС судом отримано заяву представниці відповідача Мірошниченко О. О. про розгляд справи за відсутності представника Запорізької міської ради. Крім того, зазначають, щодо вирішення справи покладаються на розсуду суду (а.с. 40). Ухвалою суду від 17.03.2026 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду (а.с. 49). 25.03.2026 на адресу суду від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В. В. надійшла засвідчена в установленому законодавством порядку копія спадкової справи № 32/2025, заведена після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на 16 арк. (а.с. 57-72). У судовому засіданні представник позивачки адвокат Тульчевський О. В. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. 31.03.2026 суд завершив розгляд цієї справи та перейшов до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши перерву для виготовлення його повного тексту до 02.04.2026. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, встановив таке. Встановлено, що 06.11.1958 між позивачем [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 06.11.1958 Орджонікідзевським районним бюро ЗАГС м. Запоріжжя, актовий запис №1734 (а.с. 13). [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер у місті Запоріжжі, про що 18.11.2021 Запорізьким відділом державної реєстрації цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено відповідний актовий запис №2162 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18.11.2021 (а.с. 12). Після померлого [INFO] відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності позивачці 2/3 частки, та чоловікові позивачки 1/3 частки відповідно, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом №2180 виданим 16.10.2025 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В., (а.с. 15), витягами з держаного реєстру речових прав №447975884 від 16.10.2025 і №448309553 від 18.10.2025 (а.с. 16, 17) та Свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] , виданим 17.08.1991 Запорізьким металургійним комбінатом «Запоріжсталь» ім. С. Орджонікідзе (а.с. 14). Місцем відкриття спадщини є квартира за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою позивачка [PERSON] зареєстрована з 13.11.2001 по теперішній час, що підтверджується відміткою про місце проживання проставленою на ст. 12 паспорту громадянина України позивача серії [NUMBER] виданого 25.03.1997 (а.с. 18). 02.10.2025 позивачка звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коваленко Вікторії Вікторівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] її чоловіка [PERSON] , [INFO] , на підставі якої того ж дня була заведена спадкова справа за номером у Спадковому реєстрі 74672470, у нотаріуса 32/2025, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №82746168 виданим 02.10.2025 (а.с. 19). 13.10.2025 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коваленко Вікторією Вікторівною позивачці надано роз`яснення щодо оформлення спадщини №167/02-14 від 13.10.2025, в якому зазначено: «відносно заяви (за № 87 від 02.10.2025) на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом згідно зі ст. 1261 Цивільного кодексу України після померлого [INFO] [PERSON] , чоловіка, [INFO] , місце народження - Україна, Миколаївська область, місто Первомайськ, місце реєстрації якого за заявою, за адресою: [ADDRESS] , роз`яснено, відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємці за заповітом чи за законом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Строк для прийняття спадщини визначений статтею 1270 ЦК України та становить - шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України - якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного Кодексу України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що її не прийняв. Виняток становлять ті спадкоємці, які згідно частини 3 ст. 1268 ЦК України, постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та які документально підтвердили факт сумісного проживання /реєстрації. Вивчивши матеріали справи та згідно інформації Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 03.10.2025 за №06.4-06/02/25797, отриманої на запит нотаріуса, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] в період з 22.11.2001 по 29.12.2021 року, отже відсутній факт прийняття спадщини на день смерті спадкодавця. Тому не вбачається підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у безспірному порядку (а.с. 29). Так, згідно з наданої до роз`яснення інформації Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 03.10.2025 за №06.4-06/02/25797, отриманої на запит нотаріуса, місце проживання [PERSON] , [INFO] , було зареєстроване в квартирі за адресою: [ADDRESS] , в період з 30.07.1980 по 15.11.2001, а в період з 22.11.2001 по 29.11.2021 (помер [INFO] ) за адресою: [ADDRESS] , та разом з ним на день смерті зареєстровані особи відсутні (а.с. 20). Тобто на час відкриття спадщини місце проживання чоловіка позивачки, який помер [INFO] було зареєстроване в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка перебувала у їхній з чоловіком спільній сумісній власності до 20.08.2020. Далі, згідно з договором дарування від 20.08.2020, посвідченим Гришиною В.І., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №270, 20.08.2020 вказана квартира позивачкою [PERSON] була подарована за згодою чоловіка їхньому сину [PERSON] , [INFO] (а.с. 21-22), що підтверджується в тому числі витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №221007682 від 20.08.2020 (а.с. 23) та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 14.01.1969 Орджонікідзевським районним бюро ЗАГС м. Запоріжжя (а.с. 24). Втім, після укладання зазначеного договору дарування чоловік позивача так і не зміг зареєструвати своє місце проживання за адресою фактичного місця проживання: [ADDRESS] , за станом свого здоров`я, та установленого з 12.03.2020 на всій території України карантину. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до п.23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також, передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч. 3, 5 ст.1268 ЦК України). Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Надаючи оцінку наявним у справі доказам у їхній сукупності, суд дійшов висновку, що факт постійного проживання позивачки разом зі спадкодавцем на момент смерті останньогоза адресою: [ADDRESS] підтверджується наявними у справі доказами та показами свідків, допитаних в судовому засіданні. Так, згідно з відповіді начальника відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області № 3263-2026 від 08.01.2026, вбачається, що 17.11.2021 до відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від працівників ритуальної служби за фактом раптової смерті [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Вказане звернення було зареєстровано до ІПНП за №34241 (а.с. 26). Згідно відповіді директора КНП «Лівобережний ЦПМСД №1» ЗМР №0014/01-08 від 12.01.2026, [PERSON] , [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , мав укладену декларацію з сімейним лікарем [PERSON] . [PERSON] спостерігався сімейним лікарем, кардіологом, невропатологом. Пацієнту надавалася медична допомога вдома. Причина смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» встановлювалась без патологоанатомічного розтину. [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , має укладену декларацію з сімейним лікарем [PERSON] , спостерігається сімейним лікарем, невропатологом, травматологом. Пацієнтці [PERSON] надавалася медична допомога вдома до 17.11.2921 (а.с. 30). Відповідно до довідки про причину смерті лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о) №258/1 від 18.11.2021, виданої за результатами встановлення причини смерті без патологоанатомічного розтину [PERSON] , [INFO] , яка настала [INFO] , лікарем КНП «ЦПМСД №10» (правонаступником якого є КНП «Лівобережний ЦПМСД №1» ЗМР), за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] , яка видана відповідно до вимог п.3 Порядку взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України, Генеральної прокуратури України від 29.09.2017 №807/1193/279, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.10.2017 за №1299/31167, дійсного на 17.11.2021 на день настання смерті [PERSON] , яким встановлено, що у разі смерті людини за місцем її проживання без ознак насильницької смерті або підозри на таку на місце події виїжджає лікар, а у випадках, передбачених наказом № 545, фельдшер закладу охорони здоров`я, який констатує факт смерті, проводить огляд трупа, за результатами якого інформує органи та підрозділи Національної поліції та адміністрацію закладу охорони здоров`я, що забезпечує потреби населення у медичному обслуговуванні на відповідній території, про можливість встановлення причини смерті без патологоанатомічного розтину та видачі лікарського свідоцтва про смерть (фельдшерської довідки про смерть) (а.с. 27). Допитаний в судовому засіданні як свідок[PERSON] , [INFO] , пояснив, що він є сином позивачки та батька [PERSON] , який помер [INFO] . Його батько та матір постійно проживали разом у квартирі за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, піклувалися один про одного, вели спільне господарство. У 2020 році батьки подарували йому квартиру за адресою: [ADDRESS] . Він не знав, що батько був зареєстрований за вказаною адресою, ба більше, що не був знятий з реєстрації за цією адресою, хоча все життя він проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю свідка [PERSON] , а дружиною [PERSON] . Його батьки весь час постійно проживали разом в квартирі по [ADDRESS] , до смерті його батька, яка помер в цій квартирі, поховання відбулось за цією ж адресою, похованням займалась вся їхня родина, в тому числі й мати свідка, позивачка по справі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] , пояснила, що вона є невісткою позивачки, дружиною [PERSON] , який є сином [PERSON] та [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] це її свекор, який постійно проживав із матір`ю її чоловіка за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] були гарним подружжям, проживали постійно разом за однією ж адресою: [ADDRESS] до смерті [PERSON] . Всі вони, як родина часто зустрічались, проводили разом свята, вихідні саме за цією вказаною адресою. Факт того, що [PERSON] був якийсь час зареєстрований за іншою адресою, в родині ніхто не знав, не обговорював, такі обставини виявлені при оформленні спадщини. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка[PERSON] , [INFO] , пояснив, що він є сусідом позивачки [PERSON] та [PERSON] , яких знає з дитинства, оскільки свідок за адресою: [ADDRESS] проживав з дитинства, з того ж часу, приблизно з 1979-1980 років знав як сусідів родину [PERSON] . Підтвердив, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям, проживали постійно разом за вказаною адресою в квартирі [ADDRESS] , їхні квартири розташовані напроти. Також знає їхнього сина [PERSON] , який одружився, в них народилась донька, отже дуже давно і добре знає цю родину, які проживали за однією адресою, ніколи [PERSON] не переїжджав з вказаної квартири на іншу адресу. Підтвердив, що [PERSON] та її померлий чоловік постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS] , піклувався один про одного, дружина після смерті [PERSON] займалася його похованням. Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що позивачка належними та допустимими доказами підтвердила факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщиниза адресою: [ADDRESS] . У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлення цього факту має для позивачці юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації позивачкою права на отримання спадщини. З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язкок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що позивачка спадщину прийняла своєчасно, так як постійно проживала із спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини, проте не може реалізувати своє право на спадщину, оскільки відсутній документ, котрий свідчить про факт постійного проживання разом із спадкодавцем, та приймаючи до уваги, що позивачка позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, і відповідачем не було подано заперечень щодо позову, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. При цьому, до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (остаточне 17.06.2011), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів».

Outcome: approved