Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" звернулося до Хмільницького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 04.11.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 478940425 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт Товариства: moneyveo.ua обрала для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначивши свої персональні дані, в тому числі і банківську картку на яку в подальшому отримала грошові кошти у сумі 6400 грн., пройшла декілька етапів підтвердження наміру вступити в договірні відносини з Товариством та уклала кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу (алгоритм дій споживача в телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору додається). Договір був вчинений в електронній формі. Відповідач повністю погодився з умовами кредитного Договору. Договір про надання кредиту підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Кредитний договір № 478940425 від 04.11.2022 року, який був підписаний Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, було направлено Позичальнику 04.11.2022 року на номер мобільного телефону вказаний нею в Заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор № MNV23GN4 було введено Позичальником у відповідне поле в інформаційно- телекомунікаційній системі Товариства 04.11.2022 року о 15:58:54 годині, після чого Відповідач натиснула кнопку «Відправити/Підписати», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відразу після вчинених дій, Товариством було перераховано грошові кошти в сумі 6400 грн. на банківську карту № [NUMBER] , що належить Відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що Відповідачка прийняла пропозицію Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» додається). Відповідно до умов Кредитного договору Первісний кредитор надав Відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 6400 грн. строком на 14 днів зі сплатою 2,10 процентів від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту Позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. 28.11.2018 року між Первісним кредитором та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 478940425 від 04.11.2022, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 208 від 20.12.2022 року. 30.10.2023 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" (надалі - ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс") було укладено Договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 478940425 від 04.11.2022 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №1 від 30.10.2023 року. В подальшому, 26.12.2024 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та позивачем було укладено Договір факторингу № 26/12/Е. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 року за Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача в сумі 30977,28 грн., з яких 6400 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 24577,28 грн. - сума заборгованості за відсотками (копії додаються). Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви за Кредитним договором № 478940425 від 04.11.2022 року становить - 30977,28 грн., з яких 6400 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу,24577,28 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - штрафи та пеня. За наведених обставин позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 478940425 від 04.11.2022 року в розмірі 30977,28 грн. та судові витрати, а саме: судовий збір: 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу: 6000,00 грн. 28.03.2025 від представника відповідача надійшов відзив в якому він вважає, що позовні вимоги позивача є незаконними та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] кредитний договір № 478940425 від 04.11.2022 року із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не підписувала та кошти в сумі 6400,00 грн. не отримувала, про що свідчить наступне. В АТ КБ «Приватбанк» на [PERSON] приблизно в 2018-2019 році, коли вона працювала в магазині «Візит» було відкрито банківську картку «Для виплат»(номер не пам`ятає, так як в листопаді 2022 року було замінено на карту «Для виплат» № [NUMBER] ) і крім того до цієї карти в відділенні АТ КБ «Приватбанк» видавалась карта «Універсальна» для відкриття кредитної лінії № [NUMBER], термін дії якої був до 10/22 року. Але кредитна лінія на даній картці не відкривалась і не була активна. Так як в Хмільницькому відділенні АТ КБ «Приватбанк» було видано дві банківські картки, то і було зареєстровано додаток «Приват-24» з прив`язкою до фінансового телефону номер [NUMBER] , який належав їй. В додатку «Приват-24» доступні були дані на обидві банківські картки. Відповідачка [PERSON] не зверталась до будь-яких фінансових установ про надання кредитів в 2022 році і в жовтні-листопаді 2022 року не підписувала будьяких кредитних договорів. Взагалі про кредитну заборгованість [PERSON] дізналась в першій половині листопада 2022 року, коли їй почали телефонувати представники з фінансової установи -ТОВ «Мілоан» і направляти на телефон позивачки [NUMBER] СМС повідомлення, що в неї є заборгованість про кредитам і необхідно виплачувати відсотки. Так як телефонні дзвінки були регулярні, то Відповідачка 20 листопада 2022 року звернулась в Хмільницький РВП ГУНП у Вінницькій області з заявою про шахрайські дії невідомих осіб, які невідомо як оформили на останню кредити з фінансовими установами і що злочинці змінили карту АТ КБ «Приватбанку» з № [NUMBER] на № [NUMBER] і відповідно на даній картці були здійснені банківські транзакції на загальну суму близько 23 000 грн. Заяву [PERSON] від 20.11.2022 року було зареєстровано в ІП «Єдиний облік» ІТС ІПНП Хмільницького РВП ГУ НП у Вінницькій області за № 5757. 21 листопада 2022 року вона в Хмільницькому відділенні АТ КБ «Приватбанк» отримала виписку по картці «Універсальна» АТ КБ «Приватбанку» № [NUMBER] , яка зареєстрована на її ім`я, про рух коштів на картці за період з 01.10.2022 по 21.11.2022 і після отримання зазначеної виписки нею було з`ясовано, що на дану картку зараховувались кошти, а саме: - 30.10.2022 року в 18 год.44 хв. З ТОВ «Мілоан» - в сумі 5 000,00 грн.; - 30.10.2022 в 18 год.46 хв. з ТОВ «Мілоан» - в сумі 3 000,00 грн.; - 01.11.2022 в 20 год.29 хв. З ТОВ «Манівео» - в сумі 3 000,00 грн.; - 04.11.2022 в 15 год.50 хв+. з ТОВ «Манівео» - в сумі 5 400,00 грн.; - 04.11.2022 в 15 год. 59 хв. з ТОВ «Манівео» - в сумі 6 400,00 грн.; - а також 04.11.2022 в 15 год.39 хв. з карти «Приватбанку» від невідомої їй особи - [PERSON] - в сумі 2 987,04 грн. Частина з зазначених коштів невідомо як була переведена на картки інших осіб, а також на покупки та оплату послуг невідомо яких. 21 листопада 2022 року Відповідач в відділенні «Приватбанку» заблокувала карту № [NUMBER] і залишок в сумі 205 грн. 31 коп. їй перекинули на карту для виплат № [NUMBER] , яку Відповідач відкрила в цей же день в відділенні банку. Дану виписку [PERSON] надала в поліцію. Докази того, що [PERSON] не укладала кредитний договір № 478940425 від 04.11.2022 року з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і не отримувала кредитні кошти в сумі 6 400,00 грн. підтверджуються невідповідністтю номеру телефона в договорі, номеру її квартири та електронної адреси. У зв`язку із чим просить відмовити у задоволені позовних вимог. 14.04.2025 надійшли додаткові пояснення у справі в яких представник позивача зазначає , шо подавши заяву до поліції, відповідачка не спростовує належності їй номера телефону, який вказаний у заявці на отримання кредиту та факту надсилання на вказаний номер одноразового електронного ідентифікатора, який являється електронним підписом для підписання кредитного договору. Відповідачем не надано до суду спростування щодо методу укладання кредитного договору, перерахунку коштів, отримання кредитних коштів та неповернення кредитних коштів. Отже , кредитний договір №478940425 від 04.11.2022 р. укладений між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є чинним. Даний факт свідчить про те, що Відповідач погодилася з усіма умовами кредитного договору, а тому взявши на себе зобов`язання повинна їх виконувати (відповідно до розділу 14 Кредитного договору №478940425 від 04.11.2022 р.). Особу, яка за твердженнями Відповідачки уклала Кредитний договір від її імені в ході зазначеного кримінального провадження не встановлено, отже зобов`язання за Кредитним договором покладається на Позичальника, а саме на [PERSON] . Звертає увагу, що у разі постанови судом обвинуваченого вироку у справі відносно особи, яка могла від імені Відповідача укласти Кредитний договір, то Відповідач матиме право, відповідно до ст. 444 ЦПК України, на поворот виконання рішення. Зазначає, що жодних дій відносно визнання Кредитного договору недійним, Відповідачка за весь час його існування не здійснювала. Тобто даний договір залишається чинним та підлягає обов`язковому виконанню. 19.09.2025 на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення в яких зазначено, що відповідачка не довела не отримання нею кредитних коштів, номер телефону та електронна адреса можуть безперешкодно змінюватися власниками на відміну від РНОКПП та адреси реєстрації. Відсотки за користування кредитними коштами нараховувались в межах строку дії кредитного договору та умов погоджених сторонами. Відповідачка не виявила бажання розірвати кредитний договір. Просить позов задоволити. 10.12.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення в яких він зазначає, що перед укладенням кредитного договору було проведено ідентифікацію та верифікацію особи боржника та отримання коштів відповідачкою підтверджується належними доказами . Просить задоволити позов. 15.12.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення в яких він зазначає, що номер телефону та електронна адреса , зазначені в кредитному договорі є динамічними та їх власник може змінювати за власним бажанням, а РНОКПП та та адреса реєстрації є сталими ідентифікаторами , які змінюються за спеціальною процедурою. Дана інформація зазначена в кредитному договорі. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі Відповідачка та її представник в судове засідання не з"явились, подали заяву про подальший розгляд справи у їх відсутність, проти позову заперечують. В минулому судовому засіданні позивачка пояснила, що кредитних коштів не отримувала та будь-яких заявок на їх отримання не здійснювала. Про наявність кредиту дізналась в листопаді 2022 року, коли на її номер телефону почали надходити дзвінки з вимогою погасити борг. Після чого вона звернулась до поліції та надала виписку по рахунку отриману в банку з якої дізналась про наявність інших кредитів. Запевнила, що фінансовий номер телефону, що зазначений в договорі їй не належить. Крім того, від працівників банку вона дізналась, що на момент подання заявки та отримання кредитних коштів змінювався її логін та пароль для входу в Прива 24. Адвокат Зарічнюк О.П. зазначив, що договір укладався поза волею відповідачки невідомими особами, для чого змінювався логін та пароль для входу у Приват 24. Кредит отримувався на підставі заявки, яка була зроблена в іншій області, хоча відповідачка в цей час перебувала на робочому місці в м. Хмільнику. Фінансовий номер телефону відповідачці ніколи не належав. Вказані в кредитному договорі особисті дані відповідачки частково не відповідають дійсності. Просить відмовити в позові. Суду на дослідження надано кредитний договір укладений 04.11.2022 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] у формі електронного документу з використанням електронного підпису, на підставі якого на картку відповідачки перераховані кредитні кошти у розмірі 6400,00 гривень строком на 14 днів, зі сплатою 2,10 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.( коп.а.с. 13-17, 18) Орієнтована дата повернення - 18.11.2022 . Кредитний договір №478940425 від 04.11.2022 підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV23GM4, який було направлено позичальнику 04.11.2022 на номер мобільного телефону вказаний ним у заявці на отримання грошових коштів та введено останнім у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 04.11.2022 15:59:02 (Т.1 а.с. 19). Факт перерахування первісним кредитором коштів в сумі 6400 грн на платіжну картку № [NUMBER] підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» №11_1/2024 від 16.12.2024 (Т.1 а.с.25-26). 20.11.2022 року [PERSON] звернулась в Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області з заявою про шахрайські дії невідомих осіб, які оформили на останню Кредити. Заяву [PERSON] від 20.11.2022 року було зареєстровано в ІП «Єдиний облік» ІТС ІПНП Хмільницького РВП ГУ НП у Вінницькій області за № 5757( коп.а.с.81-95) та вподальшому внесено відомості до ЄРДР за ч.4 ст. 190 КК України (Т.1 а.с 188-191) Відповідно до інформації наданої АТ КБ "Приватбанк" 04.11.2022 о 15.59 год на карту відповідачки відбувся переказ кредитних коштів ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» у сумі 6400 грн (а.с. 200,201). Крім того, у період з 30.10.2022 по 19.11.2022 змінювався фінансовий номер телефону відповідачки з [NUMBER] на [NUMBER] .(Т.1 а.с 202) Крім того, за інформацією АТ КБ Приват Банк в кабінет належний [PERSON] з фінансовим номером [NUMBER] в період часу з 30.10.2022 по 04.11.2022 неодноразово здійснювався вхід з різних мобільних пристроїх (Т.2 а..с. 34-35) Згідно інформації отриманої від ПАТ "Київстар" абонентський номер [NUMBER], який є фінансовим номером відповідачки для входу в Приват 24, 04.11.2022 о 18.34 год перебував у м. Хмільнику (а.с.Т.1 161-164) Згідно інформації ПрАТ "ВФ Україна" абонентський номер [NUMBER] , який було змінено у період отримання кредиту, з 15.29 год перебував на території Київської області (Т.1 а.с. 165-170) Позивачка в період з 16.03.2022 по 19.08.2024 працювала в м. Хмільнику на посаді продавця продовольчих товарів та згідно табелю робочого часу 04.11.2022 проставлено 8 годинний відпрацьований день (Т.1 а.с. 218,219) Відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та додаткових угод до вказаного договору №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022 та №32 від 31.12.2023 укладених відповідно між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача (Т.1 а.с.27-34). 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача (а.с.37-40). 26.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №26/12/24, згідно умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги (Т.1 а.с.41-45). 29.08.2023 [PERSON] було направлено повідомлення-вимогу про продаж боргу за кредитним договором № 100817644 разом із повідомленням про відступлення права вимоги ( коп.Т.1 а.с.102-103). 07.09.2023 року [PERSON] надіслала відповідь на вимогу ТОВ"ФК"Кредит-Капітал" (коп.Т. 1 а.с.104). 13.09.2023 року [PERSON] надіслала відповідь на вимогу ТОВ"ФК"Кредит-Капітал" (коп. Т.1 а.с.105). 01.04.2024 року [PERSON] надійшов гарантійний лист від ТОВ"ФК"Кредит-Капітал"з реквізитами про погашення боргу (коп.Т.1 а.с.106-108). [PERSON] було направлено гарантійний лист оформлення рекруктуризації боргу за кредитним договором № 100817644 ( коп.Т.1 а.с.109-113). 28.08.2023 [PERSON] було направлено повідомлення-вимогу про продаж боргу за кредитним договором № 8462601 разом із повідомленням про відступлення права вимоги ( коп.Т. 1 а.с.114-116). 07.09.2023 року [PERSON] надіслала відповідь на вимогу ТОВ"ФК"Кредит-Капітал" (копТ. 1 а.с.117). 13.09.2023 року [PERSON] надіслала відповідь на вимогу ТОВ"ФК"Кредит-Капітал" (коп.Т.1 а.с.118). 01.11.2023 року [PERSON] надійшов гарантійний лист від ТОВ"ФК"Кредит-Капітал"з реквізитами про погашення боргу (коп.Т. 1 а.с.119-122). Згідно з розрахунками заборгованості здійсненими ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Т. 1 а.с.46), ТОВ «Таліон плюс» (Т.1 а.с.47-48) та виписки з особового рахунка за кредитним Договором №478940425, сформованої ТОВ «ФК «ЕЙС» (Т. 1 а.с.49) заборгованість становить 30977,28 грн. Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За частинами першою, другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Частинами третьою, четвертою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з абзацом першим частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наведених вище норм права слідує, що кредитний договір, зокрема, договір про споживчий кредит має укладатися у письмовій формі. При цьому письмова форма такого договору може бути виражатися як у паперовому вигляді, так і у вигляді електронного документа з накладенням електронних підписів, у т.ч. електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У разі підписання кредитного договору в електронному вигляді шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, цей одноразовий ідентифікатор надсилається особі, яка має намір підписати договір, визначеними засобами дистанційного зв`язку, зокрема шляхом відправки SMS-повідомлення на вказаний такою особою номер мобільного телефону. Підписуючи договір, особа відправляє електронне повідомлення про прийняття пропозиції укладення договору (акцепт) із попередньо отриманим нею одноразовим ідентифікатором. Таке електронне повідомлення відправляється особою оференту (в даному випадку - фінансовій установі), зокрема, SMS. Отже, фактичним підписантом договору у вищезгаданому порядку є особа, у володінні якої у цей час перебуває номер мобільного телефону, з якого алфавітно-цифрова послідовність (одноразовий ідентифікатор), попередньо отримана від фінансової установи, надсилається оференту за допомогою SMS для акцепту пропозиції про укладення договору. Як убачається з досліджених доказів , в день подання заявки на отримання кредитних коштів , змінений фінансовий номер телефону працював у Київській області, яка є територіально віддалена від місця проживання відповідачки та в цей час остання перебувала на робочому місці в м. Хмільнику Вінницької області Наведене вище стосовно цієї справи свідчить про те, що відповідач не подавала ТОВ «МІЛОАН» заявку на отримання кредиту і не підписувала Кредитного договору, оскільки вона у той час не володіла номером мобільного телефону [NUMBER] , за допомогою якого відбувалося підписання договору.. Натомість Кредитний договір підписано зі сторони позичальника невідомою неуповноваженою особою, яка видала себе за [PERSON] , повідомивши фінансовій установі персональні дані останньої. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на дію так званої об`єктивної концепції вини у цивільних та господарських відносинах. Так, відповідно до приписів ст.614 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі №751/6050/18 дійшов висновку, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (постанова Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 521/20764/20). Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі №6-71цс15 та постановах Верховного Суду, зокрема: від 23.01.2018 у справі №202/10128/14-ц, від 14.02.2018 у справі №127/23496/15-ц, від 20.06.2018 у справі №691/699/16-ц, від 03.07.2019 у справі №537/3312/16-ц, від 17.07.2019 у справі №571/841/16-ц, від 24.07.2019 у справі №753/16954/16-ц, від 13.09.2019 у справі №501/4443/14-ц, від 02.10.2019 у справі №182/3171/16, від 20.11.2019 у справі №577/4224/16-ц, від 23.01.2020 у справі №179/1688/17, від 26.08.2020 у справі №766/19614/18, від 02.09.2020 у справі №311/634/18-ц, від 16.12.2020 у справі №214/2867/18, від 27.01.2021 у справі №210/1242/18, від 17.06.2021 у справі №759/4025/19. При цьому відповідач, як споживач банківських послуг визначається як більш слабка сторона у відносинах із банком, особливо у сфері кібербезпеки (інформаційної безпеки) щодо захисту клієнтів банку та коштів, які зберігаються на рахунках клієнтів у банку, від кіберзлочинів. Відповідач, як фізична особа, та первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка допомога», мають вочевидь різні технічні та фінансові можливості у сфері забезпечення кібербезпеки та захисту від кіберзлочинів. Крім того, саме Банк є фінансовою установою, професійним учасником ринку фінансових послуг, на яку покладається організація та забезпечення безпеки платежів, перевірки їх даних. У подібних правовідносинах клієнт фінансової установи є споживачем фінансових послуг, а тому не має тих рівня знань і засобів, які можуть забезпечити безпеку (схоронність) грошових коштів на своєму рахунку, що обслуговує вказана установа. Фінансова установу зі свого боку, надаючи такі фінансові послуги, зобов`язаний забезпечити такий рівень безпеки фінансових активів клієнта, довірених банку, аби убезпечити їх від безпідставного зменшення, зокрема за допомогою систем дистанційного банківського обслуговування (Інтернет-банкінгу), відповідальним за які є банк. З цією метою банк має постійно впроваджувати у своїй діяльності технологічні процеси (алгоритми), що відповідають актуальним викликам безпеки та спрямовані на запобігання помилковому переказу грошових коштів клієнтів, а також здійснювати контроль за їх дотриманням і виконанням. Отже, із умов укладеного з фінансовою установою договору кредитної лінії клієнт фінансової установи має чітко зрозуміти, які вимоги висуваються фінансовою установою щодо обладнання, за допомогою якого здійснюється дистанційне обслуговування рахунку, програмного забезпечення, зокрема, наявності антивірусних та антишпигунських програм. Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». У цій справі не встановлено обставин, які безспірно свідчать про те, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої персональної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, суд, з урахуванням досліджених в сукупності доказів, ставить під сумнів, що саме відповідачкою було здійснено дії, спрямовані на укладення спірного кредитного договору, проходження електронної ідентифікації та підтвердження волевиявлення шляхом використання одноразового ідентифікатора. Також суд зазначає наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2024 у справі №204/8017/17 (провадження № 14-29цс23) викладені правові висновки щодо застосування норм права, згідно з якими відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність. Таким чином, неукладеність договору у зв`язку з недотриманням встановленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину будь-якого волевиявлення на його укладення, тобто якщо особа фактично не є учасником договірних правовідносин, про що, зокрема, може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису). Відсутність або підроблення підпису сторони (яка у зв`язку із цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього. Натомість неспростування цієї презумпції свідчить про неукладеність договору, яка ґрунтується на положеннях абзацу першого частини першої статті 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (див. пункти 233 - 235). При цьому Велика Палата Верховного Суду підтримує раніше викладені нею правові висновки в постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), у яких йдеться, зокрема, про таке: «Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. У тому випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.» І хоча наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду сформульовані у справах, в яких йшлося про підписання письмового договору у паперовій формі, суд з огляду на те, що за чинним законодавством електронний підпис прирівнюється до власноручного, а електронний договір має таку ж юридичну силу як і письмовий договір у паперовому вигляді, вважає, що вони цілком застосовні до справи, що розглядається. Також у справі 145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Отже, за встановлених обставин, з огляду на наведені вище норми права та правові висновки щодо їх застосування, викладені в постановах Верховного Суду, суд у цій справі дійшов висновку про неукладеність Кредитного договору. Неукладений договір не породжує відповідних договірних правовідносин за участю відповідача, оскільки у цьому випадку йдеться про цілковиту відсутність її волевиявлення на виникнення цивільних прав та обов`язків. За таких обставин суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а у разі відмови - на позивача. Оскільки судом у даній справі відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ФК «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором томуі судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed