Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

19.06.2025 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права на приватизацію та вчинення відповідних дій. Позов обґрунтовуючи тим, що житловий будинок [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Полтавської міської територіальної громади. Відповідно до Положення про порядок передачі у власність громадян квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, що належать до комунальної власності міста Полтави, затвердженого рішенням позачергової тридцять восьмої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 30 січня 2014 року, приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється органом приватизації житла Управління майном комунальної власності міста. Згідно з Положенням про управління майном комунальної власності міста, затвердженого рішенням тридцять дев`ятої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 15.09.2023 року Управління майном комунальної власності міста є виконавчим органом Полтавської міської ради, який створений для реалізації державної та регіональної політики у сфері управління майном, що є власністю територіальної громади міста Полтави та у сфері житлового законодавства. Управління є юридичною особою та є органом приватизації державного житлового фонду, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Полтави та об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Полтави. Позивачі не мають можливості подати до органу приватизації житлового фонду комунальної форми власності відповідні заяви про приватизацію квартири відповідно до ст.5, ст.6, ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та в порядку, визначеному Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010року за №109/17404), оскільки у них відсутній документ, який дає право на вселення в квартиру - ордер, що змушує їх звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 19.06.2025 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання з викликом сторін. 30.06.2025 року від представника відповідача Управління майном комунальної власності міста надійшли пояснення на позовну заяву. 04.07.2025 року від представника відповідача Полтавської міської ради Вусика М.Ю. надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 21.10.2025 року підготовче засідання по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 05.11.2025 року від позивачів надійшла заява про зміну позовних вимог, відповідно до якої просили суд визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 26.06.2002 року), [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 26.06.2002 року), [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий 04.10.2021 року орган, що видав 5310), [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий 20.10.2022 року орган, що видав 5310) право на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,8 кв.м, житловою площею 39,7 кв.м, за відсутності ордеру на жиле приміщення. Зобов`язати Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради здійснити дії по приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,8 кв.м, житловою площею 39,7 кв.м на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за відсутності ордеру. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 11.11.2025 року повернуто розгляд справи до стадії підготовчого судового засідання. Виключено Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради зі складу учасників даної справи, як третю особу та залучено його до участі у справі як співвідповідача. 17.11.2025 року від представника відповідача Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради надійшов відзив на позовну заяву. 25.11.2025 року представника відповідача Полтавської міської ради Вусика М.Ю. надійшов відзив на позовну заяву. 02.12.2025 року від представника позивача адвоката Галушко А.О. надійшла відповідь на відзив. 08.12.2025 року від представника відповідача Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради надійшли заперечення на відповідь на відзив. 23.12.2025 року від представника відповідача Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради надійшли додаткові пояснення у справі. 05.02.2026 року від представника позивача адвоката Галушко А.О. надійшли додаткові пояснення у справі. 12.02.2026 року підготовче засідання по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 30.03.2026 року від представника позивача адвоката Галушко А.О. надійшли додаткові пояснення у справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Галушко А.О. позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради Вусик М.Ю. в судовому засідання позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради Мельніченко І.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , представника позивача адвоката Галушко А.О., представника відповідача Вусика М.Ю., представника відповідача Мельніченко І.С., вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що у 90-х роках позивачі по справі були вселені у квартиру [ADDRESS] на підставі усного дозволу керівництва підприємства, в якому працював позивач [PERSON] , оскільки житловий будинок [ADDRESS] перебував на балансі ЗАТ «Полтавський олійно-екстракційний завод - Кернел Груп» (в подальшому «ПРАТ «Полтавський олійно-екстракційний завод - Кернел Груп») і був державною власністю, оскільки не увійшов до статутного фонду зазначеного підприємства в процесі його приватизації у 1993 році. Встановлено, що будь-яких документів, зокрема ордерів на вселення в квартири зазначеного будинку, підприємство на той час не видавало. Згідно рішення спільного засідання правління та профспілкового комітету ЗАТ «Полтавський олійно-екстракційний завод - Кернел Груп» від 27 листопада 2006 року між наймодавцем ЗАТ «Полтавський олійно-екстраційний завод - Кернел Груп» (в подальшому «ПРАТ «Полтавський олійноекстракційний завод - Кернел Груп») та наймачем [PERSON] було укладено договір найму житла від 01 листопада 2006 року, згідно з яким [PERSON] та його сім`ї було надано у безстрокове користування житло - квартиру [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду від 27 серпня 2007 року встановлено факт фактичного проживання [PERSON] , [PERSON] разом з синами [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Зобов`язано відділення ГІРФО Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області здійснити реєстрацію за місцем проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою [ADDRESS] . На підставі зазначеного судового рішення позивачі зареєстровані за місцем проживання за адресою [ADDRESS] , а саме: [PERSON] з 10.10.2007 року, [PERSON] з 05.10.2007 року, [PERSON] з 05.10.2007 року, [PERSON] з 05.10.2007 року, про що свідчать Витяги з Реєстру територіальної громади №2025/001232982 від 28.01.2025 року, №2024/013350226 від 05.11.2024 року, №2025/001231153 від 28.01.2025 року, №2024/014290175 від 26.11.2024 року. Згідно Договору на інвестування перепланування (переобладнання) та ремонту житлового будинку [ADDRESS] від 15 березня 2007 року [PERSON] , як інвестор у зобов`язанні за інвестиційним договором, прийняв зобов`язання на інвестування перепланування (переобладнання) та ремонту житлового будинку [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] є наймачем житлового приміщення - квартири [ADDRESS] та інвестором на інвестування перепланування (переобладнання) та ремонту зазначеного житлового будинку. На підставі зазначених договорів у [PERSON] виникло право володіння квартирою [ADDRESS] . Встановлено, що між [PERSON] , як інвестором та наймачем квартири [ADDRESS] та ЗАТ «Полтавський олійно-екстракційний завод - Кернел Груп», як органом управління та наймодавцем зазначеної квартири, були укладені та виконані наступні додаткові угоди до інвестиційного договору від 15.03.2007 року: №1 від 10.04.2007 року на вкладення інвестицій на капітальний ремонт покрівлі будинку [ADDRESS] , згідно з якою інвестором вкладено кошти на ремонт покрівлі будинку у розмірі 3 653 грн. 33 коп. №2 від 25.05.2007 року на вкладення інвестицій на закупівлю електротоварів, необхідних для влаштування електричних мереж в будинку [ADDRESS] , згідно з якою інвестором вкладено кошти на придбання електротоварів в розмірі 793 грн. №3 від 25.05.2007 року на вкладення інвестицій для виконання робочого проекту електропостачання житлового будинку [ADDRESS] , згідно з якою інвестором вкладено кошти на виготовлення робочого проекту в розмірі 166 грн. 92 коп. №4 від 05.07.2007 року на додаткове вкладення інвестицій для капітального ремонту покрівлі житлового будинку [ADDRESS] , згідно з якою інвестором вкладено додаткові кошти на ремонт покрівлі будинку в розмірі 333 грн. 33 коп. Також судом встановлено, що [PERSON] прийняв участь в інвестуванні ремонту житлового будинку [ADDRESS] , здійснив за власні кошти капітальний ремонт квартири [ADDRESS] в цьому будинку з метою підвищення її благоустрою, а саме: відремонтовано лоджію та встановлено раму зі склопакетами; встановлено нові пластикові вікна зі склопакетами; відремонтовано стелю квартири; відремонтовано та настелено підлогу в квартирі; відремонтовано та вирівняно стіни квартири (несучі конструктивні елементи не зачіпалися); улаштовано мережі водопостачання, каналізації та опалення; встановлено лічильники води та газу; демонтовано груби пічного опалення; встановлено автономне опалення квартири (котел) тощо. Таким чином, свої зобов`язання за інвестиційним договором [PERSON] виконав. Укладені з обслуговуючими організаціями договори про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, з водопостачання та водовідведення; про надання послуг на газопостачання, енергопостачання. Квартирну плату та плату за комунальні послуги позивачі сплачують регулярно, заборгованості не мають, про що свідчать Акти звірки стану розрахунків за спожиту електричну енергію від 14.05.2025 року №1231266117 та від 27.05.2025 року №1231266117, довідка №1967 про стан розрахунків за послуги водопостачання та водовідведення від 08.05.2025 року, довідка про відсутність заборгованості №3859928-В від 08.05.2025 року за користування природним газом, довідка №1291 від 19.05.2025 року про відсутність заборгованості по квартирній платі та комунальних послугах КП «ЖЕО №2». Згідно Технічного паспорту від 14 лютого 2025 року (Реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:7752-7377-4134-1984), виготовленим ТОВ «БТІ М» загальна площа квартири [ADDRESS] становить 59,8 кв.м., з яких: коридор площею 7,4 кв.м.; санвузол площею 3,4 кв.м.; кухня площею 6,8 кв.м.; кімната площею 11,5 кв.м., кімната площею 12,4 кв.м.; кімната площею 15,8 кв.м., лоджія 2,5 кв.м. Відповідно до п.2.2.8 Договору найму житла від 01 листопада 2006 року наймач квартири, має право приватизувати займане житло відповідно до законодавства. Згідно з п.п.З п.8 Договору на інвестування перепланування (переобладнання) та ремонту житлового будинку [ADDRESS] інвестор має право на оформлення за власний рахунок об`єкту інвестування (квартири) у приватну власність. Згідно із статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Приватизація державного/комунального житлового фонду - є однією з форм/підстав набуття права власності на житло. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно з ст.9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року №2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч.11ст.8 цього Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно зі ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Статтею 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до ч.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до положень ч.1 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно з пунктом десятим статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків - пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірний будинок позивача не розповсюджується. Згідно із ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1,6,9,61 ЖК України, ст.29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї. Аналогічну норму місить п.4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396. Умовою для проведення приватизації житла є обов`язкове постійне проживання осіб у житлі, яке підлягає приватизації. При цьому пунктами 18, 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні - у довідці про склад сім`ї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сім`ї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Схожого за змістом правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 червня 2018 у справі №200/18858/16-ц, постанові від 24 лютого 2021 року у справі №296/4642/19 та постанові від 26 лютого 2024 року у справі №344/12427/21. Відповідно до п.10 ч.1 ст.15 Житлового кодексу України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. За змістом ст.58 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення. Відповідно до пунктів 69, 70, 72 розділу IV Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.12.1984 року №470, ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону. Ненадання заявником ордеру на квартиру та не укладання договору найму не може бути єдиною підставою для відмови у приватизації житла (Постанова ВС від 24 лютого 2021 року у справі №296/4642/19, від 26 лютого 2024 року у справі №344/12427/21). Відповідно до пункту 17 Положення №396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Так, законність проживання позивачів у спірному приміщенні ніким не спростована та не заперечувалась. Факт фактичного проживання [PERSON] , [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] 1990 року народження, неповнолітнім сином [PERSON] , 2001 року народження за адресою [ADDRESS] встановлено рішення Київського районного суду м.Полтави від 27.08.2007 року (а.с.38-39, том 1). З моменту реєстрації позивачів в квартирі їх право на користування житловим приміщенням ніким, в тому числі відповідачами не оскаржувалось, відповідні докази не подавались. При цьому, відсутність ордеру позбавляє їх можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири. З огляду на вищевказане, позовна вимога про визнання права на приватизацію квартири підлягає задоволенню. Відповідно до ст.8 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Також суд враховує, що ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно з ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким чином, процесуальним законом суду надано право здійснювати захист порушених прав і законних інтересів, способами захисту виходячи із їх ефективності. Оскільки позивачі позбавлені можливості подати до органу приватизації житлового фонду комунальної форми власності відповідні заяви про приватизацію квартири у зв`язку з відсутністю копії ордеру на жиле приміщення, пакети документів, які неодноразово надавали позивачі Управлінню майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, Управлінням майном повертався, суд вважає, що заявленою позивачами позовною вимогою до відповідача Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради щодо зобов`язання вчинити певні дії належним способом захисту буде зобов`язання Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради здійснити дії по приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,8 кв.м, житловою площею 39,7 кв.м на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за відсутності ордеру. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. У ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 18 000 грн. позивачем надано Акт прийому-передачі наданих послуг, що є невід`ємною частиною Договору про надання правничої допомоги, додаткова угоди до Договору про надання правничої допомоги. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 18 000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради на користь позивача 2 000 грн. сплаченого судового збору та 18 000 грн. на правничу допомогу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved