Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулось до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №522412241 від 15.03.2021 року в розмірі 33 735,50 гривень та судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 15 березня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 522412241, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало [PERSON] кредит в сумі 5000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, які вона зобов`язалась повернути, сплативши проценти за користування кредитом, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. В подальшому відповідач збільшила суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 9500,00 грн. Всупереч умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість. Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, та додаткові угоди до нього, за умовами яких ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги за кредитним договором №522412241 від 15.03.2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] .. Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, за умовами якого, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права за кредитним договором №522412241 від 15.03.2021, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 11.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 року, за умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило, а ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №522412241 від 15.03.2021 року, в розмірі 33 735,50 гривень, з яких: 9 500,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 24 235,50 гривень заборгованість за відсотками. ТОВ «ФК «Ейс» після отримання права вимоги не здійснювало жодних нарахувань за кредитним договором, однак свою заборгованість відповідач так і не погасила. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2026 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Дніпровського районного суду міста Запоріжжя Коломаренко К.А. 06.03.2026 року судом в порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України надіслано запит про зареєстроване місце проживання відповідача у справі. 12.03.2026 року до суду надійшла відповідь на запит. Ухвалою судді від 12.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи; витребувано за клопотанням представника позивача інформацію від АТ КБ «Приватбанк» інформацію по фінансовому рахунку відповідача. 07.04.2026 року від АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду надійшла витребувана інформація. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначив, що просить розглянути справу без його участі та позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України, що підтверджується конвертом, який повернувся на адресу суду 01.04.2026 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надала, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що 15.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Договір №522412241 від 15.03.2021 року, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало, а [PERSON] отримала, на умовах строковості, зворотності, платності у безготівковій формі кредит на суму 5000,00 гривень (п. 1.1.), строком 30 днів (п.1.2.). Згідно з пунктами 1.4. - 1.4.3. Договору за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховують в наступному порядку: 1.4.1. виключно на період строку, визначеного в п. 1.2. Договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 532,90 процентів річних, що становить 1,46 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним; 1.4.2. за умови продовження строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.3. Договору з наступного дня закінчення вказаного у п. 1.2. Договору строку нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 604,99 процентів річних, що становить 1,66 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті; 1.4.3 у випадку користування Кредитом з боку позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.3 цього Договору. За приписами п. 1.5. Договору Позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня Дисконтного періоду (в Термін платежу) з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.3. цього Договору оплатити всі фактично нараховані на Термін платежу проценти за користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. Основна сума Кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення Дисконтного періоду, а у разі якщо Позичальник породжує користуватися грошовими коштами після закінчення Дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду та у разі продовження строку дії Договору на умовах п. 1.7. Договору, основна сума Кредиту має бути повернена не пізніше дати, визначеної за правилами п. 1.7.1. Договору, але у будь-якому разі не пізніше граничного строку дії Договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання). Також Позичальник має право достроково повернути основну суму Кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти у будь-який час (п. 1.6). Відповідно до п. 1.7. Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку користування Кредитом (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах. Відповідно до п. 1.7.1. зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак, при ненадходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду. Згідно з п. 1.7.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до п. 1.8. проценти в розмірі, визначеному пунктами 1.4. або 1.7.2. Договору, нараховуються за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання Кредиту та до дня фактичного повернення суми Кредиту Позичальником. З пункту 4.9. Договору вбачається, що Позичальник засвідчує, що умови цього Договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків Кредитодавця та Позичальника. Як вбачається з п. 4.15 Договору, цей Договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Договір №522412241 від 15.03.2021 року укладений в електронній формі, за допомогою ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV839PM. В подальшому, діючи відповідно до правил та Алгоритму дій, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали додаткові угоди. Згідно з Додатковою угодою від 15.03.2021 року до Договору № 522412241 від 15.03.2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] збільшили суму наданого останній кредиту за договором. Сторони домовилися збільшити суму Кредиту на суму 1500 грн. 00 коп. на строк дії Договору № 522412241 від 15.03.2021 року на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування Кредитом на умовах Договору. Також Сторони домовилися викласти Графік розрахунків в новій редакції та відобразити у Графіку розрахунків єдиний порядок сплати непогашеної суми Кредиту, збільшеної на суму, зазначену п.1 Додаткової угоди. Згідно з Графіком розрахунків, термін платежу 14.04.2021 року, сукупна вартість Кредиту складає 9347,00 грн. та включає в себе: 1) загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 2847,00 гривень та суму кредиту у розмірі 6500 гривень. До сплати 9 347,00 гривень. Згідно з Додатковою угодою від 16.03.2021 року до Договору № 522412241 від 15.03.2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] збільшили суму наданого останній кредиту за договором. Сторони домовилися збільшити суму Кредиту на суму 1000 грн. 00 коп. з 16.03.2021 року на строк дії Договору № 522412241 від 15.03.2021 року на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування Кредитом на умовах Договору. Також Сторони домовилися викласти Графік розрахунків в новій редакції та відобразити у Графіку розрахунків єдиний порядок сплати непогашеної суми Кредиту, збільшеної на суму, зазначену п.1 Додаткової угоди. Згідно з Графіком розрахунків, термін платежу 14.04.2021 року, сукупна вартість Кредиту складає 10 770,40 грн. та включає в себе: 1) загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 3270,40 гривень та суму кредиту у розмірі 7500 гривень. До сплати 10 770,40 гривень. Згідно з Додатковою угодою від 16.03.2021 року до Договору № 522412241 від 15.03.2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] збільшили суму наданого останній кредиту за договором. Сторони домовилися збільшити суму Кредиту на суму 2000 грн. 00 коп. з 16.03.2021 року на строк дії Договору № 522412241 від 15.03.2021 року на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування Кредитом на умовах Договору. Також Сторони домовилися викласти Графік розрахунків в новій редакції та відобразити у Графіку розрахунків єдиний порядок сплати непогашеної суми Кредиту, збільшеної на суму, зазначену п.1 Додаткової угоди. Згідно з Графіком розрахунків, термін платежу 14.04.2021 року, сукупна вартість Кредиту складає 13 617,20 грн. та включає в себе: загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 4 117,20 гривень та суму кредиту у розмірі 9500,00 гривень. До сплати 13 617,20 гривень. Відповідно до пунктів 4.1., 4.4. Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року справа № справа № 524/5556/19 (провадження № № 61-16243 св 20). Тобто, судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідач пройшла реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - www.moneyveo.ua, надала всі необхідні дані для встановлення особи й оформлення договору, та шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV839PM, підписала електронний Договір № 522412241 від 15.03.2021 року, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомилась до моменту укладання. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Договір № 522412241 від 15.03.2021 року й додаткові угоди до нього, укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Отже, між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ЦК України, Законом України «Про електрону комерцію», Законом України «Про електронний цифровий підпис» та Законом України «Про споживче кредитування» Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 9500,00 гривень (5000,00 гривень 15.03.2021 року, 1500,00 гривень 15.03.2021 року, 1000,00 гривень 16.03.2021 року, 2000,00 гривень 16.03.2021 року), шляхом перерахування на банківську картку позичальника 5168-74xx-xxxx-0821, номер якої зазначено в кредитному договорі та при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується платіжними дорученнями. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні грошові кошти та частково здійснюючи погашення заборгованості за кредитом. Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим за останньою утворилась заборгованість, яка відповідно до складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованості станом на 18.05.2021 року складає 21 723,00 гривень з яких: 9500,00 гривень заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 12223,00 гривень заборгованість по процентам. В ході розгляду справи відповідач не оспорював фактів укладання Договору № 522412241 від 15.03.2021 року, отримання кредитних коштів за даним договором в сумі 9 500,00 гривень, а також невиконання ним зобов`язань щодо повернення кредиту. Щодо наявності у ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги до відповідача за Договором № 522412241 від 15.03.2021 року, суд зазначає наступне. Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, за умовами яких ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги за кредитними договорами, зазначеними в Реєстрі боржників, Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 522412241 від 15.03.2021 року, заборгованість за яким складає 21 723,00 гривень з яких: 9500,00 гривень заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 12223,00 гривень заборгованість по процентам. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», станом на 30.05.2023 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 33 735,50 гривень з яких: 9500,00 гривень заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 24 235,50 гривень заборгованість по процентам. Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, за умовами яких ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права вимоги за кредитними договорами, зазначеними в реєстрі прав вимоги. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 522412241 від 15.03.2021 року, заборгованість за яким складає 33 735,50 гривень з яких: 9500,00 гривень заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 24 235,50 гривень заборгованість по процентам. 11 липня 2025 року між ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 року, за умовами якого ТОВ «Онлайн Фінанс» відступило, а ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами, зазначеними в реєстрі боржників. Згідно з витягом з Реєстру боржників від 14.07.2025 року до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 року, ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 522412241 від 15.03.2021 року, заборгованість за яким складає 33 735,50 гривень з яких: 9500,00 гривень заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 24 235,50 гривень заборгованість по процентам. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Отже, до ТОВ «ФК «Ейс» відповідно до укладених Договорів факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, № 05/0820-01 від 05.08.2020 року з додатковими угодами до них, та № 11/07/25-Е від 11.07.2025 року, перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 522412241 від 15.03.2021 року. Після отримання права вимоги до відповідача [PERSON] , ТОВ «ФК «Ейс» не здійснювало жодних нарахувань. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 2 ст. 615 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд бере до уваги, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та згідно матеріалів справи має заборгованість перед ТОВ «ФК «Ейс», яке є правонаступником кредитодавця, в загальному розмірі 33 735,50 гривень. Враховуючи викладене, оскільки доказів повернення основної суми кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором № 522412241 від 15.03.2021 року, в розмірі 33 735,50 гривень, з яких: 9 500,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 24 235,50 гривень заборгованість за відсотками. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2662,40 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить стягнути витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, у розмірі 7000,00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду копію договору про надання правової допомоги від 20.08.2025 №20/08/25-01, укладеного між Адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «ФК «Ейс», копію додаткової угоди від 01.09.2025 №25770903662 до договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025 № 20/08/25-01, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025, відповідного до якого Адвокатське бюро «Соломко та партнери» надало клієнту ТОВ «ФК «Ейс» такі послуги: складання позовної заяви ТОВ «ФК «Ейс» до позичальника, яким є [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №522412241 від 15.03.2021 вартістю 5000,00 грн., вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, вартістю 1000,00 грн., підготовка адвокатського запиту, щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором, вартістю 500,00 грн., підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором, вартістю 500,00 грн., всього на суму 7000,00 грн. Водночас, вказана вище послуга, а саме, вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника за кредитним договором є складовою підготовки та подання до суду позовною заявою та за своєю суттю не може бути віднесена до правової допомоги як окрема послуга. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України 17.10.2014 № 10 витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Однак, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. не є цілком співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Суд враховує, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, адвокат як представник позивача не приймав участь в судовому засіданні, позов у справі подавався до суду за підписом керівника позивача. Отже, з врахуванням складності справи, що віднесена до категорії малозначних справ, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Ураховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Outcome: approved