Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

У грудні 2023 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою відповідача: [ADDRESS] . Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідача у період з 01 вересня 2016 року по 31 жовтня 2023 року утворилася заборгованість за послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) у розмірі основного боргу 32676,65 гривень, плата за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 жовтня 2023 року у розмірі 8,34 гривень, а також у зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язків щодо сплати заборгованості просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 4913,05 гривень, 3% річних у розмірі 1881,75 гривень, всього 39479,79 гривень. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 гривень. Ухвалою суду від 23 січня 2024 року позовна заява залишена без руху. 30 січня 2024 року представником позивача уточнені позовні вимоги, відповідно до яких пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії до відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року у відкритті провадження в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] відмовлено, позовну заяву в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України. 07 травня 2024 року ухвалено заочне рішення у справі. Ухвалою суду від 13 лютого 2026 року заочне рішення скасовано та справа призначена до розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Зазначила, що строк позовної давності не просушений. Відповідач, представник відповідача відзив не подали, направили до суду заяву про застосування строків позовної давності до даного позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд за матеріалами справи встановив, що АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату цих послуг згідно з особового рахунку і встановлених тарифів. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 363286934 від 25.01.2024, квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] , у частці 1/1, на підставі договору міни, серія та номер: 2416, виданого 01.09.2016 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рисіною С.В. (а. с. 49) Суд встановив, що відповідач [PERSON] з 08.09.2016 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 15), що перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», на який відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги з централізованого опалення. (а. с. 9). Відповідачу в опалювальний сезон поставлялася теплова енергія відповідно до тарифів на теплову енергію, установлених діючим законодавством. Позивачем, виконувалися обов`язки, поставлялася теплова енергія у вигляді централізованого опалення, а відповідач оплату за отримані послуги в повному обсязі не здійснював. Як встановлено з наданого позивачем детального розрахунку заборгованості, який перевірений судом, за період з 01 вересня 2016 року по 31 жовтня 2023 року АТ «Криворізька теплоцентраль» надано відповідачу послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) на опалювальну площу 42,8 м2 на загальну суму 32676,65 гривень. (а. с. 47) Наданий розрахунок стороною відповідача не спростовувався. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно статті 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п.1 ч.3 ст.20 вказаного Закону). 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормою ч.5 ст.13 вказаного Закону передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Згідно з наданим до суду розрахунком нарахована плата за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 жовтня 2023 року становить 8,34 гривень. (а. с. 47) АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідачів, однак відповідачами зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Як вбачається з розрахунку поданого разом із позовною заявою, Відповідачем були здійснені часткові оплати за послуг з централізованого опалення, а саме за періоди: Квітень 2016 р. 200,00 грн.; Вересень 2016 р. 200,00 грн.; (нарахування за послугу АТ «КТЦ» не здійснювало); Жовтень 2016 р. 135,00 грн.; Листопад 2016 р. 344,66 грн.; Грудень 2016 р. 416,64 грн.; Червень 2017 р. 100,00 грн. (нарахування за послугу АТ «КТЦ» не здійснювало); Листопад 2018 р. 1000,00.; (сума перевищує нарахування підприємством); Листопад 2019 р. 1000,00 грн. (сума перевищує нарахування підприємством) (а.с.47) Ці факти свідчать про визнання відповідачем існування боргу, що відповідно до законодавства України є підставою для переривання перебігу строку позовної давності. Також у розрахунку наданого Позивачем за період з 01.12.2015 по 31.10.2023, у жовтні 2021 року, надавалась компенсація за адресою: [ADDRESS] . Тобто, Споживач звернулись із заявою до Акціонерного Товариства «Криворізька Теплоцентраль». Таким чином, Відповідач був обізнаний про свою заборгованість, частково її погашав, що свідчить про визнання боргу та переривання перебігу строку позовної давності. Таким чином, кожна із зазначених оплат у 2016-2019 роках, включаючи оплату в періоди, коли нарахування не здійснювалися, є беззаперечним доказом того, що відповідач не заперечував наявність заборгованості, а отже, строки позовної давності були перервані, і перебіг кожного разу починався заново. Окрім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 до 31.10.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжено. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Висновок суду узгоджується із позицією, що викладена в Постанові Дніпровського апеляційного суду від 05.07.2023 по справі №214/1412/22. Суд встановив, що відповідач [PERSON] з 08.09.2016 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] є власником житла та побутовим споживачем послуг Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», на якого відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги з централізованого опалення, якому постачалася теплова енергія до житла, однак відповідач у повному обсягу не здійснював оплату, тому позовні вимоги щодо стягнення із відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію за період 01 вересня 2016 року по 31 жовтня 2023 року у розмірі 32676,65 грн. є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Таким чином, згідно з розрахунками доданих до позову, з яким погоджується суд, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) у розмірі основного боргу 32676,65 гривень, інфляційні втрати у розмірі 4913,05 гривень та 3% річних у розмірі 1881,75 гривень. (а. с. 47-48) Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, зокрема відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 20 жовтня 2023 р. № 4772 (а. с. 5), необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved