Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Таврійської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області про визнання права власності на квартиру. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] , через початок бойових дій та тимчасову окупацію вимушено перемістилися із міста Таврійськ Каховського району Херсонської області. У ході воєнної агресії Російської Федерації, місто Таврійськ Каховського району Херсонської області окуповано з 22 лютого 2024 року. Позивач є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] ., тобто в населеному пункті, в якому органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Позивач набула право власності на квартиру на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу 12.07.1999 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1351. Згідно з Реєстраційним написом на зворотному боці договору, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за Позивачем, про що КП «Каховське бюро технічної інвентаризації» зроблено запис в реєстрову книгу № 542 15 липня 1999 р. Позивач постійно мешкала і була зареєстрована в квартирі до моменту переміщення. Зважаючи на те, що право власності позивачем набувалося до введення в дію Державного реєстру речових прав, реєстру прав власності на нерухоме майно, воно не зареєстровано в цих реєстрах. 04.07.2025 року позивач звернулась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради із заявою № 67779655 щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . У відповідь позивач отримав Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 22.07.2025 року за № 80012265. В обґрунтуванні прийнятого рішення державний реєстратор зазначив, що відповідно до інформації наданою КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації», отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності на вказану квартиру у КП «Каховське БТІ» на даний час неможливо через тимчасову окупацію м. Нова Каховка Росією. У судове засідання позивач та відповідач не з`явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити. Дослідивши та проаналізувавши всі обставини справи, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Сердюк Ігорем Петровичем 12.07.1999 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1351, квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Вищезазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований КП «Каховське бюро технічної інвентаризації», про що зроблено запис в реєстрову книгу № 542 від 15 липня 1999 р. Квартира має загальну площу 33,3 кв.м., у тому числі житлову площу 18,4 кв.м. 28.04.2025 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Вонсович Т.П. постановлено рішення № 80012265 про відмову в проведенні реєстраційних дій вказаного нерухомого майна. Підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій стало те, що відповідно до інформації наданою КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації», отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності на вказану квартиру у КП «Каховське БТІ» на даний час неможливо через тимчасову окупацію Росією м. Нова Каховка. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 р., а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому порядку копії документів тощо, необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим законом, та/або у разі, якщо відповідно документи не були подані заявником. Зазначені обставини виключають можливість підтвердження реєстрації права власності в БТІ через окупацію населеного пункту. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 липня 2004 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. У таких випадках ч.1 ст. 392 ЦК України захищає право власності та передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) прав власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про щ свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс1 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадка право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема і правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача права власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм праве викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, тлумачення норми ч.1 ст. 392 ЦК України та правові висновки Верховного Суду свідчать, що власник має право звернутись із позовом про визнання його права власності у випадку втрати ним документа, який засвідчує його прав власності, що є достатньою та самостійною підставою для застосування ч.1 ст. 39 ЦК України. Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Проаналізувавши вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved