Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором №2229320 від 29.04.2019 року у розмірі 16774,20 грн. Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтуванні своїх вимог позивач вказав, що 29.04.2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № 2229320 відповідно до якого остання отримала кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 9000 грн. 10.06.2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № АК-10/06/2025. 07.07.2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» було укладено Договір факторингу № ДФ-07072025. Згідно Договору факторингу-1 від 10.06.2025 року та Договору факторингу-2 від 07.07.2025 року відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2229320 від 29.04.2019 року. Таким чином, сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС») є обґрунтованою та документально підтвердженою, яка становить 16774,20 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 9000 грн.; заборгованість за відсотками становить 7774,20 грн. За викладених обставин позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 21.11.2025 року означену позовну заяву передано до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за підсудністю. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 18.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.01.2026 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Давиденко К.С. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання просить суд у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія» «Солвентіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі. Вказала, що нарахування ТОВ «Алекскредит» відсотків за Договором про надання кредиту від 29.04.2019 року № 2229320 поза межами строку його дії, відповідно до ст. 1048 ЦК України, є неправомірним та таким, що суперечить вимогам закону, оскільки строк виконання зобов`язань за договором та пред`явлення вимоги кредитором настав 06.05.2019 року, а отже і чинність кредитного договору завершилась. Більш того, жодних додаткових договорів, угод чи заяв щодо пролонгації строку користування кредитом або на продовження узгодженого строку повернення кредиту, відповідно до п 2.1.4. та п. 2.2.2 Договору про надання кредиту від 29.04.2019 року № 2229320, відповідачка не подавала та не підписувала, що свідчить про незмінність умов та визначеність строку дії укладеного договору. Позивач, у свою чергу, не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували вчинення відповідачкою будь-яких дій, спрямованих на продовження строку кредитування. За таких обставин правові підстави для продовження дії кредитного зобов`язання після закінчення визначеного договором строку відсутні, а отже нарахування процентів за користування кредитом після 06.05.2019 року є безпідставним та незаконним. Також, зазначила, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази надання відповідачу грошових коштів у розмірі визначеному кредитним договором, що б свідчило про належне виконання кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, та інші додані до матеріалів справи документи, не є первинним документом у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та не свідчить про видачу відповідачу грошових коштів, які зазначені в кредитному договорі. Наданий позивачем лист ТОВ ФК «Вей Фор Пей» за вих. № 5817-ВП від 01.09.2025 року не є належним доказом перерахування грошових коштів на рахунок [PERSON] , оскількині в кредитному договорі, ні в інших матеріалах справи відсутні реквізити банківської картки відповідача, що давало б підстави вважати, що картка № [NUMBER] належить відповідачу. До того ж, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом та був сформований самим ТОВ «Алекскредит», а тому, не може вважатися належним доказом виконання кредитором своїх зобов`язань за договором щодо надання відповідачці кредиту, як і сам по собі не може бути належним та достатнім доказом розміру заборгованості, з огляду на вимоги ч.1 ст.77 ЦПК України. ТОВ «ФК «Солвентіс» не надало жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок [PERSON] на підставі Договору про надання кредиту від 29.04.2019 року № 2229320, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність карткового рахунку відповідачу. Враховуючи викладене, вважає що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Солвентіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання кредиту від 29.04.2019 року № 2229320. 28.01.2026 представником позивача ТОВ «ФК «Солвентіс» подано до суду відповідь на відзив відповідно до якого останній підтримує позовні вимоги про стягнення заборгованості та просить задовольнити їх в повному обсязі. Представник зазначив, що Договір про надання кредиту № 2229320 від 29.04.2019 з додатками до нього, було підписано Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чим підтверджено укладання між ним та Первісним кредитором такого правочину в електронній формі, оскільки без здійснення входу на сайт кредитора: https://alexcredit.ua/ за допомогою логіну та пароля до особистого кабінету, внесення свої персональних даних, номера телефону, договір з додатками до нього між сторонами не було би укладено. Поряд з цим, звертаємо увагу суду, що Відповідачем не доведено порушення прав при укладенні Кредитного договору № 2229320 від 29.04.2019, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів укладення вищевказаного кредитного договору від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на її рахунок. На виконання вищевказаних норм закону, та в обґрунтування заявлених позовних вимог, Позивач надав суду документи, щодо надання кредитних коштів Позичальнику, а саме: кредитний договір, який містить підписи обох сторін і в кредитних правовідносинах є первинним бухгалтерським документом, деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2229320 від 29.04.2019 та лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. № 5817-ВП від 01.09.2025, в якій виснується, про успішність проведення платежу, а також міститься наступна інформація: 29.04.2019 на суму 9000 грн, картка 4149439107109179, код авторизації 744578, номер транзакції в системі WayForPay 26475463380340502946824237680904. Таким чином, наданий документ лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. № 5817-ВП від 01.09.2025 є належним і допустимим доказом фактичного перерахування кредитних коштів Відповідачу, адже містить усі обов`язкові реквізити електронного документа, що забезпечує автентичність і цілісність документа та підтверджує його юридичну силу та містить унікальні ідентифікаційні дані транзакції, що унеможливлює підробку або сумнів у достовірності операції. Отже, Позивачем було надано до суду всі наявні документи по кредитній справі Відповідача, які були передані від ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ». Поряд з цим, враховуючи, що кредитні кошти було видано на платіжну картку Позичальника, а всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком- еквайром регулюються Постановою НБУ № 164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів». Таким чином, лише безпосередньо Відповідач має можливість надати виписку за картковим рахунком № [NUMBER] на спростування/ підтвердження обставини зарахування/не зарахування 29.04.2019 кредиту в сумі 9 000,00 грн., що є її прямим процесуальним обов`язком згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, у випадку наявності заперечень щодо отримання кредитних коштів, чого стороною Відповідача зроблено не було. Звертає увагу суду, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання Відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13.02.2026 витребувано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» докази по справі. У судове засідання позивач ТОВ «Фінанасова компанія «Солвентіс» свого представника не направив, однак у позовній заяві прохав, в разі неявки представника, розгляд справи проводити за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Давиденко К.С. в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов таких висновків. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 29.04.2019 між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] , було укладено Договір про надання кредиту №2229320 відповідно до умов якого кредитодавець надає Позичальнику Кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у розмірі та на умовах, визначених цим Договором, у тимчасове, строкове, платне користування (надалі за текстом Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти за користування кредитом й інші платежі у відповідності до умов Договору в національній грошовій одиниці України гривні (п. 1.3). Пунктом 1.4 договору передбачено, що сума кредиту складає 9 000 гривень. Відповідно до п. 1.6, 1.8 договору ставки нарахування процентів і розмір пені за цим Договором: Базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,7%; Акційна ставка або ставка за Програмою лояльності за один день користування кредитом - 1,19%; Спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення Заборгованості, прострочення кредиту) - 3,00%; Пеня за один день користування кредитом поза Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення Заборгованості, прострочення кредиту) - 0,00%. Дата надання кредиту, Узгоджений строк повернення кредиту і відповідна узгоджена Дата повернення кредиту, сума кредиту (загальний розмір кредиту), Проценти за користування кредитом, Реальна процентна ставка за кредитом, абсолютне значення подорожчання кредиту вказані у Графіку платежів, що визначається у Додатку № 1 до цього Договору та є невід`ємною його частиною. Графік платежів складається окремо за умови дії Акцій і/або Програми лояльності у випадку повернення Зобов`язань до спливу Узгодженого строку повернення кредиту та за умови дії Базової і Спеціальної процентної ставки у випадку погашення Заборгованості поза межами Узгодженого строку повернення кредиту. Згідно п. 1.9, 1.10 договору сторони встановлюють Узгоджений строк повернення кредиту: 7 календарних днів до 06.05.2019 (включно). Кредит надається Позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.4. Договору в безготівковій формі шляхом перерахування на Картковий рахунок Позичальника. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] погодилась на укладення Договору про надання кредиту №2229320 від 29.04.2019, підписавши його електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір укладений за допомогою інформаційно-телекомукаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про електрону комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. 1-3 ст. 6 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Тобто, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. У ст. 11 ЗУ "Про електронну комерцію" визначено порядок укладення електронного договору, зокрема пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У Постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір про надання позики підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належним та допустимим доказом підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі N 404/502/18 (провадження N 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі N 732/670/19 (провадження N 61-7203 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. За таких обставин судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір, згідно умов якого право кредитодавця вимагати повернення наданих грошових коштів у кредит, кореспондує обов`язок позичальника повернути отримані у кошти на умовах обумовлених укладеним між ними договором. При цьому, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов укладеного між ними договору. Як встановлено судом, свій обов`язок згідно Договору про надання кредиту №2229320 від 29.04.2019 ТОВ «Алекскредит» виконало у повному обсязі, шляхом перерахування грошових коштів [PERSON] в розмірі 9 000 грн за реквізитами платіжної картки відповідача №4149439107109179, що підтверджується, що підтверджується випискою за договором №б/н за період 29.04.2019-02.05.2019, наданою АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 13.02.2026, та листом ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 01.09.2025 за вих№5817-ВП. Ураховуючи той факт, що на рахунок відповідача надійшла обумовлена сторонами у кредитному договорі №2229320 від 29.04.2019 сума грошових коштів у розмірі 9 000 грн, і такий картковий рахунок належить [PERSON] ,, остання знала і не могла не знати про отримання кредитних коштів. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка зверталася до АТ КБ "Приватбанк" із заявою про помилковий переказ коштів на її картковий рахунок 29.04.2019. Враховуючи вищевикладене, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено факту отримання останньою грошових коштів за кредитним договором №2229320 від 29.04.2019. Окрім, того як вбачається з детального (щоденного) розрахунку заборгованості за Договором про надання кредиту №2229320 від 29.04.2019, наданого ТОВ «Алекскредит», [PERSON] неодноразово погашала суму заборгованості, тобто користувалась кредитними коштами та сплачувала проценти за продовження строку кредитного договору. Таким чином, ТОВ «Алекскредит» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених договором. Водночас відповідач неналежно виконує свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 16 774 грн 20 коп. Стосовно поданих позивачем договорів факторингу та тверджень позивача про наявність у нього права вимоги до відповідача, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що 10.06.2025 року між ТОВ «Секвоя капітал» та ТОВ «Алекскредит» було укладено Договір факторингу №10/06/2025, відповідно до умов якого клієнт зобов?язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов?язується прийняти такі Права вимоги та сплатити Клієнту Ціну придбання за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб (п. 1.1). Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Секвоя капітал» грошове зобов`язання перед ТОВ «Алекскредит», відповідно до договору факторингу №10/06/2025 від 10.06.2025 виконало в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №185 від 16.06.2025. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №10/06/2025 від 10.06.2025, вбачається, що ТОВ «Секвоя капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2229320 у сумі 16 774 грн 20 коп. яку складає заборгованість за тілом кредиту - 9000 грн; заборгованість по відсотках 7 774 грн 20 коп. 07.07.2025 року між ТОВ «Секвоя капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» було укладено Договір факторингу №ДФ-07072025, відповідно до умов якого клієнт зобов?язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов?язується прийняти такі Права вимоги та сплатити Клієнту Ціну придбання за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб (п. 1.1). Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» грошове зобов`язання перед ТОВ «Секвоя капітал», відповідно до договору факторингу №ДФ-07072025 від 07.07.2025 виконало в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №812 від 08.07.2025. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №ДФ-07072025 від 07.07.2025, вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2229320 у сумі 16 774 грн 20 коп. яку складає заборгованість за тілом кредиту - 9000 грн; заборгованість по відсотках 7 774 грн 20 коп. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що до ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №2229320 у сумі 16 774 грн 20 коп. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс», ні на рахунки попереднього кредитора. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. В ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. В ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Аналізуючи вищезазначені норми права та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав останнього, відповідач взяті на себе договірні зобов`язання за вищевказаним договором не виконала, тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 000 грн є обґрунтованими та заявленими у відповідності до умов договору. Що стосується розміру процентів за користування грошовими коштами, суд зважає на наступне. У судовому засіданні встановлено, що кредитний договір між сторонами було укладено на строк 7 днів до 06.05.2019 (п.1.9 договору). Відповідно до п. 2.1.4 кредитного договору кредитодавець має право надавати згоду на продовження узгодженого строку повернення кредиту за заявою позичальника шляхом укладення між сторонами Додаткової угоди. Відповідно до п. 2.2.2 кредитного договору позичальник має право звертатись до кредитодавця із заявою про продовження Узгодженого строку погашення кредиту. Згідно з п. 4.7 договору, кредит вважається простроченим у разі несвоєчасної сплати Основної суми кредиту та Процентів за користування кредитом, починаючи з наступного дня закінчення Узгодженого строку повернення кредиту, визначеного в п. 1.9. цього Договору, за умови, якщо Узгоджений строк повернення Кредиту не було продовжено шляхом укладення між Сторонами Додаткової угоди. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позичальник звертався до кредитодавця із заявою про продовження строку повернення кредиту чи що між сторонами укладалися додаткові угоди про пролонгацію договору. Таким чином, суд виходить із того, що узгоджений строк повернення кредиту закінчився 06.05.2019. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зі спливом строку на який був наданий кредит припинилося право нараховувати проценти за кредитним договором, тобто після 17 березня 2026 первісний кредитор та ТОВ «ВВС-Факторинг» не мали законних підстав нараховувати проценти, передбачені кредитним договором від 27 лютого 2020 року. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі N 390/1875/16-ц (провадження N 61-19255св18). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 р. по справі « 910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує, що їх нарахування може здійснюватися лише в межах строку кредитування. З огляду на умови договору, розмір процентів за користування кредитними коштами становить 1 071 грн (9 000 грн ? 7 днів ? 1,70 %). Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості, відповідачем здійснено часткову оплату процентів у сумі 3 998 грн 50 коп., що значно перевищує розмір процентів, які підлягають стягненню. Враховуючи викладене та неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, позивач набув право вимоги за кредитним договором. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у частині стягнення заборгованості в розмірі 6 072 грн 50 коп., з урахуванням часткової сплати відповідачем відсотків у сумі 3 998 грн 50 коп. (10 071 грн (сума заборгованості) 3998 грн 50 коп. (сума сплачених відсотків)). Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача у разі відмови в позові на позивача. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 877 грн. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Частина 8 ст. 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Стороною позивача до суду надано копію договору № 43657029 від 01.07.2025 про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Лівак І.М.; додаткову угоду №2229320 від 30.09.2025 до договору № 43657029 від 01.07.2025 про надання правової допомоги; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.09.2025, яким погоджено надання правових послуг на загальну суму 6 000 грн та детальний опис робіт (наданих послуг). Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі N 690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору № 43657029 від 01.07.2025 про надання правової допомоги, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), відповідність правової винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи. З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога полягала в оплаті послуг адвоката за здійснення правового аналізу спірних правовідносин, складання позовної заяви, формування додатків. Також, суд враховує малозначність справи, її типовий характер та розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом осіб у судове засідання, які у судове засідання не з`явилися, представник позивача у позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. Таким чином на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 2172 грн.

Outcome: partial