Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

ТОВ «Новий Колектор» звернулись до Шевченківського районного суду м. Полтави з повозом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В якому прохали: стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на користь ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» (код за ЄДРПОУ: 431702980, адреса: 01133, м. Київ, Печерський район, вулиця Алмазова Генерала, буд.13, оф.601) заборгованість за кредитним договором № 01.01.2019-100000136 від 01.01.2019 в розмірі 17 800,00 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот гривень 00 копійок); судові витрати покласти на відповідача; проводити розгляд даної малозначної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; розглядати справу за відсутності представника ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР». В обґрунтуванні позову зазначили, що ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» звертається до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 01.01.2019- 100000136 від 01.01.2019, зважаючи на наступне. Між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено договір факторингу № 130923-9 від 13.09.2023. Так, відповідно до п. 5.1 зазначеного договору факторингу фактор має право набувати право вимоги до боржника на всі суми, відступлені йому клієнтом, згідно цього договору. Відповідно до п.п.2.3, 2.4, 2.5 договору факторингу за цим договором клiєнт вiдступає право вимоги до боржника за кредитним договором факторовi, внаслiдок чого клiєнт передає, а фактор одержує право вимагати вiд Боржника належного виконання вcix зобов`язань за кредитним договором. Клiєнт вiдповiдає перед фактором за дiйснiсть грошових вимог, право яких вiдступаеться факторовi за цим договором, але не вiдповiдає за невиконання або неналежне виконання вимоги боржником. Сторони домовились, що право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клiєнтом факторовi з моменту пiдписання сторонами вiдповiдного актy приймання-передачi перелiку. Пiсля пiдписання актy приймання-передачi перелiку до фактора переходять вci права та обов`язки клiєнта, як сторони, якi виникли на пiдставi кредитного договору в обсязi i на умовах, що iснують на момент укладення цього договору. На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 01.01.2019- 100000136 від 01.01.2019 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Позивачем 13.09.2023 на фінансовий номер телефону відповідача [PERSON] , а саме + 380956056849, було направлено СМС-повідомлення наступного змісту: «Укладено договір факторингу № 130923-9 від 13.09.2023. Проведено відступлення права вимоги за кредитним договором 01.01.2019-100000136 від 01.01.2019. Ваш новий кредитор ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР": 43170298;01133; м. Київ; вул. Алмазова Генерала; буд.13; оф.601;0-800- 20-33-20;Info@newcollector.com.ua; http://newcollector.com.ua/". Сплачувати необхідно в ТОВ«НОВИЙ КОЛЕКТОР». Отже, станом на дату подання даної позовної заяви позивач є єдиним та належним кредитором за кредитним договором № 01.01.2019-100000136 від 01.01.2019, укладеним між ТОВ "Споживчий Центр" та [PERSON] . Між ТОВ "Споживчий Центр", правонаступником якого є ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та [PERSON] 01.01.2019 укладено кредитний договір № 01.01.2019-100000136 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується додатково довідкою субконто (виписка) на наступних умовах: строк, на який надається кредит 14 календарних днів з дати отримання; період користування кредитом - сума кредиту 10 000,00 грн. та проценти 2 800,00 грн. сплачуються до 14.01.2019 включно; процентна ставка - фіксована незмінювана процентна ставка у розмірі 28% в процентному значенні. Згідно п. 1.1 договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1.2 встановлено, що кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторони погодились, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту. Відповідно до п.1.3 договору протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції позичальником кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту - фінансовий кредит; строк, на який надається кредит, встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності (п.2.1 договору). Згідно п. 2.3 договору надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту - день зарахування коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитора, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку користування кредитом (п. 2.4 договору). Відповідно до п.п. «а», «б» п. 4.1 договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: повернення кредиту до дати, вказаній у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом - в день повернення кредиту або в останній день строку, на який кредит пролонгований. У разі несплати кредиту та/або процентів у встановлені договором терміни/ строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів до позичальника може бути застосований штраф згідно п.5.4 кредитного договору (п.7.1 договору). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до заявки від 01.01.2019 та чеку про електронний переказ коштів від 01.01.2019, року кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 10000,00 грн. з первинним строком на 14 днів, а відповідачем отримано кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн. Отже, кредитором виконано свої зобов`язання за договором в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 23.10.2025 утворилась заборгованість у розмірі 17 800,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 10 000,00 грн. та за відсотками - 2 800,00 грн., а також штраф у розмірі 5 000,00 грн. (який нараховано відповідно до п.5.4 кредитного договору № 01.01.2019-100000136 від 01.01.2019, чим порушуються права та інтереси позивача. Повідомляється, що у відповідності п. 5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом. У довідці субконто не відображено нарахування штрафу, проте дане нарахування підтверджується довідкою про заборгованість та здійснено у відповідності до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частиною першою статті 10 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ч.3 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно ч.5 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч.6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.8 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно ч.1 ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 8.1 цей договір набирає чинності з дати отримання кредитором у інформаційній системі кредитора від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитора на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитора. Цей договір діє протягом 28 днів. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. [PERSON] електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано кошти у розмірі 10 000,00 грн., а отже акцептовано умови договору. Відповідно до п.13 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст.64 ЦПК України, ст.36 ГПК України та ст.79 КАС України. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15, ч.1 ст. 16 ЦК України). 12 листопада 2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Полтави прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №554/16081/25. Здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання по суті призначено на 12 грудня 2025 року об 09.00 годині приміщенні Шевченківського районного суду міста Полтава за адресою - м.Полтава, вул.Навроцького, 5, кабінет №№17,18. Викликано у судове засідання учасників справи : представника позивача, ТОВ «Новий Колектор» адвоката Котову Світлану Миколаївну, відповідача [PERSON] . 24 листопада 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. В якому зазначено, що в провадженні Шевченківського районного суду міста Полтави знаходиться цивільна справа №554/16081/25 за позовом ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами у розмірі 17 800,00 грн, а саме: За кредитним договором №01.01.2019-100000136 від 01.01.2019 в розмірі 17 800,00 грн., з яких: - 10 000 грн. - сума заборгованості по основному боргу; - 2 800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; заборгованість за штрафом - 5000.00 грн. Відповідач не визнає позовні вимоги позивача та вважає, що в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено з наступних підстав. Позивач зазначає, що 01.01.2019 ТОВ «Споживчий Центр» та відповідач уклали договір про споживчий кредит №01.01.2019-100000136, згідно якого кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки в розмірі 10 000 грн. строком на 14 днів (строк кредитування) зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2800 грн. по фіксованій процентній ставці 28% від суми кредиту, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, та на умовах цього договору. До позовної заяви позивачем додано копію заявки [PERSON] про прийняття ним пропозиції ТОВ «Споживчий Центр» про укладення кредитного договору №01.01.2019-100000136 на умовах, викладених в цій пропозиції. Як зазначено в заявці вона є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору 01.01.2019-100000136. Також, до позовної заяви додано копію пропозиції про укладення кредитного договору (Оферта). Матеріали позовної заяви не містять завіреної належним чином копії кредитного договору №01.01.2019-100000136 від 01.01.20219, що підтверджує факт не укладеності кредитного договору між [PERSON] та ТОВ «Споживчий Центр». Додані до позовної заяви пропозиція про укладення кредитного договору (Оферта) та заявка про прийняття відповідачем пропозиції ТОВ «Споживчий Центр» про укладення кредитного договору є нічим іншим, як намірами укласти кредитний договір на запропонованих умовах, однак вони не є кредитним договором та не можуть його замінити. Жодних доказів про перерахування ТОВ «Споживчий Центр» грошових коштів на рахунок відповідача та їх суму позовна заява не містить. Копія чеку, який не містить обов`язкових реквізитів для фіскального чеку, про перерахування ТОВ «Споживчий Центр» грошових коштів у розмірі 10 000 грн. невідомій особі на картковий рахунок, власником якого є невідома особа, не є підтвердженням видачі ним кредиту [PERSON] , так як в ній не вказано отримувача коштів та номеру платіжної картки, власник якої невідомий. У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту. Згідно постанови КЦС ВС від 30.08.2023 у справі №753/20537/18, банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов`язкових реквізитів. 13.09.2023 між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» було укладено договір факторингу № 130923-9, згідно умов якого ТОВ «Споживчий Центр» передав, а ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» прийняв належні ТОВ «Споживчий Центр» права вимоги до боржників за кредитними договорами. Згідно пункту 2.4 договору факторингу № 130923-9 право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом фяакторові з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі переліку. Згідно пункту 1.5 договору факторингу № 130923-9 Перелік (реєстр) - інформація про боржників, право вимоги до яких відступається за цим договором. До позовної заяви не додано копії Переліку (реєстру) боржників, право вимоги до яких відступається за договором факторингу № 130923-9 від 13.09.2023, що свідчить про те, що позивач не надав до суду доказів набуття ним права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №01.01.2019-100000136 від 01.01.2019, а це в свою чергу свідчить про те, що ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» не є належним позивачем у справі №554/16081/25. Звертаючись з позовом до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 5000 грн. за порушенням ним умов кредитного договору щодо строку повернення кредиту. З цього приводу відповідач зазначає наступне. По перше, він не підписував з ТОВ «Споживчий Центр» кредитного договору і не узгоджував з ним умов щодо нарахування йому штрафних санкцій за невиконання зобов`язань за договором. По друге, ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України б було доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». За таких підстав нарахування відповідачу штрафу за кредитним договором № 01.01.2019-100000136 від 01.01.2019 є незаконним і в задоволенні цих позовних вимог має бути відмовлено. За приписами ст. ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, у зв`язку не наданням позивачем доказів надання грошових коштів відповідачу у позику, враховуючи відсутність доказів укладання відповідачем з ТОВ «Споживчий центр» кредитного договору, відсутність доказів набуття права вимоги позивачем до відповідача за кредитним договором, враховуючи незаконність нарахування під час воєнного стану штрафу за кредитним договором 01.01.2019-100000136 від 01.01.2019, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Під час підготовки відзиву на позовну заяву відповідач користувався послугами адвоката, розмір витрат на правничу допомогу орієнтовно склав 4500 грн. які мають бути стягнені з позивача. Прохали : відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 01.01.2019-100000136 від 01.01.2019 в розмірі 17 800,00 грн.; стягнути з ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 4500 грн. 00 коп. 01 грудня 2025 року представник позивача ТОВ «Новий колектор» Котова С.М. надіслала до суду додаткові пояснення у справі. В яких було зазначено, що відповідно до ч.3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст.64 ЦПК України, ст.36 ГПК України та ст.79 КАС України. Відтак, між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 01.01.2019; 2) подання відповідачем заявки кредитного договору № 01.01.2019-100000136 від 01.01.2019; 3) надсилання відповідачем підтвердження укладання кредитного договору (акцепту) кредитного договору №01.01.2019-100000136 (кредитної лінії) від 01.01.2019. Відтак, між ТОВ "Споживчий центр" та відповідачем було укладено кредитний договір №01.01.2019-100000136 від 01.01.2019 у електронному вигляді шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора. У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17 Верховний Суд вказав, факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо. У зв`язку з наведеним, квитанція ТОВ "ФК "Елаєнс" Fondy про перерахування суми кредиту №122499596 від 01.01.2019, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в інформаційній системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно банк-емітент картки. Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема за рішенням суду. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, відповідач не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. У відповідності до ч. 1 ст. 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто і в такому разі відповідач має прийняти виконання зобов`язання за кредитним договором, запропоноване за позивача третьою особою. Відтак, перерахування коштів відповідачу за кредитним договором не безпосередньо з банківського рахунку кредитора на банківських рахунок позичальника, а з використанням стороннього платіжного сервісу (еквайрингу "Fondy") не свідчить про те, що зобов`язання за кредитним договором не було виконано кредитором. Щодо розрахунку суми заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. Щодо договору факторингу та переходу права вимоги у своїй постанові від у справі №916/2286/16 Верховний Суд виснував, що договір факторингу, укладений з порушенням умов (щодо суб`єкта, форми) є оспорюваним, тобто його недійсність встановлюється судом. За відсутності доказів оскарження відповідачем чи сторонами договору його умов, відсутні підстави для висновку про його недійсність. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст.1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правового висновку Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у його постанові від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17: "З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності". Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відсутність повної оплати за договором факторингу не свідчить про його недійсність, адже момент набуття права вимоги фактором пов`язана відповідно до положень договору з іншою подією - підписанням сторонами Реєстру боржників. Відсутність оплати (або часткова оплата) за договором не свідчить те, що він є безоплатним всупереч положенням ч. 1 ст. 1077 ЦК України, однак це свідчить про встановлення сторонами порядку його виконання частинами, що не суперечить вимогам цивільного законодавства. Також, ненадання платіжного чи розрахункового документу на підтвердження факту сплати позивачем визначеної договором факторингу №130923-9 від 13.09.2023 плати за перехід права вимоги за спірним кредитним договором не свідчить про невиконання позивачем своїх обов`язків за договором. Крім того, дане питання не є предметом доказування у даній справі. На переконання позивача, слід звернути увагу не на порядок розрахунків фактора та клієнта, а на саму суть договору, момент виникнення прав і обов`язків у його сторін, що було залишилось поза увагою суду першої інстанції. Сторона позивача вкотре наголошує, що питання виконання договору факторингу стосуються фактора та клієнта і не є предметом доказування у даній справі. Недійсність даного договору судом не встановлена, як і не встановлена його фраудаторність. Щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. До позовної заяви було додано список згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, а також копію повідомлення про відступлення права вимоги за договором факторингу, що підтверджують письмове повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги факторові. У відповідності до правого висновку Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у його постанові від 06.02.2018 у справі №278/1679/13-ц (провадження №61-2269св18): "Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань". Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №361/2105/16-ц. Отже, невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, ані первинному кредитору, ані фактору, не звільняє останнього від виконання грошового зобов`язання. Щодо доказів та доказування Верховний Суд 23 жовтня 2019 року прийняв постанову (справа № 917/1307/18), якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Відтак, відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору та договору факторингу. На підставі викладеного,

Outcome: approved