Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до Іршанської селищної ради Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла [PERSON] . На день смерті [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала одна за адресою: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, зробивши розпорядження, що все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і все те, що буде належати їй на день смерті, та на що за законом матиме право, заповіла позивачу [PERSON] . 27.04.2004 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини в Другій Коростенській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 164/2004. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину за законом чи заповітом після смерті [PERSON] відсутні. У даний час виникла необхідність в оформленні спадкових прав після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , який належав останній згідно виписки із погосподарської книги, виданої Шершнівським старостинським округом Іршанської селищної ради Житомирської області Коростенського району № 103/10-17/3 від 05.05.2025 та на право на земельну частку (пай) по реформованому колгоспу ім. Гагаріна с. Шершні Шершнівської сільської ради народних депутатів Коростенського району Житомирської області, належне померлій ( [PERSON] ) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0176738, виданого 12.03.1997 Коростенською районною державною адміністрацією Житомирської області. Так, 11.09.2025 звернувшись з відповідною заявою до Другої Коростенської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] на вищевказане спадкове майно, завідувачем державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок та відсутності оригінала сертифіката на право на земельну частку (пай) та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання у судовому порядку. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. Витребувано від Другої Коростенської державної нотаріальної контори копії матеріалів спадкової справи після смерті спадкодавця. Позивач у судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками отримав 30.01.2026, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні заяви покладається на розсуд суду. Під час підготовчого провадження та проведення підготовчого засідання у даній справі вчинено підготовчі дії, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, зокрема, з`ясовано обсяг доказів, встановлено порядок з`ясування обставин та дослідження доказів під час розгляду справи по суті; визначено дату проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.02.2026 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні 02.04.2026 року. Учасники провадження, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, проаналізувавши їх з точки зору належності, достовірності, допустимості, а в сукупності- достатності, суд дійшов висновку про таке. За правилами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли з приводу реалізації права власності на спадкове майно. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтві про смерть серії [NUMBER] виданого 30.10.2003 виконкомом Шершнівської сільської раді Коростенського району Житомирської області, актовий запис 25. За життя [PERSON] склала заповіт, яким зробила розпорядження про те, що все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і все те, що буде належати їй на день смерті, та на що за законом матиме право заповіла [PERSON] ; що підтверджується копією дублікату заповіту, посвідченого секретарем Шершнівської сільської ради Коростенського району Житомирської області 17.10.2002, зареєстровано в реєстрі за № 19. Виникнення права власності у спадкодавця на момент закінчення будівництва житлового будинку, регулювалося положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність". До правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство, зокрема набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду постанові від 06 березня 2018 року у справі № 175/2254/15. Відповідно до п.40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Згідно з ч.3 ст.3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно зі ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди, та в силу ч.1 ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» разом з документом, що посвідчував речове право на земельну ділянку наразі є підставою для державної реєстрації права власності на житлові індивідуальні (садибні) будинки. Згідно з випискою з погосподарської книги № 5 за 2001-2005 роки, особовий рахунок [NUMBER] , виданої Шершнівським старостинським округом Іршанської селищної ради Житомирської області Коростенського району № 103/10-17/3 від 05.05.2025 житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , рік забудови будинку -1942 , будинок дерев`яний, критий шифером, знаходиться на земельній ділянці 0,60 га. Отже, записи у погосподарській книзі є підтвердженням належності [PERSON] на праві власно сті житлового будинку з погосподарськими спорудами. У частині позовних вимог щодо визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування суд зазначає таке. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з п.5 цього Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Виходячи з аналізу вказаних правових норм право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) або його втрати. Судом встановлено, що на запит завідувача державної нотаріальної контори ГУ Держгеокадастру у Житомирській області надано відповідь 15.10.2025 № 3110/35-25, в якій зазначено, що згідно уточненого списку громадян колгоспників колгоспу ім. Гагаріна, як мають право на земельну частку, що є складовою документації по паюванню земель переданих у колективну власність колгоспу ім. Гагаріна Шершнівської сільсько ради народних депутатів Коростенського району Житомирської області (книга II) громадянка на ім`я [PERSON] у вищезазначені списки включена Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів, на право на земельну частіс (пай), що видаються Коростенською райдержадміністрацією на території Шершнівської сільської ради Коростенського району Житомирської області, на ім`я гр. [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частю (пай) по реформованому колгоспу ім. Гагаріна Шершнівської сільської раді Коростенського району Житомирської області серії ЖТ № 0176738 від 12.03.1997 року згідно розпорядження КоростенськоїРДА від 07.03.1997 року № 73 Згідно матеріалів проектно-технічної документації землеустрою щоде організації території земельних часток (паїв) та складання державних актів на праве власності на земельні ділянки громадянам за рахунок земель реформованою КСП ім. Гагаріна Шершнівської сільської ради Коростенського район) Житомирської області та Книг записів реєстрації державних актів на праве приватної власності на землю та направо постійного користування землею договорів оренди землі на території Шершнівської сільської ради Коростенськогс району Житомирської області на ім`я [PERSON] державний акт не право власності на земельну ділянку станом на 01.01.2013 року не видавався. У газеті «Вечірній Коростень» 30.10.2025 року опубліковане оголошення про втрату сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ЖТ № 01766738 від 12.03.1997 року, виданий на ім`я [PERSON] . У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Верховний Суд у постановах від 30.10.2019 у справі № 289/1818/16-ц та від 31.08.2020 у справі № 350/1850/17 вказав, що відсутність свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно не позбавляє її спадкоємців права на спадщину. До складу спадщини може входити нерухоме майно спадкодавця, право власності на яке належним чином не зареєстроване, проте набуття такого права власності відбулося з дотриманням чинного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Шостою книгою Цивільного кодексу України врегульовані питання спадкового права. Згідно з п.5 Перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст.1223 ЦК України). Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи наведене, а також те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадкове майно, з приводу якого порушено спір, чим позивач підтвердив неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, а також те, що факт належності спадкодавцю позивачу нерухомого майна підтверджується записами погосподарської книги, листом ГУ Держгеокадастру в Житомирській області про наявність права на земельну частку (пай), які ніким не оспорені та не спростовані, те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Оскільки позивачем не порушується питання щодо стягнення з відповідача судового збору, та звільнення позивача від його сплати, то суд,

Outcome: approved