Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 12.03.2026 року позовні вимоги [PERSON] до Березівської міської ради Одеської області, Березівської військової адміністрації Одеської області про встановлення факту наявності статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та визнання права перебування на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов задоволено частково. 23.03.2026 представник позивача адвокат Осипов Б.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої просить вирішити питання щодо стягнення з відповідачів по справі на користь [PERSON] судового збору у розмірі 2381.76 та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000.00 грн, що понесені у суді апеляційної інстанції, також судовий збір у розмірі 3174.40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000.00 грн, що понесені в суді касаційної інстанції. Вимоги мотивовані тим, що рішенням Березівського районного суду Одеської області від 12.03.2026 року частково задоволено вимогу про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, проте при ухваленні рішення судом не вирішено питання про судові витрати, понесені позивачем у суді апеляційної та касаційної інстанцій. У судове засідання 31.03.2026 року представник позивача не з`явився, однак 30.03.2026 року на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити заяву у повному обсязі. У судове засідання 31.03.2026 року представник відповідача Березівської міської ради Одеської областіне з`явилась, однак 30.03.2026 року надіслала до суду клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвокату, які підлягають розподілу між сторонами, зазначила, що Березівська міська рада не погоджується з вказаним у заяві про винесення додаткового рішення розміром додаткових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Представник відповідача вважає розмір вказаних витрат на правничу допомогу завищеним та необґрунтованим. У наданих позивачем документах відсутній порядок розрахунку за надану правничу допомогу, розмір та порядок обчислення адвокатського гонорару, просить при вирішенні питання щодо розміру судових витрат на правничу допомогу врахувати мінімальну ставку гонорару адвокатів та зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката, що підлягають розподілу між сторонами, судове засідання провести без участі представника Березівської міської ради. Представник відповідача Березівської військової адміністрації Одеської області у судове засідання не з`явивия. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 Цивільно-процесуального України (далі -ЦПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що рішенням Березівського районного суду Одеської області від 08 серпня 2024 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Березівського районного суду Одеської області від 08 серпня 2024 року залишено без змін.Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2025 року касаційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Осипова Б. В., задоволено частково. Рішення Березівського районного суду Одеської області від 08 серпня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 12.03.2026 року позовні вимоги [PERSON] до Березівської міської ради Одеської області, Березівської військової адміністрації Одеської області про встановлення факту наявності статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та визнання права перебування на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов задоволено частково, також вирішено стягнути солідарно з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000.00 грн При цьому питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, понесених у апеляційній та касаційній інстанціях судом не вирішувалося. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18.05.2020 року у справі № 530/1731/16-ц, питання відшкодування судових витрат, понесених учасником справи у зв`язку із розглядом справи у судах всіх інстанцій, при скасуванні Верховним Судом рішень судів попередніх інстанцій з передачею справи на новий розгляд, вирішується тим судом, який ухвалює остаточне рішення у справі. Згідно з висновками, викладеними у постанові ВП/ВС від 08.06.2021 року у справі № 550/936/18, питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується, зазвичай, при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду; окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи. Отже, з урахуванням вищезазначеного, вбачаються підстави для ухвалення додаткового рішення. Згідно зі ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації праві обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення За приписами ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. В ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, а має оцінювати судові витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також, чи були вони розумними. Згідно з вимогами ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони (постанова об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі№904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Касаційного Цивільного суду від 16.07.2020 у справі № 909/452/19, 02.11.2020 у справі № 922/3548/19 та 18.11.2020 у справі № 923/1121/17. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником скаржника надано договір про надання правової допомоги №1-96 від 16.08.2024 року; акт приймання-передачі наданих правових послуг від 25.11.2024 року; платіжна інструкція від 02.09.2024 року; квитанція про сплату судового збору від 17.01.2025 року; договір про надання правової допомоги №1-1/25 від 07.01.2025 року; акт приймання-передачі наданих правових послуг від 17.01.2025 року; платіжна інструкція від 13.02.2025 року. Водночас, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивачем були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії». Суд зауважує, що спірні правовідносини не є новими у судовій практиці, а тому, підготовка скарги не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, позов не містить складних правових конструкцій. На переконання суду, витрати, що понесені в апеляційній та касаційній інстанціях по 20000.00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Таким чином, враховуючи наведені вище положення чинного законодавства та надаючи оцінку наявним у справі доказам суд дійшов висновку про можливість стягнення на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу апеляційній та касаційній інстанціях по 2000.00 грн., а загалом 4000 грн. На переконання суду зазначений розмір відшкодування судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу буде відповідати критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду. Окрім цього, задоволенню підлягають і витрати за сплату судового збору за подачу апеляційної та касаційної скарги. На підставі викладеного,

Outcome: partial