Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2025 року звернулася до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про захист прав споживачів, вказавши, що їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить квартира по [ADDRESS] . Нею було розпочато процедуру відключення квартири від системи централізованого опалення та в листопаді 2005 року отримано погодження Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Криворізької міської ради №4116/8, яким надано дозвіл на відключення від системи теплопостачання в приміщенні квартири за адресою: [ADDRESS] , за умови влаштування альтернативного джерела опалення. Вона, позивачка у справі, виконуючи умови погодження, звернулася до ПАТ «Криворіжгаз» та отримала технічні умови на реконструкцію системи газопостачання, ПАТ «Криворіжгаз» було розроблено робочий проєкт по реконструкції системи газопостачання. Після здійснення відключення від системи централізованого опалення, вона знову, на вимогу погодження, звернулася до організації, яка на той час здійснювала постачання теплової енергії за спірною адресою КПТМ «Криворіжтепломережа», для розірвання договору на постачання теплової енергії. 02.04.2012 представником КПТМ «Криворіжтепломережа» при обстеженні приміщення по [ADDRESS] , складено акт про те, що: мається видимий розрив на системі централізованого опалення; стояки заізольовані; пакет документів мається; в приміщенні встановлено автономне опалення, акт опломбування газового лічильника 14.12.2010; пропонується зняти навантаження. Крім того, вказаним актом її було попереджено про відповідальність за самовільне підключення до системи централізованого опалення. Отже, її квартира відключена від системи централізованого опалення і зазначеною послугою вона не користується. У березні 2024 року АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за вказаною адресою. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.11.2024 у справі № 214/1575/24, в повному обсязі відмовлено АТ «Криворізька теплоцентраль» у задоволенні вимог, постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.02.2025 апеляційну скаргу АТ «Криворізька теплоцентраль» залишено без задоволення, а рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.11.2024 залишено без змін. Отже, послугою з централізованого постачання теплової енергії вона не користується, а тому у неї відсутній обов`язок здійснювати оплату вартості теплової енергії теплопостачальній організації за спірний період, оскільки фактично ці послуги нею отримані не були. Однак, АТ «Криворізька теплоцентраль» продовжує здійснювати нарахування їй за послугу з постачання теплової енергії та продовжує обліковувати на особовому рахунку по [ADDRESS] заборгованість з 2013 року. Тому просить суд визнати неправомірними дії АТ «Криворізька теплоцентраль» щодо нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії до квартири по [ADDRESS] з 01 жовтня 2013 року, зобов`язати АТ «Криворізька теплоцентраль» виключити з обліку по особовому рахунку за вказаною адресою неправомірно нараховану заборгованість за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 01 жовтня 2013 року і по теперішній час, та припинити нарахування за послугу з постачання теплової енергії в подальшому. Ухвалою суду від 25 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник адвокат Бражник Д.С. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. . Представник відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» Шевченко Ю.С. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В обґрунтування відзиву на позов представником відповідача зазначено про незгоду із заявленими вимогами, оскільки АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснювало нарахування за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії правомірно, бо в момент здійснення нарахувань не було відповідних документальних підтверджень відключення споживача [PERSON] від мереж централізованого опалення, квартира по [ADDRESS] обліковувалась як повноцінний споживач послуги з централізованого опалення з 2013 року. При цьому рішення у справі № 214/1575/24 не може бути підставою для скасування нарахувань,здійснених до його ухвалення, оскільки правові наслідки такого рішення виникають лише з моменту його прийняття. Наголошено, що вимога про припинення нарахування за послугу з постачання теплової енергії споживачам, квартира яких від`єднала від системи централізованого опалення будинку, не підлягає задоволенню, адже такі квартири все одно повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, сплачуючи за послугу з постачання теплової енергії в тій частці, яка передбачена нормами діючого законодавства. Наголошено на необхідності застосування строків позовної давності та необхідності сплати позивачем частини теплової енергії, яка використовується для опалення місць загального користування, тому просить відмовити у задоволенні вимог. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку. Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, позивачка [PERSON] зареєстрована та є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно листа, за підписом заступника начальника Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міськради від 21.11.2005 за №4116/8, Управління житлово-комунального господарства виконкому міськради погоджує [PERSON] відключення від системи теплопостачання в приміщенні квартири за адресою: [ADDRESS] , при умові влаштування альтернативного джерела опалення. Для виконання автономної системи заявнику вказано на необхідність отримання технічних умов в АТ «Криворіжгаз»; проект, розроблений проектною організацією. Монтаж повинна виконати спеціалізована організація відповідно до проекту. Після влаштування автономного опалення та опломбування газового лічильника звернутися до для розірвання договору на постачання теплової енергії до КПТМ «Криворіжтепломережа» (а.с. 31). [PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз» та отримала технічні умови на проектування газопостачання для системи автономного опалення за спірною адресою та встановлення котла в приміщенні кухні. Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз» було розроблено робочий проєкт по реконструкції системи газопостачання. Відповідно до Акту № 2 від 02.04.2012, представник КПТМ «Криворіжтепломережа» та абонент квартири по [ADDRESS] , склали акт про те, що при обстеженні приміщення встановлено: «наявний видимий розрив на мережі центрального опалення; стояки ізольовані; у приміщенні встановлено автономне опалення; акт опломбування газового лічильника 14.12.2010, пропонується зняти навантаження». Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2024 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року, у справі №214/1575/24, в повному обсязі відмовлено АТ «Криворізька теплоцентраль» у стягненні з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, яка виникла на особовому рахунку за спірною адресою. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України). Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України). Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Предметом позову у цій справі є вимога про зобов`язання припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води з тієї підстави, що споживач здійснив відокремлення (відключення) квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків, на момент виникнення спірних правовідносин, регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630(далі - Правила), та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4(чинним на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок). Відповідно пунктів 24, 25 Правил на момент спірних правовідносин, споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, на момент спірних правовідносин, здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил). Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку на момент спірних правовідносин, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання. Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акту сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення. Матеріалами справи встановлено, що 21 листопада 2005 року Управлінням житлово-комунального господарства міськради за № 4116/8 було погоджено відключення квартири за адресою: [ADDRESS] , при умові влаштування альтернативного джерела опалення та отримання технічних умов в АТ «Криворіжгаз». Так, Комісія про розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води була створена відповідно до Рішення виконкому Криворізької міської ради від 08.02.2006 № 90 і надавала дозволи на відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Питання відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води до створення і початку роботи даної Комісії, вирішувалися шляхом надання таких дозволів Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради у вигляді листів-погоджень. Відповідач жодним належним і допустимим доказом не довів, що лист-погодження УЖКГ від 21 листопада 2005 року в подальшому був скасований чи в судовому порядку був визнаний недійсним, а отже у суду відсутні підстави не враховувати даний доказ, який був наданий позивачем. На підставі вищезазначеного дозволу, за зверненням позивачки, ПАТ «Криворіжгах» було розроблено робочий проект устаткування автономного опалення в приміщенні квартири за адресою нерухомого майна позивача. Відповідач не заперечує, що позивачкою [PERSON] було отримано дозвіл, отримано проекти та технічну документацію, виконано роботи згідно отриманих проектів та складено Акт КПТМ «Криворіжтепломережа» від 02 квітня 2012 року. При цьому, відповідачем не надано суду жодного доказу того, що позивачка реально отримувала послуги, які ним надавалися після відключення квартири позивачки від мережі центрального опалення. При відключенні від мереж централізованого опалення без дозвільних документів, вчинених до отримання проектних, технічних документів, такі дії споживача вважаються самовільними, протиправними, які тягнуть відповідальність за самовільне переобладнання приміщень та не надають підстав для припинення обов`язків власників квартир зі сплати за послуги з теплопостачання. Однак, позивачкою по справі дії вчинялися згідно наданого Дозволу та отриманої технічної документації. Законність, правомірність надання, повнота визначення обсягу вчинення необхідних дій в виданому Дозволі про можливість відключення від централізованого опалення покладається на уповноважений орган (який видає Дозвіл) та дії позивачів здійснені у відповідності наданого уповноваженим органом Дозволу не можуть вважатися самовільними. Таким чином процедура відключення квартири позивачки від мережі централізованого опалення, яка була врегульована Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання № 4 від 22 листопада 2005 року, порушена не була, оскільки така процедура розпочалася 21 листопада 2005 року, тобто, до рішення виконкому Криворізької міської ради від 08 лютого 2006 № 90 «Про створення комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води», яким створено комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно Комісія не могла видати позивачці дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, оскільки вона була створена пізніше та відповідно після завершення робіт по відключенню від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води видати затверджений акт відключення квартири позивачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 456/3896/16-ц та узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №401/2587/18, провадження №61-8952св19, від 31 березня 2021 року у справі №401/853/20, провадження №61-16527св20, від 17 червня 2021 року у справі №401/1141/20, провадження №61-2168св21, від 17 червня 2020 року у справі №401/795/20, провадження №61-2768св21, від 05 липня 2021 року у справі №401/660/20, провадження №61-2770св21, від 19 травня 2022 року у справі №401/269/19, провадження №61-11592св20, від 31 травня 2022 року у справі №401/1623/19, провадження №61-3777св21, від 21 вересня 2022 року у справі №401/661/20, провадження №61-2758св21. При цьому суд повторно наголошує, що предметом позову у цій справі є вимога про зобов`язання припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води з тієї підстави, що споживач здійснив відокремлення (відключення) квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, оскільки АТ «Криворізька теплоцентраль» було подано до суду позов про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за послугу з централізованого опалення, у задоволенні якого відмовлено рішенням суду. Звільнення позивачки від нарахування плати відповідно до Методики №315 за спожиту теплову енергію на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення в період з 01 жовтня 2013 року, не є предметом розгляду судом у даній справі, тому доводи відповідача у цій частині суд вважає необґрунтованими. Відповідно ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В порушення вказаних норм закону відповідач продовжує нараховувати суму заборгованості по оплаті за централізоване опалення по [ADDRESS] за те, чого позивачка не отримувала, та про що навіть не домовлялась. Згідно рішення Верховного Суду України у справі № 6-2951 цс 15 від 20.04.2016 року зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично надавалися постачальником, а споживачі (абоненти) користувалися ними. Однак, жодного доказу про надання послуг позивачці не надано до суду. На той час чинне в України законодавство пов`язує виникнення обов`язку з оплати послуг з централізованого опалення виключно з умовою їх фактичного споживання. Так, згідно ч. 2 п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМ України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. У свою чергу, виходячи з системного аналізу ст.901 та 903 ЦК України слідує, що послуги оплачуються за умов їх надання, а не наданою послуга вважається виключно за умови її споживання. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Незважаючи на зазначені факти та норми права відповідач продовжує нарахування за не існуючу послугу. Проте, жодний нормативно-правовий акт України не містить норм, які б зобов`язували власників, сплачувати за не спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі вартості послуги, яка могла б була бути спожита при користуванні послугою. Отже, поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Згідно підпункту 9 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року споживач звільняється від плати за послуги у разі їх не надання. Таким чином, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року). Згідно з пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33). Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Позивачка [PERSON] не здійснювала самовільного відключення від системи централізованого опалення, в її квартирі відключені стояки централізованої системи теплопостачання, і воно законне, а отже вона не має фізичної можливості отримувати послуги відповідача і, як наслідок, не має обов`язку сплачувати за послуги, які вона не отримувала, зокрема, за теплопостачання, яке відповідач їй не надавав. Вказаний висновок повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які викладені в Постановах Верховного Суду від 14.02.2020 року у справі №401/799/18, від 27.02.2020 року у справі № 456/3896/16-ц, від 31.03.2021 року у справі №401/853/20. Стосовно заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає наступне. Так, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц,від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц,від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-цтощо). За нормами статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в ній встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності. Тобто такі випадки, до яких позовна давність не застосовується судом, оскільки відсутня відповідна заява сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом, за власною ініціативою, застосовуватись не може за жодних обставин (постанова Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 753/12382/15-ц). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Про порушені права позивач [PERSON] дізналась пред`явленням позову АТ «Криворізька теплоцентраль» у 2024 році у справі № 214/1575/24 про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії за період з 01.10.2013 по 27.07.2019, оскільки до того часу, що не спростовано стороною відповідача в судовому засіданні, АТ «Криворізька теплоцентраль» не пред`являло вимоги про стягнення заборгованості з позивачки за послугу постачання теплової енергії за вказаною адресою, а отже позивач не могла знати про порушенні права шляхом нарахування відповідачем плати за послуги. Таким чином, станом на червень 2025 року позивачем не пропущено строк позовної давності за зверненням до суду із позовом про захист порушених прав. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позивачка, як споживач послуг, згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи наявність обґрунтованого клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в цій частині ураховуючи характер виконаної адвокатами робіт, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Outcome: approved