Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті за заповітом після смерті його матері [PERSON] , посилаючись на те, що пропустив його з поважних причин. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . За життя, 13.03.2020 [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своєму сину [PERSON] , тобто позивачу. 14.03.2026 на усне звернення позивача до державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори Давидової С.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, йому було роз`яснено, що оскільки він заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , до нотаріальної контори в установлений законом строк не подав, на момент смерті з спадкодавцем не мешкав, не був зареєстрований, він пропустив строк для прийняття спадщини. Додатково роз`яснено про необхідність звернутись до суду для визначення додатково строку для прийняття спадщини. Позивач не звернувся своєчасно до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як про наявність заповіту, складеного на його користь, він дізнався 12.03.2026, вже після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 24.03.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. У підготовче засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Столярчук В.М. не прибули, до суду представник позивача надав клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача Тетіївської міської ради Гричанюк О.І. у підготовче засідання не прибув, до судунадав відзив, в якому просить справу слухати у його відсутності,позовні вимоги визнає. Третя особа державний нотаріус Тетіївської державної нотаріальної контори Давидова С.М. у підготовче засідання не прибула, до суду надала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, просить рішення по справі прийняти на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з такого. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.09.2025 ( а. с. 24). Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав їй на підставі договору купівлі-продажу будинку від 16.09.2005 ( а. с. 18-21). Факт родинних відносин позивача та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] ( а. с. 25). 13.03.2020 [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своєму сину [PERSON] . Заповіт посвідчений [PERSON] в.о. старости Бурковецького старостинського округу № 1 виконавчого комітету Тетіївської міської ради та зареєстрований у реєстрі за № 1-3, що підтверджується копією заповіту ( а. с. 22). 14.03.2026 державним нотаріусом Тетіївської державної нотаріальної контори Давидовою С.М. на усне звернення позивача щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, було роз`яснено, що оскільки він заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , до нотаріальної контори в установлений законом строк не подав, на момент смерті з спадкодавцем не мешкав, не був зареєстрований, він пропустив строк для прийняття спадщини ( а. с. 16). З повідомлення Кашперівського старостинського округу виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 18 від 16.03.2026 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . На день відкриття спадщини ( [INFO] ) за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований і не проживав ( а. с. 23). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленогостаттею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року по справі № 750/262/20, від 03 березня 2020 року по справі № 145/148/20. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною в постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17 (провадження N 61-38298св18), від 28 березня 2022 року у справі N 750/2158/21 (провадження N 61-753св22). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Тобто, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в суді докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки в суді доведено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті його матері [PERSON] , але у встановлений законом час із заявою про прийняття спадщини не звернувся через необізнаність про існування заповіту. В силу цих обставин суд вважає, що позивач пропустив передбачений законом строк з поважних причин, а тому,

Outcome: approved