Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

11 грудня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява подана адвокатом Бачинським Остапом Михайловичем, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 497036 від 30.01.2020 в розмірі 19 076,78 гривень, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. В позовній заяві зазначено, що 30.01.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір № 497036 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу перераховано на банківську картку грошові кошти в розмірі 5 500,00 грн. строком на 10 днів, зі сплатою відсотків. Проте, відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу № 015-220221 від 22.02.2021, відповідно до умов якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі і до [PERSON] згідно реєстру боржників 3520. 21.10.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20241021/1 від 21.10.2024, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», в тому числі і до [PERSON] згідно реєстру боржників 105. Враховуючи викладене, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором за ним утворилася заборгованість, у зв`язку з чим прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 497036 від 30 січня 2020 року в розмірі 19 076,78 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 11.12.2025 справу передано на розгляд судді Макарчуку С.М. Відповідно до повідомлення виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 22 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання на 10 лютого 2026 року. 10 лютого 2026 року судове засідання відкладено на 26 березня 2026 року у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті по іншому кримінальному провадженні № 532/462/22. У судове засідання 26 березня 2026 року: Представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтримання позовних вимог та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Судова повістка на ім`я відповідача повернута з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі при заочному розгляді справи, про що постановлено ухвалу. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 30 січня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 497036 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна» надало [PERSON] кредит в сумі 5 500,00 грн., строком на 10 днів, стандартна процентна ставка 1,90%, шляхом перерахування коштів на банківський картковий рахунок позичальника (а.с.19-21). Відповідно до договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Згідно договору, договір № 497036 від 30.01.2020 укладений в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Договір № 497036 від 30.01.2020 підписаний [PERSON] в електронному вигляді електронним підписом. Він містить його податковий номер, адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону. Так, позивач здійснив перерахування коштів відповідачу 30.01.2020 за допомогою системи LiqPay на суму 5 500,00 гривень відповідно до умов Кредитного договору, платіж 47537080, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» про перерахування суми кредиту ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 (а.с.41). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор- це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Отже, факт укладення договору про надання кредиту між сторонами та отримання відповідачем коштів є доведеним. З матеріалів справи вбачається, що позичальником умови договору позики належним чином не виконувались внаслідок чого виникла заборгованість. Встановлено, що 22.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» укладений договір факторингу № 015-220221 відповідно до умов якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Фінанс» в тому числі і до [PERSON] за договором № 497036 від 22.02.2021 (а.с.24-26). 21.10.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» укладений договір факторингу № 20241021/1 відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс» в тому числі і до [PERSON] за договором № 497036 від 22.02.2021 (а.с.31-34). Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 20241021/1 від 04.12.2025 загальна сума заборгованості за договором про споживчий кредит № 497036 від 22.02.2021 року становить 16 159,00 грн., з яких: 5 500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10 659,00 грн. заборгованості за процентами; 0,00 грн. заборгованості по простроченими процентами. Відповідно до деталізованого розрахунку заборгованості (виписки з особового рахунку) [PERSON] від 04.12.2025 станом на 04.12.2025 за договором № 497036 від 30.01.2020 за відповідачем рахується заборгованість в сумі 19 076,78 грн., в т.ч.: 5 500,00 грн., заборгованості за тілом кредиту; 10 659,00 грн. заборгованості за відсотками; 0,00 грн. заборгованості за пенею; 2 917,78 грн. інфляційне збільшення (а.с.42). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що проценти за користування кредитом в розмірі 10 659,00 грн. позикодавцем нараховані впродовж дії договору. Отже, сума заборгованості за кредитним договором становить 19 076,78 грн., з яких: 5 500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10 659,00 грн. заборгованість за відсотками; 0,00 грн. заборгованість за пенею та штрафами; 2 917,78 грн. інфляційне збільшення. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 497036 від 30.01.2020, а також наявність договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021 та № 20241021/1 від 21.10.2024, позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією кредитного переказу коштів від 08.12.2025 (а.с.53), розмір витрат за надання правничої допомоги становить 7 000 грн (а.с.48-51), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved