Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач, ТОВ «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833, м. Київ), з підстав прострочення зобов`язання за кредитним договором вперше пред`явив через суд вимоги на предмет стягнення з відповідача, [PERSON] , заборгованості станом на 26 листопада 2025 року на загальну суму 19 258, 62 грн., в обґрунтування якого зазначається, що 18 квітня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 18.04.2025-100002435, згідно умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 12 000 грн. строком на 183 дні, з фіксованою процентною ставкою 1 % за один день користування кредитом. Дата повернення (виплати) кредиту 17 жовтня 2025 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачем проведена часткова сплата боргу та зазначене враховано позивачем під час формування довідки про заборгованість, а тому у зв`язку з порушеннями зобов`язань за цим договором відповідач має заборгованість в розмірі 19 258, 62 грн., що складається із основної заборгованості по кредиту в розмірі 5 234, 40 грн., заборгованості по процентам в розмірі 7 258, 62 грн., заборгованості по комісії за надання кредиту в розмірі 765, 60 грн. та заборгованості по неустойці в розмірі 6 000 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості. Ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського від 08 грудня 2025 року зазначену позовну заяву передано за підсудністю до Центрального районного суду міста Дніпра. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 грудня 2025 року зазначена справа розподілена та передана судді Колесніченко О.В. 19 грудня 2025 року. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 24 грудня 2025 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності у судовому засіданні проведена її підготовка без вжиття заходів забезпечення позову і без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. 11 лютого 2026 року від представника відповідача - адвоката Квак Є.О. до суду в підсистемі «Електронний суд» надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, заперечуючи тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зарахування коштів на рахунок відповідача за вказаним договором, у тому числі виписки про рух коштів по рахунку. Зокрема, заперечуючи проти відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України щодо обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, посилається на пункт 18 Перехідних положень ЦК України та зазначає, що відповідні нарахування включно з 24 лютого 2022 року підлягають списанню. З урахуванням викладеного просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Крім того, 27 березня 2026 року від представника відповідача - адвоката Квак Є.О. до суду в підсистемі «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем так і не було долучено до справи належних і допустимих доказів зарахування коштів за кредитним договором на рахунок відповідача, про що також заперечувалось у відзиві на позовну заяву, у тому числі, посилаючись на розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування», яким визначено, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення, у зв`язку з чим просив встановити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, визначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язання за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем, у зв`язку з чим позивач не мав права нараховувати неустойку в розмірі 6 000 грн., а вже нарахована неустойка підлягає списанню 17 лютого 2026 року від представника позивача Ларінова К.О. до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій викладені доводи аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату та час, в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомлені про дату та час, в судове засідання не з`явилися, у поданих 27 березня 2026 року додаткових поясненнях представник відповідача просив розгляд справи проводити за його та відповідача відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 18 квітня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 18.04.2025-100002435, згідно умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 12 000 грн. на строк 183 дні з дати його надання зі сплатою процентів та комісії, пов`язаної з наданням кредиту. Дата повернення (виплати) кредиту 17 жовтня 2025 року. Згідно з умовами договору дата надання кредиту, сума кредиту, тип кредиту, строк кредиту, дата повернення (виплати) кредиту, проценти за користування кредитом, графік платежів встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною договору (п.п.3.3.1 3.3.7). Відповідно до заявки та підтвердження укладення кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту - 12 000 грн.; процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Денна процентна ставка за споживчим кредитом за кожен день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,88% (денна процентна ставка) = (19 406.35/12000)/183х100%. Комісія пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 2400 грн. Неустойка 120, 00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Розмір процентів відповідно до ст. 625 ЦК України становить 322,56% річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми (база розрахунку). Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора (код підтвердження А235) (а.с. 31-35). Таким чином з договору та його додатків вбачається, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 року у справі №132/1006/19 (провадження №61-1602св20), від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01.11.2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21), від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20 (провадження №61-16059св21), від 08.08.2022 року у справі №234/7298/20 (провадження №61-2902св21). Так, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, відповідач уклав із ТОВ «Споживчий центр» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Крім того, згідно з пунктом 4.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5167-80ХХ-ХХХХ-8638. Пунктом 4.3 розділу 4 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) передбачено, що днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора. Так, заявка споживача [PERSON] від 18 квітня 2025 року та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) містять реквізити належного позичальнику електронного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним договором 5167-80ХХ-ХХХХ-8638. В матеріалах справи наявний договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2 від 04 січня 2024 року, згідно п.1.1 якого передбачено, що Платіжна установа приймає на себе зобов`язання надавати Торговцю послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (а.с. 15-16). Згідно листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (УПР) від 17 листопада 2025 року, відповідно до договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01 квітня 2024 року, укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «УПР», було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта, а саме: 18 квітня 2025 року о 18:30:44 год. на суму 12 000, 00 грн., номер картки - 5167803044558638, транзакції в системі iPay.ua - 715486760, призначення платежу: видача за договором кредиту № 18.04.2025-100002435, що відповідає часу підписання електронним підписом пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та укладення кредитного договору (18.04.2025 18:30) (а.с.21). Представник відповідача, посилаючись на відсутність доказів перерахування кредитних коштів, не надає при цьому виписки по рахунку відповідача в банківській установі, у тому числі по картці 5167-80ХХ-ХХХХ-8638, який він зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з нормами статті 46 Закону України "Про платіжні послуги" порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників; надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг утримувача має право: - зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного утримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; - не уточнювати номер рахунку та/або код утримувача. У такому разі надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення. Зважаючи на наведені норми Закону «Про платіжні послуги» у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного утримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась. Отже, суд приходить до висновку про доведеність виконання позивачем зобов`язання щодо надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 12 000 грн. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок [NUMBER] , зазначений [PERSON] при укладанні договору. Доводи представника відповідача щодо неотримання кредитних коштів, суд відхиляє, оскільки в позовній заяві видно, що позивач визнав факт часткової оплати за вказаним кредитним договором, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 8 000 грн. 21 квітня 2025 року, на суму 3 000 грн. 06 травня 2025 року, на суму 1 000 грн. 08 травня 2025 року, на суму 750 грн. 06 червня 2025 року, в загальному розмірі 12 750 грн., чим відповідач підтвердив, як факт укладення договору, так і свій обов`язок погашати заборгованість за укладеним договором. Згідно наданої позивачем довідки - розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №18.04.2025-100002435 від 18 квітня 2025 року відповідач взятих на себе зобов`язань належним чином не виконує, відсотки за користуванням кредиту не сплачує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову 26 листопада 2025 року заборгованість відповідача складає 19 258, 62 грн., що складається із основної заборгованості по кредиту в розмірі 5 234, 40 грн., заборгованості по процентам в розмірі 7 258, 62 грн. (проценти по кредиту нараховані за період з 18 квітня 2025 року по 17 вересня 2025 року), заборгованості по комісії за надання кредиту в розмірі 765, 60 грн. та заборгованості по неустойці в розмірі 6 000 грн. (а.с.10) Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст.ст. 549, 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Судом враховано, що частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства визнано справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України). Як визначено ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вирішуючи питання щодо правомірності нарахування заборгованості суд зазначає, що відповідачу 18 квітня 2025 року було надано кредит в загальному розмірі 12 000, 00 грн. строком до 17 жовтня 2025 року, з денною процентною ставкою за споживчим кредитом за кожен день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,88% (денна процентна ставка) = (19 406.35/12000)/183х100%). Згідно п.11 кредитного договору проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Відповідно до розділу 4 пропозиції про укладання кредитного договору, сторони погодили умови надання та повернення кредиту, де пунктом 4.4. передбачено, що проценти нараховуються з дня надання позичальнику кредиту включно до дати його фактичного повернення. Проценти за користування нараховуються та обліковуються кредитодавцем щоденно. Позичальник в будь-який час повністю або частково достроково повернути кредит. У разі дострокового повернення кредиту позичальник у день цього повернення сплачує кредитодавцю проценти фактичного користування кредитом (включаючи безпосередньо день надання кредиту). Зокрема, при цьому достроково сплачений платіж с суми кредиту у складі цього раніше сплаченого чергового платежу зараховується у день його фактичної сплати, а достроково сплачені проценти та комісію у складі цього раніше сплаченого чергового платежу позичальник доручає кредитодавцю зарахувати в рахунок зобов`язань зі сплати процентів та комісії в дату платежу, вказану у графіку платежів, а за наявності залишку коштів в дострокове повернення кредиту. Для обчислення заборгованості за весь період користування кредитом з 18 квітня 2025 року по 17 жовтня 2025 року, з урахуванням денної процентної ставки 0,88, тобто з загальної суми кредиту в розмірі 12 000 грн., що у щоденному розмірі становить 105,60 грн., відповідачем 21 квітня 2025 року внесено платіж в розмірі 8 000 грн. (з 18 квітня 2025 року по 21 квітня 2025 року (4 дні) сплачено: в рахунок погашення процентів в розмірі 422,40 грн., а в рахунок погашення основної заборгованості по кредиту в розмірі 7 577, 60 грн., тобто залишок заборгованості по кредиту станом на 21 квітня 2025 року становить 4 422, 40 грн. (12000-7577,60=4422,40). 06 травня 2025 року відповідачем внесено платіж в розмірі 3 000 грн. (з 21 квітня 2025 року по 06 травня 2025 року (16 днів) 4 422, 40*0,88%=38,92*16= 622,72) сплачено: в рахунок погашення процентів в розмірі 622,72 грн., а в рахунок погашення основної заборгованості по кредиту в розмірі 2 377, 28 грн., тобто залишок заборгованості по кредиту станом на 06 травня 2025 року становить 2045, 12 грн. (4422,40-2377,28=2045,12). 08 травня 2025 року відповідачем внесено платіж в розмірі 1 000 грн. (з 06 травня 2025 року по 08 травня 2025 року (2 дні) 2 045,20*0,88%=18*2= 36) сплачено: в рахунок погашення процентів в розмірі 36, 00 грн., а в рахунок погашення основної заборгованості по кредиту в розмірі 964 грн., тобто залишок заборгованості по кредиту станом на 08 травня 2025 року становить 1 081,12 грн.(2045,12-964=1081,12) Отже, заборгованості по кредиту станом на 08 травня 2025 року становить 1 081,12 грн., а заборгованість по процентам, яка підлягає до стягнення становить 1 550, 13 грн. (з 08 травня 2025 року по 17 жовтня 2025 року сума основної заборгованості за кредитом в розмірі 1 081, 12 грн. *0,88=9,51*163=1550,13). У постанові Верховного Суду від 02.10.2020 у справі №911/19/19 роз`яснено, що при вирішенні даної категорії справ суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. З урахуванням того, що вказаний договір в судовому порядку відповідачем не оспорювався, інших доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору стороною відповідача не надано, як і не надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності, судом самостійно здійснено розрахунок та суми нарахувань, які підлягають стягненню за період з 08 травня 2025 року по 17 жовтня 2025 року, з урахуванням того, що проценти за договором розраховані на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості в загальному розмірі 2 631, 25 грн., що складається із основної заборгованості по кредиту в розмірі 1 081,12 грн., заборгованості по процентам в розмірі 1 550,13 грн., у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. При цьому, щодо стягнення заборгованості по комісії (пов`язаної з наданням кредиту) у розмірі 765, 60 грн суд зазначає наступне. Як вказав Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2024 у справі №753/25744/21). Оскільки, в кредитному договорі не обумовлено за перелік яких саме послуг позичальник повинен сплачувати комісію (пов`язану з наданням кредиту) у розмірі 756,60 грн. (загальна сума комісії від суми кредиту - 2 400 грн.), то таку умову кредитного договору слід вважати нікчемною та такою, яка суперечить Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що вимога позивача у частині стягнення з відповідача комісії (пов`язаної з наданням кредиту) у розмірі 756, 60 грн. є необґрунтованою і задоволенню не підлягає. Щодо стягнення неустойки, яку позивач просить стягнути в розмірі 6 000 грн., враховуючі заперечення відповідача щодо її нарахування, суд дійшов таких висновків. Пунктом 18 Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 (справа № 183/7850/22, пров. 61-14740св23) висловив правову позицію щодо тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у якій вказав, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202 введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб. Надалі строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та триває до цього часу. Отже, в силу дії вказаної вище прямої норми, ТОВ «Споживчий центр» зобов`язано було списати боржнику заборгованість за неустойкою в сумі 6 000 грн., адже вона нарахована за кредитним договором укладеним після 24 лютого 2022 року, тобто у період дії воєнного стану, що нині триває. Однак позивач списання неустойки не здійснив, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, що включає неустойку, про що також наголошував відповідач у відзиві на позов. Вказане суперечить вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення неустойки є такими, що не підлягають задоволенню. В цій частині в задоволені позову суд вважає за необхідне відмовити. Таким чином, на підставі наведеного, виходячи із принципів законності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 2 631, 25 грн., що складається із основної заборгованості по кредиту в розмірі 1 081,12 грн., заборгованості по процентам в розмірі 1 550,13 грн. В іншій частині позову відмовити. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 330, 96 грн. (2 631, 25*2 422,40/19 258,62 = 330, 96 грн.).

Outcome: partial