Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

До Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла справа за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» до [PERSON] , в якій позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором про споживчий кредит № 102709801 від 23.01.2021 у розмірі 42782,00 грн, судові витрати у справі. У позовній заяві позивач зазначив, що 23.01.2023 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит № 102709801. На виконання умов вказаного договору позикодавцем було перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 10000,00 грн. Вказав, що 13.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 71-МЛ/Т. За умовами вказаного договору ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі по договору № 102709801 від 23.01.2021, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Мілоан». Зазначив, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 42782,00 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.01.2026 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 47). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09.02.2026 витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо підтвердження факту належності [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] платіжної картки № [NUMBER] , а також підтвердження факту зарахування грошових коштів у розмірі 10000,00 грн від ТОВ «Мілоан» на картку № [NUMBER] за період 23.01.2021-26.01.2021 (а.с.54). У судове засідання представник позивача не з`явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі (а.с. 49). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день та час судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, заяв про відкладення розгляду справи чи відзиву на позов не надала. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Ухвалою суду від 30 березня 2026 року вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог та у свою чергу, наявності у позивача права грошової вимоги до відповідачки, позивач посилався на договір відступлення прав вимоги № 71-МЛ/Т, укладений 13 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал». Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Дослідивши наданий до позовної заяви договір відступлення прав вимоги № 71-МЛ/Т від 13 травня 2021 року, укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», суд встановив. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору відступлення прав вимоги, на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Згідно з п. 7.1 в якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги новий кредитор сплачує кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання сторонам цього договору складає 2 244 094,27 грн без ПДВ. При цьому, оплата прав вимоги, які підлягають відступленню згідно цього договору, до кожного окремого боржника, визначається згідно з графою «Оплата права грошової вимоги (без ПДВ)» додатку № 1 до цього договору. Відповідно до платіжної інструкції від 10.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» сплатило грошові кошти на рахунок ТОВ «Мілоан» за договором відступлення прав вимоги № 71-МЛ/Т від 13 травня 2021 року у розмірі 2 244 094,27 (а.с. 30). Згідно з п. 1.2 та п. 2 вказаного договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Реєстр боржників погоджений сторонами список з переліком особистих даних боржників (ім`я, прізвище, ідентифікаційний номер) і розмірів грошових зобов`язань кожного з боржників із зазначенням суми заборгованості, а також інші дані про боржника у разі їх наявності у кредитора, разом з додатком у електронному вигляді. Форма реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору. Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 71-МЛ/Т від 13 травня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» набуло права вимоги до відповідачки [PERSON] за договором № 102709801 від 23.01.2021 у розмірі 42782,00 грн (а.с. 29 зворот). Згідно з актом приймання передачі реєстру боржників від 13.05.2021 до договору відступлення прав вимоги № 71-МЛ/Т від 13 травня 2021 року ТОВ «Мілоан» передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» прийняв реєстр боржників кредитора від 13.01.2021, складений за формою, згідно з додатком № 1 до договору (а.с. 30 зворот). Враховуючи наведене, позивачем надано до суду докази виникнення прав і обов`язків за договором відступлення прав вимоги № 71-МЛ/Т від 13 травня 2021 року та докази наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідачки. Встановлено, що 23.01.2021 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит № 102709801. За умовами договору сума кредиту становить 10000,00 грн, строк кредиту - 30 днів, термін повернення 22.02.2021; проценти за користування кредитом 6000,00 грн, які нараховуються за ставкою 2.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 % від фактичного кредиту за кожен день користування. Згідно з п. 2.1 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (а.с. 17-20). На обґрунтування отримання відповідачкою кредитних коштів на вказаний у договорі номер картки, надано платіжне доручення № 25108853 від 23.01.2021 щодо підтвердження переказу ТОВ «Мілоан» грошових коштів у розмірі 10000,00 грн [PERSON] на карту [NUMBER] (а.с. 23). Згідно з повідомленням АТ КБ "ПриватБанк" № 20.1.0.0.0/7-260218/54607-БТ від 22.02.2026, наданим на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), на яку за період з 23.01.2021 26.01.2021 був зарахований платіж у сумі 10000,00 грн, що відповідає даті укладання кредитного договору та сумі наданого кредиту (а.с. 60). Умовами п. 6.1 кредитного договору визначено, що цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Надаючи оцінку зазначеним доказам у справі, суд враховує, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), ч. 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено факт укладення кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , отримання відповідачкою [PERSON] кредитних коштів у розмірі 10000,00 грн. На підтвердження розміру заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 102709801 від 23.01.2021 позивачем надано: відомість ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення, згідно з якою загальна заборгованість за кредитним договором - 42782,00 грн, з яких 9700,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 33082,00 грн - заборгованість за відсотками. Відповідачкою було проведено часткову сплату кредиту у загальному розмірі 3200,00 грн. Відомості, що містяться у розрахунку заборгованості свідчать про правильність розрахунку розміру заборгованості, здійсненого за кредитним договором. (а.с. 23 зворот- 24). При цьому відповідачка не надала належних доказів, які спростовують доводи позовної заяви щодо укладення між нею та ТОВ «Мілоан» кредитного договору, отримання відповідачкою кредитних коштів та розміру заборгованості за кредитом. За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором у розмірі 42782,00 грн є обґрунтованою. З урахуванням встановлених обставин справи з відповідачки [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 102709801 у розмірі 42782,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, згідно з платіжною інструкцією № 40754 від 17.12.2025, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України згідно з випискою. Зважаючи на повне задоволення позовних вимог, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 2422,40 грн. Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит Капітал» під час судового розгляду справи здійснювало адвокатське об`єднання «Апологет» на підставі договору про надання правової ( правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 (а.с. 33). Відповідно до акту № 182 наданих послуг від 06.07.2025 та детального опису наданих послуг адвокатським об`єднання «Апологет» надано юридичні послуги ТОВ «ФК «Кредит Капітал», а саме: консультація, щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором; ознайомлення з матеріалами кредитної справи; погодження правової позиції клієнта у справі; складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта; подання заяви до суду (а.с. 34- 34 зворот). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно з якими судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову суд покладає на відповідача. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданн япослуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно з яким ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved