Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

в вересні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати [PERSON] [INFO] батьком її дитини [PERSON] та внести відповідні зміни до актового запису № 194 від 30.07.2025 року про народження [PERSON] , вказавши в графі «відомості про батька» - [PERSON] , в графі «прізвище» зазначити - [PERSON] , ім`я та по-батькові залишити без змін. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вона з 14 березня 2020 по 29 березня 2025 року проживала з [PERSON] , як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за адресою [ADDRESS] . У березні 2025 року, оскільки сімейне життя у сторін не склалося, позивачка будучи вагітною переїхала на постійне місце проживання за адресою [ADDRESS] . [INFO] позивачка народила сина [PERSON] і оскільки вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі, то відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, реєстрація дитини була здійснена з її слів. При цьому вона зверталася до відповідача з пропозицією подати в органи ДРАЦС спільну заяву про реєстрацію батьківства, однак він відмовився від визнання себе батьком їх спільної дитини. Просить задовольнити її позовні вимоги. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 листопада 2025 року призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, на адресу суду від представника позивача надійшла заява, у якій просить справу розглядати у їх відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, просила стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява відповідно до якої відповідач визнає позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Вознесенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в підготовче судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника відділу, проти задоволення заяви не заперечують. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] в місті Вознесенську народився [PERSON] . Позивачка [PERSON] є матір`ю дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , що було видане 30 липня 2025 року Вознесенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України від 30 липня 2025 року відомості про батька дитини в свідоцтві про народження записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18 (провадження № 61-759св21). У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, зокрема, висновку експертизи, у тому числі судово-генетичної. Доводити наявність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути лише висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства». З висновку експерта від 02.02.2026 року № СЕ-19/115-25/20686-БД за результатами молекулярно-генетичної експертизи, який на виконання ухвали суду надійшов із Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, вбачається, що ДНК-профіль [PERSON] [INFO] належить особі, яка є біологічною дитиною [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Ймовірність походження ДНК-профілів від дитини та біологічних батьків становить не менше 99,9999 %. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання [PERSON] [INFO] , громадянина України, уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] батьком дитини [PERSON] [INFO] . Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Враховуючи наведене вище необхідно внести зміни до актового запису № 194 про народження дитини, [PERSON] [INFO] , який 30 липня 2025 року складений у Вознесенському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), а саме в графі батько зазначити [PERSON] , ім`я, дату та місце народження дитини, відомості про матір дитини залишити без змін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу та витрати пов`язані із проведенням експертизи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, слід стягнути документально підтверджені витрати в сумі 18 179,09 грн вартості проведеної молекулярно-генетичної експертизи, а також 1 211,20 грн судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом до суду.

Outcome: approved