Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

05.02.2026 року до суду звернулася представник адвокат Коваль Л.Л. в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові посилалися на те, що 15.06.2013 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 151. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично були припинені з квітня 2022року. Позивачка з дітьми покинула м.Енергодар внаслідок початку повномасштабного вторгнення та військової агресії. Відповідач залишився проживати у м.Енергодар, де і мешкає по теперішній час. Після фактичного припинення між ними шлюбних відносин, тобто майже чотири роки, сторони проживають окремо, спільного побуту та спільного бюджету не ведуть. Подальше сімейне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача. Прохали розірвати шлюб, зареєстрований 15.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 151. 09.02.2026 року ухвалою судді прийнято до свого провадження цивільну справу, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду по суті в судове засідання з викликом сторін. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, 16.03.2026 року представник подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просила задовольнити. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, будь-яких заяв чи клопотань до суду за увесь час знаходження справи на розгляді не надав, відзив на позов не подав, про причини неявки не повідомив. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. Відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 15.06.2013 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 151, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.06.2013 року. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 21.08.2014 року, серії [NUMBER] від 30.11.2017 року. Позивач посилається на те, що наразі майже чотири роки сторони проживають окремо, спільного побуту та спільного бюджету не ведуть. Позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного: Так, відповідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2,3 ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі з 15.06.2013 року, мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , сімейне життя не склалося, наразі вони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому суд вважає, що шлюб має бути розірвано. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень суду не надав, то суд вирішив справу за наявними матеріалами. А тому позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Так як позивач не заявляла вимоги щодо розподілу судових витрат, то суд, враховуючи принцип диспозитивності, під час ухвалення рішення не вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Outcome: approved