Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

27.06.2025 до Володарського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку надійшла зазначена позовна заява. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано судді Моргун Г.Л. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя: 01.07.2025 сформовано запит до ЄДДР та отримала відповідь № 1531802, щодо відсутності зареєстрованого місця проживання відповідачки. 01.07.2025 направлено запит до ЦНАПу Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області. 02.07.2025 Центр надання адміністративних послуг Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області повідомив, що інформація щодо реєстрації місця проживання громадянки [PERSON] по Володарській територіальній громаді - відсутня. 03.07.2025 направлено запит щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачки до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області. 23.07.2025 надійшла відповідь Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про відсутність інформації щодо [PERSON] . 28.07.2025 суддя залишила позовну заяву без руху, надала позивачу строк для усунення недоліків, зазначивши, що позивачу слід надати суду : -інформацію стверджену належними доказами, яка підтверджує, що останнє відоме зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання чи перебування відповідачки, або відомості про місцезнаходження майна чи місця роботи відповідачки знаходилося чи знаходиться у межах територіальної юрисдикції Володарського районного суду Київської області; -належним чином засвідченні копії судових рішень долучені до матеріалів позовної заяви. 08.08.2025 на усунення недоліків представник позивача надіслав на адресу суду позовну заяву у новій редакції та долучив до матеріалів справи належним чином завірене рішення суду про розірвання шлюбу. 02.09.2025 направлено запит до Центр надання адміністративних послуг Тетіївської міської ради Білоцерківського району Київської області. 10.09.2025 на адресу суду надійшла інформація від ЦНАП Тетіївської міської ради Білоцерківського району Київської області, якою повідомлено, що громадянка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не зареєстрована. Представник позивача у позові, посилаючись на обставини виниклих правовідносин та на ст.ст.141, 150, 173, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст. 12, 13, 80, 81, 141, 175, 177, 432 ЦПК України, просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист виданий Володарським районним судом Київської області від 31 жовтня 2011 року на підставі рішення Володарського районного суду Київської області від 09 вересня 2011 року справі№2-267/11 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . 15.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 24.11.2025 суд прийняв зміну предмету позову та продовжив розгляд справи за наступними вимогами: 1. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Володарським районним судом Київської області 31 жовтня 2011 року на підставі рішення Володарського районного суду Київської області від 09 вересня 2011 року у справі № 2-267/11. 2. Припинити стягнення із [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( РНОКПП: [NUMBER] ) на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліментів, встановлених рішенням Володарського районного суду Київської області від 09 вересня 2011 року по справі № 2-267/11. 19.01.2026 суд задовольнив клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи письмових доказів та долучив до матеріалів справи письмові докази: квитанцію № 1.406752105.1 про сплату аліментів від 18.11.2025 на суму - 3000,00 гривень; квитанцію № 2.449797351.1 про сплату аліментів від 16.12.2025 на суму - 5000,00 гривень. Суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12.02.2026 о 10:00, у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання №1 Володарського районного суду Київської області. 02.03.2026 суд задовольнив клопотання представника позивача Лютого Олега Віталійовича про повернення на стадію підготовчого судового розгляду та розглянув клопотання представника позивача Лютого Олега Віталійовича про виклик свідка неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яке задовольнив та одночасно викликав у судовий розгляд представника органу опіки та піклування Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, для участі у допиті неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , без присутності позивача та відповідача, в порядку ч. 1 ст. 232 ЦПК України. Суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 19 березня 2026 року на 11 годину, у відкритому судовому засіданні. Позивач у судовий розгляд справи не з`явився, належним чином повідомлений, причиною неявки є перебування в лавах Збройних Сил України. Представник позивача, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та матеріали письмових доказів, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) свого представника у судове засідання не направили, про час та місце проведення підготовчого судового засідання належно повідомлені в електронному кабінеті в підсистемі ЄСІТС «Електронний Суд» (т.1 а.с. 81, 85, 98, 121, 162, т. 2 а.с. 227, 233, 235, т. 3 а.с. 20). Відповідачка судове засідання не з`явився, про відкриття провадження та про час і місце проведення судового засідання повідомлялася шляхом направлення на останнє відоме місце проживання відповідних процесуальних документів та шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному сайті «Судова влада України» (т.1 а.с. 97, 157, 160, .т.2 а.с. 224, 226, т.3 а.с. 17). Верховний Суд у постанові від 27.07.2022 року у справі №908/3468/13 зробив висновок, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа суду адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку суду. Ознайомившись з позовом, матеріалами справи, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачки про розгляд справи, та неподання у нею в установлений судом строк відзиву, суд вважає, що наявні всі підстави для проведення судового розгляду справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши думку неповнолітньої дитини щодо виниклих правовідносин, вважає необхідним задовольнити позовні вимого повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 17 липня 2008 року перебували у шлюбі, який 11 лютого 2011 року рішенням Тетіївського районного суду Київської області було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на дошлюбне « [PERSON] » (т.1 а.с.71). Під час спільного проживання у подружжя [INFO] народилася донька - [PERSON] . Рішенням Володарського районного суду Київської області від 09.09.2011 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.07.2011 і до її повноліття (т.1 а.с.12-14). Зазначені обставини не потребують доведення відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Зміна прізвища відповідачки з « [PERSON] » на « [PERSON] » стверджена витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбів щодо підтвердження дошлюбного прізвища (т.1 а.с.14-15). 12.08.2013 відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] за виконавчим листом №2-267 виданим 31.10.2011 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на доньку [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.07.2011 і до її повноліття ( а.с. т.2 а.с.3-211). Судом встановлено, що з початку 2021 року дочка [PERSON] стала проживати разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що стверджено довідкою виданою виконавчим комітетом Володарської селищної ради № 78 від 17.06.2021 (т.1 а.с.26). Позивачем було відкрито рахунок на ім`я доньки у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та на який він перераховував кошти на у розмірі 229099,00 грн (т.1 а.с. 27-37). В серпні 2021 року позивач разом з донькою [PERSON] переїхали на постійне місце проживання в село Вінницькі Стави Білоцерківського району Київської області та проживали разом з співмешканкою [PERSON] [PERSON] , що стверджено актом про встановлення факту спільного проживання від 03.06.2025 (т.1 а.с.38). Донька навчалася у Віницько-Ставській гімназіі з 01 вересня 2021 року по 16 червня 2024 року, що стверджено довідкою №21 від 03.06.2025. Зокрема в якій зазначено, що батько дитини відвідував батьківські збори, приймав участь у благоустрої класу. Матір батьківські збори не відвідувала (т.1 а.с.39). Починаючи з 28 квітня 2025 року, [PERSON] разом з дочкою [PERSON] та [PERSON] переїхали на постійне місце проживання до селища Гребінки Білоцерківського району Київської області, де вони спільно проживають по [ADDRESS] , що стверджено актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї (т.1 а.с.40). По закінченні 9 класів, донька [PERSON] почала навчатися в ДПТНЗ «Білоцерківське вище професійне училище будівництва та сервісу» на денній формі навчання. Термін навчання з 02.09.2024 по 28.12.2027, за професією кухар, офіціант (т.1 а.с. 41). В судовому засіданні представник позивача зазначив, що донька позивача [PERSON] , починаючи з 2021 року постійно проживає з ним та перебуває на повному його утриманні. Він весь цей час дбає про неї, виховує, забезпечує їй належні умови проживання, навчання. В даний час донька на вихідні приїжджає додому в селище Гребінки. З відповідачкою [PERSON] спілкується вкрай рідко, здебільшого телефоном, матеріальної допомоги відповідачка не надає, у вихованні доньки участі не приймає. Відповідачка має об`єктивну можливість брати участь в утриманні та вихованні доньки, жодних перешкод їй у цьому ніхто не вчиняє, однак таких дій не вчиняє.наведені обставини знайшли своє підтвердження у показах самої дитини. Так, в якості свідка судом було допитано неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , у присутності представника органу опіки та піклування Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, яка вказала суду, що 12 років вона проживає разом з батьком, який її виховує, утримує та дбає про неї. В даний час батько проходить військову службу в лавах ЗСУ. Вона навчається в місті Біла Церква, але на вихідні приїжджає додому в с. Гребінки. З матір`ю вона фактично не спілкується, інколи телефоном. Матеріальної допомоги матір не надає, лише останнього разу, коли батько перерахував аліменти на користь матері та перерахувала їй 5 тисяч гривень. З дружиною батька [PERSON] , у неї гарні відносини. Вони разом дбають про неї належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні правовідносини. Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно із частини третьої статті 182 СК України, при вирішенні питання стягнення аліментів, суд виходить з того, з ким проживає дитина. Відповідно до пункту 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу положень статей 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на дитину на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере активну участь у її вихованні. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями статті 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частиною другою статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Частиною першою статті 10 СК України визначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Судом установлено, що з початку 2021 року спільна неповнолітня донька сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком та повністю перебуває на його утриманні, про що не заперечувалось сторонами, оскільки відповідачка відзив до суду не подавала, самостійно в ході розгляду справи ані в судовому засіданні не надала будь-яких даних на спростування наведених позивачем доказів. Таким чином, суд вважає, що обставина, яка виникла після судового рішення про стягнення аліментів, має істотне значення та є підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від сплати таких періодичних платежів, адже у такому випадку той з батьків із ким проживає дитина набуває право на отримання аліментів, а в іншого з батьків таке право припиняється, що відповідає встановленому статті 141 СК України принципу рівності прав та обов`язків батьків стосовно своєї дитини. Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Тобто, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин. У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі № 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайденя оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо. Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження. Таким чином, ефективним способом захисту порушених прав позивача буде визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки лише припинення стягнення аліментів не призведе до закриття виконавчого провадження за яким з позивача безпідставно стягуються аліменти. Таким чином, аналізуючи викладене вище, враховуючи те, що на даний час дитина не проживає із матір`ю та не знаходяться на її утриманні, суд задовольняє позовну заяву, припиняє стягнення аліментів, які стягуються на користь відповідачки [PERSON] за виконавчим листом № 2-267 виданим 31.10.2011 за рішенням Володарського районного суду Київської області від 11.02.2011 на утримання доньки [PERSON] та визнає зазначений виконавчий лист, таким, що не підлягає виконанню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved