Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 12 896,72 грн заборгованості за спожити послуги з централізованого опалення, 854,20 грн суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 453,98 грн три відсотки річних та 3028,00 грн судового збору. У обґрунтування позову зазначав, що позивача, згідно з рішенням Миколаївської міської ради № 1078 від 26.05.2006, з 01.06.2006 визнано виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також проведення розрахунків із населенням та бюджетними організаціями міста. 02.04.2021 Корабельним районним судом м. Миколаєва у справі № 488/1036/21 видано судовий наказ, в якому задоволені вимоги ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» щодо стягнення боргу за спожиті послуги теплопостачання, суми інфляції та трьох процентів річних з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За заявою [PERSON] ухвалою Корабельного районного суд м. Миколаєва від 29.06.2021 вказаний судовий наказ скасовано, а заявнику (стягувачу) роз`янено право на повторне звернення до суду з тими самими вимогами в порядку позовного провадження відповідно до положень ч. 3 ст. 171 ЦПК України. ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» користуючись своїм правом, повторно звертається до суду з позовною заявою про стягнення боргу за спожиті послуги теплопостачання у зв`язку із скасуванням судового наказу по справі № 488/1036/21. В опалювальні періоди за 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021 роки позивач здійснював постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади міста Миколаєва № 6.1102-411734-2024 від 09.08.2024 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статей 64, 67, 68 Житлового Кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідачі не виконували свої обов`язки, передбачені чинним законодавством, у зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті за послуги з централізованого опалення, за період з 01.11.2018 до 28.02.2021 у розмірі 12 896,72 грн. Крім того, за періоди з 01.12.2018 до 28.02.2021, відповідачам нараховано 854,20 грн. з урахуванням індексу інфляції та 453,98 грн. три відсотки річних, що разом з основною сумою боргу становить 14 204,90 грн. Посилаючись на викладе, позивач просив позов задовольнити у повному обсязі та розподілити судові витрати у справі. Ухвалою судді від 03.09.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копія ухвали направлена відповідачам, та роз`яснено їх право на подання відзиву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 16.09.2024 відповідач [PERSON] подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому вимоги позову не визнав та просив застосувати строк позовної давності, а також вказав, що він є військовослужбовцем та має право на пільги. 08.10.2024 позивач надав відповідь на відзив, в якому не погодився з вимогами відзиву та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний: оплачувати послуги в установлені договором строки, дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; виконавець має право: у разі несвоєчасного внесення споживачем платежів за надані послуги нараховувати пеню у розмірі, встановленому законом та договором. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент існування правовідносин) споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Наявність або відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не звільняє споживача від оплати житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 64 ЖК України повнолітні члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями. Статтею 11 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з дій осіб, які породжують цивільні права та обов`язки. Обов`язок сплатити вартість спожитих послуг випливає з самого факту користування послугою. Судом встановлено, що згідно з відповідями Центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 25.03.2026, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі у справі [PERSON] , з 01.03.1983, [PERSON] , з 14.09.2006, та [PERSON] , з 01.03.1983. Відповідачі не виконували свої обов`язки щодо оплати наданих послуг з централізованого опалення, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01.11.2018 до 28.02.2021 у розмірі 12 896,72 грн. Крім того, за цей же період позивач нарахував відповідачам 854,20 грн суми, на яку підлягає збільшення боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 453,98 грн три відсотки річних, що разом з основною сумою боргу становить 14 204,90 грн. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань і одностороння зміна умов договору не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідачі є споживачами послуг з надання теплової енергії, заборгованість за спожиті послуги в добровільному порядку не відшкодовано, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями) встановлено, що з 12.03.2020 на всій території України діє карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (набув чинності 02.04.2020) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Згідно з п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (згідно із Законом України № 2120-IX від 15.03.2022). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває до цього часу, що свідчить про не закінчення для позивача строку позовної давності за заявленими вимогами. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення заборгованості у період з листопада 2018 року до 28.02.2021 у сумі 14 204,90 грн. є правомірними. Крім того, до закінчення даного строку в Україні запроваджено воєнний стан, у зв`язку з чим з 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності зупинено. Таким чином при зверненні з даним позовом до суду позивачем не пропущено строк позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за період з листопада 2018 до 28.02.2021. Підстави для застосування позовної давності відсутні. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідачів на користь позивача солідарно суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Таким чином, відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про застосування позовної давності. Доказів, які б спростовували вищевикладені висновки суду, відповідачами суду не представлено. Стосовно посилань відповідача [PERSON] у відзиві на позовну заяву про те, що він є військовослужбовцем, призваним на військову службу з 25.02.2022 за мобілізацією, а тому має право на пільги з оплати житлово-комунальних послуг, не спростовують розрахунку заборгованості, складеного позивачем за період з 01.12.2018 до 28.02.2021. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідачів обов`язок відшкодувати позивачеві витрати на оплату судового збору, сплаченого при зверненні з цим позовом по 1009 грн 33 коп з кожного відповідача.

Outcome: approved