Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько. Після смерті батька відкрилася спадщина, оскільки спадкодавцю на час смерті належала земельна ділянка, на території П`ятихатьського району Дніпропетровської області (Троїцька сільська рада). До смерті [PERSON] , постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним проживав і заявник, хоча зареєстрований був за адресою: [ADDRESS] . Заявник є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька. За прийняттям спадщини заявник звернувся 04.12.2025 року до приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни, однак постановою нотаріуса від 18.12.2025 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належне [PERSON] майно, оскільки порушений строк для прийняття спадщини. Станом на 30.03.2020 року заявник та його батько проживали разом у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, оскільки заявник постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому він фактично прийняв спадщину. У зв`язку з цим, він звернувся до суду із заявою для встановлення відповідного факту. Провадження у справі відкрито 19.02.2026 та залучено до участі у справі як заінтересовану особу П`ятихатську міську раду Кам`янського району Дніпропетровської області. 11.03.2026 замінено заінтересовану особу П`ятихатську міську раду Кам`янського району Дніпропетровської області на Лихівську територіальну громаду Кам`янського району Дніпропетровської області. Заявник в судове засідання не з`явився. Представник заявника в судовому засіданні на задоволенні заявлених вимог наполягала, з підстав, викладених у заяві. Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши представника заявника, свідків, дослідив матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] є батьком заявника [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] належала земельна ділянка, що знаходиться на території П`ятихатьського району Дніпропетровської області (Троїцька сільська рада): площею 6,3394 га, кадастровий номер 1224587500:02:002:0191, цільове призначення: 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Його право власності підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія ІІІ -ДП № 013636 та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0002414522025 від 01.12.2025. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни від 18.12.2025 заявникові було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належне [PERSON] майно, оскільки порушений строк для прийняття спадщини, що встановлений ст. 1270 Цивільного процесуального кодексу. Згідно листа Дніпровської міської ради № 14/5-14311 від 11.12.2025, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Інші зареєстровані з ним особи відсутні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що батько заявника проживав з ним по сусідству у с. Троїцьке. У 2008-2009 роках він зі своєю співмешканкою виїхав проживати у її квартиру у м. Дніпро. Коли співмешканка померла, а батько постарів, заявник приблизно у 2017 році переїхав жити до нього, щоб доглядати за батьком. Перебуваючи у м. Дніпро, свідок відвідував батька заявника у квартирі, де вони проживали разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 2017 року працював у м. Дніпро і знімав квартиру поряд з квартирою, у якій проживав батько заявника. Вони спілкувалися, син померлого проживав разом з батьком до його смерті та працював таксистом у м. Дніпро. Після смерті батька заявник поховав його та виїхав з квартири. Встановлення факту проживання з батьком необхідне заявнику для реалізації спадкових прав. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням викладеного, зокрема, показань свідків та інших письмових доказів, суд дійшов висновку, що зазначений факт постійно проживання на час відкриття спадщини [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а отже заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved