Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

27.03.2025 представник позивача звернувся у суд з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Експерс страхування» та [PERSON] , у якому просить стягнути на користь позивача з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Експерс страхування» 49382,96грн відшкодування матеріальної шкоди та з відповідача [PERSON] 76943,08 грн відшкодування матеріальної шкоди; 80000грн моральної шкоди. Також просить вирішити питання судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. В обґрунтування позову послався на те, що 17 січня 2025р. приблизно о 11 год 50 хв., в м. Шептицькому на перехресті вул. Винниченка та Чорновола сталась ДТП за участі автомобіля Кіа Спортейдж д.н.з [NUMBER] під керуванням відповідача у справі [PERSON] та автомобіля Пежо 5008 д.н.з [NUMBER] під його керуванням. ДТП сталась з вини відповідача водія [PERSON] , що остання ніколи і не заперечувала та що підтверджується постановою Червоноградського міського суду від 25 лютого 2025р. у справі 459/237/25, згідно з якою [PERSON] визнана винною в порушенні ПДР, які виразились в тому, що рухаючись своїм автомобілем по другорядній дорозі, не надала переваги в русі ТЗ під його керуванням, який рухався по головній дорозі, що і стало причиною ДТП та внаслідок чого автомобіль ПЕЖО 5008, який знаходився у його володінні, отримав значні пошкодження і став непридатним до експлуатації. Вказана постанова суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, тобто за порушення правил дорожнього руху, що спричинило значні пошкодження мого ТЗ, набрала законної сили, а відтак відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України названі обставини не підлягають повторному доказуванню у цій справі і вважаються встановленими. Зазначає, що згідно Висновку щодо вартості матеріального збитку за № 79/02-25 та Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного ТЗ за цим же номером вартість відновлювального ремонту його ТЗ складає 589 426,60 грн, вартість цього ТЗ з урахуванням пошкоджень після ДТП - 63629,92 грн. (утилізаційна вартість), а вартість матеріального збитку становить 300 573,00 грн., тобто вартість відновлювального ремонту значно перевищує розмір матеріального збитку, який дорівнює вартості ТЗ до ДТП. Таким чином, відшкодуванню підлягає різниця між розміром матеріального збитку в сумі 300 573,00 грн і утилізаційною вартістю його ТЗ, що становить 236 943,80 грн.(300573,00-63629,92). Цивільно-правову відповідальність відповідачкою [PERSON] застраховано у страховика ТДВ «Експрес страхування», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільного правової відповідності. Згідно страховим полісом, [PERSON] застрахувала свою цивільно-правову відповідальність на період з 22.05.2024 по 22.05.2025, та передбачений ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну третьої особи в розміру 160 000 грн, без франшизи. В той же час, ТДВ «Експрес страхування» провело відшкодування таких збитків лише в розмірі 110 617,04 грн. Відтак, відповідач ТДВ «Експрес страхування» повинен провести додатково відшкодування в розмірі 49 382,96грн. (160 000,00 грн-110 617,04 грн.), а решту суми, у вигляді різниці між вартістю матеріального збитку в розмірі 300 573,00 грн, сумою страхового відшкодування, та вартістю ТЗ з урахуванням пошкоджень після ДТП в розмірі 63629,92 повинен відшкодувати відповідач [PERSON] , як особа винна в ДТП, в ромірі 76943.08 грн. (300573.00-160 000,00 грн-63629,92 грн). Окрім цього зазначає, що він працює прохідником підземним на шахті «Межирічанська» у важких і небезпечних підземних умовах. Оскільки шахта знаходиться поза межами населеного пункту в якому проживає, ТЗ йому був необхідний для доїзду на роботу і назад, а тим паче, що працює в різні зміни, в тому числі нічну. Окрім того, цей ТЗ йому був необхідний для сім`ї, яка є багатодітною (5-ти дітей), та єдиний дохід який отримує, це дохід від шахтарської праці. Також вказав, що він довго збирав кошти на вказаний автомобіль, який фактично втратив в один день, через грубе і очевидне порушення ПДР Відповідачем [PERSON] , що привело до душевних страждань через фактичне знищення його майна, яке для нього було дорогим і необхідним в повсякденному житті. Такі душевні страждання посилила і явна протиправна поведінка цього відповідача на дорозі, якої навіть не міг чекати. Під час ДТП в його автомобілі на передньому сидінні знаходилась дружина [PERSON] , яка отримала при цьому тілесні ушкодження у вигляді забою ребер, що було зафіксовано в цей день в приймальному відділенні Червоноградської ЦМЛ, а на задньому-малолітній 4-річний син [PERSON] , який отримав переляк, як і він з дружиною, в тому числі через переживання за дитину, за себе і через знищений автомобіль. Вже біля 3-х місяців вони без автомобіля, внаслідок чого порушився нормальний уклад їхнього життя. Замість того щоб займатися звичними справами, змушений весь цей час витрачати час і зусилля для відновлення своїх прав, що також приводить до душевних страждань. Виходячи з наведеного і приймаючи до уваги характер вчиненого правопорушення та ступінь вини [PERSON] у ньому, глибину душевних страждань, та інших викладених вище обставин розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає в розмірі 80 000 грн. Ухвалою від 14.04.2025 залишено позовну заяву без руху, встановивши Позивачу строк для їх усунення. Позивач виправив недоліки позовної заяви. Ухвалою від 22.04.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 08.05.2025 відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на таке. У даній цивільній справі позивач посилається на Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу № 79/02-25 від 27.02.2025, виконаний суб`єктом оціночної діяльності - ФОП [PERSON] , із залученням оцінювача [PERSON] . Зі змісту вказаного Звіту суб`єкта оціночної діяльності вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Пежо 5008» р.н. [NUMBER] складає 589426,60 грн. Ринкова вартість автомобіля марки «Пежо 5008» р.н. [NUMBER] до його пошкодження в ДТП складала 300573,00 грн. Ринкова вартість автомобіля марки «Пежо 5008» р.н. [NUMBER] після його пошкодження в ДТП складає 63629,92 грн. Таким чином, внаслідок скоєння ДТП автомобіль марки «Пежо 5008» р.н. [NUMBER] вважається фізично знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту перевищує його вартість на момент ДТП. В такому випадку позивачу, відповідно до ст. 30 Закону, підлягає до відшкодування різниця між вартістю пошкодженого автомобіля до та після ДТП. Однак, застосування такої конструкції можливо лише у тому випадку, якщо Звіт суб`єкта оціночної діяльності відповідає вимогам, визначеним чинним законодавством. Відповідач [PERSON] вважає, що зазначений Звіт суб`єкта оціночної діяльності не відповідає таким вимогам положення «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої 24.11.2003 року спільним Наказом Міністерства юстиції України та Фонду Державного майна України № 142/5/2092 зі змінам та доповненнями. Зазначає, що Звіт суб`єкта оціночної діяльності, використаний позивачем для обґрунтування заявлених позовних вимогу даній цивільній справі, виготовлено з порушенням п. 5.2. Методики, згідно якої виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Як вбачається зі Звіту суб`єкта оціночної діяльності (арк.4 Звіту), - огляд об`єкту оцінки проводився органолептичним методом, шляхом зовнішнього візуального огляду 19.02.2025 в світлий час доби у присутності власника. В Акті огляду транспортного засобу (арк.12 Звіту) у графі «Місце огляду» зазначено Львівська область. Таким чином, вона та її страховик були відсутніми під час проведення огляду пошкоджень транспортного засобу марки «Пежо 5008» р.н. [NUMBER] , оскільки в порушення вимог п. 5.2. Методики, їх не було викликано на такий огляд, що ставить під сумнів перелік виявлених пошкоджень та іншу інформацію, яка зазначена у акті огляду до вказаного Звіту. З доданих до Звіту суб`єкта оціночної діяльності кваліфікаційних документів вбачається, що суб`єкт оціночної діяльності - ФОП [PERSON] (як і безпосередньо сам оцінювач [PERSON] ), здійснюють власну господарську діяльність у м. Харків, який знаходиться на відстані більше як 1000 км. від географічних меж Львівської області. Коли і у який спосіб вказані суб`єкти оціночної діяльності провели огляд пошкоджень автомобіля марки «Пежо 5008» р.н. [NUMBER] на території «Львівської області», - зі змісту Звіту суб`єкта оціночної діяльності не вбачається. Також, відповідач-2 звертає увагу суду на те, що зі змісту Звіту суб`єкта оціночної діяльності не вбачається того, що оцінювач [PERSON] , як посадова особа СОД - ФОП [PERSON] , попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Також зазначає, що ТДВ «Експрес Страхування» відшкодував позивачу завдану майнову шкоду у розмірі 110617,04 грн. на підставі власної оцінки пошкоджень транспортного засобу. Зазначена оцінка суттєво (майже втричі) відрізняється від оцінки майнової шкоди, вказаної у Звіті суб`єкта оціночної діяльності, виконаного за замовленням позивача (300573.00 грн.). Така розбіжність цифр свідчить про те, що в матеріалах справи відсутній належний та допустимий доказ, на підставі якого можливо визначити реальний розмір завданої позивачу майнової шкоди. Зазначені обставини викликають обґрунтовані сумніви у правильності та об`єктивності вказаних документів, що є підставою для призначення та проведення судової авто-товарознавчої експертизи з метою встановлення об`єктивної істини, зокрема визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, а також визначення його реальної ринкової вартості до та після ДТП. Окрім цього, стягнення в судовому порядку повного розміру завданої майнової шкоди на користь Позивача (згідно заявлених позовних вимог) без вирішення питання передачі відповідачу (відповідачам) складових частин, вузлів, деталей чи обладнання, щодо заміни яких заявлені вимоги про їх відшкодування, буде неправомірним та таким, що порушує чинне законодавство України. Також просила відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено у визначеному законом порядку характеру та обсягу душевних страждань, яких він зазнав внаслідок скоєння ДТП, не довів обсягу немайнових втрат, а також тяжкості вимушених змін у його життєвих відносинах. 30.06.2025 позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача [PERSON] 76943,08грн на відшкодування матеріальної шкоди та 80000грн на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 07.08.2025 призначено судову автотоварознавчу експертизу провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 21.11.2025 поновлено провадження у справі. 03.03.2026 постановлено ухвалу суду, якою заяву позивача [PERSON] задоволено та провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Експерс страхування», [PERSON] , з участю третьої особи [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в частині позовних вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Експерс страхування» - закрито. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги до відповідачки [PERSON] підтримали, просили такі задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача адвокат Хом`як О.Г. заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та просив у задоволенні позову відмовити. Також зазначив, що оцінювач [PERSON] , як посадова особа СОД ФОП [PERSON] не був попереджений про кримінальну відповідальність, тому Звіт суб`єкта оціночної діяльності, виконаний на замовлення позивача не відповідає вимогам належності та допустимості доказів у цій справі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, заяв чи клопотань щодо розгляду справи не подавала, про причини неявки суду не повідомила. Судом відповідно до ч.1 ст. 244 ЦПК України, було відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше п`яти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, а саме на 30.03.2026 о 11 год. 15 хв. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] 17.01.2025 о 11:50 год в м. Шептицькому керуючи автомобілем Кіа Спортейдж д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Винниченка, яка є другорядною дорогою не надала переваги в русі транспортному засобу Пежо 5008 д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , що рухався по головній дорозі та здійснила зіткнення, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п. 16.11 ПДР України. Постановою судді Червоноградського (Шептицького) міського суду Львівської області від 25.02.2025 у справі 459/237/25 [PERSON] визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, свою вину у вчиненому визнала повністю. Позивач є потерпілим внаслідок даного адміністративного правопорушення, оскільки був водієм транспортного засобу Пежо 5008 д.н.з. [NUMBER] , який на праві власності належав [PERSON] . З 28.01.2025 позивач [PERSON] є власником автомобіля марки Пежо 5008 д.н.з. [NUMBER] . Що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Кіа Спортейдж д.н.з. [NUMBER] відповідача [PERSON] була застрахована у ТДВ «Експрес Страхування» за полісом 221243155. Згідно страхового акту № 4.25.00145-2 ТДВ «Експрес Страхування», попередні виплати по справі у розмірі 110617,04грн, ринкова вартість транспортного засобу Пежо 5008 д.н.з. [NUMBER] 300573,00грн. Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 79/02-25 від 27.02.2025 оцінювача [PERSON] , як посадової особи СОД ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Пежо 5008 д.н.з. [NUMBER] , становить 589426,60 грн. Ринкова вартість автомобіля до ДТП становить 300573,00 грн. та після ДТП у пошкодженому стані 66629,92 грн. Платіжною інструкцією 5972911 від 10 лютого 2025 р. ТДВ «Експрес Страхування» виплатило страхове відшкодування за полісом № ЕР-221243155 від 22.05.2024 на рахунок [PERSON] у розмірі 110 617,04 грн. Також платіжною інструкцією 68823239 від 01 травня 2025 р. ТДВ «Експрес Страхування» виплатило страхове відшкодування за полісом № ЕР-221243155 від 22.05.2024 на рахунок [PERSON] у розмірі 49 382,96 грн. Умовами договору (полісу) № ЕР-221243155 від 22.05.2024 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну потерпілого в розмірі 160 000,00 грн. Таким чином ліміт відповідальності ТДВ «Експрес Страхування» за шкоду, заподіяну майну позивача, обмежується коштами в сумі 160 000,00 грн., які і було виплачено [PERSON] . Вирішуючи вказаний спір суд виходить з таких мотивів та положень закону. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з положеннями ст. 4ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Спеціальним нормативно-правовим актом у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 20.06.2024 набрав чинності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX, який введено в дію з 01.01.2025, та у зв`язку із чим втратив чинність попередній Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV. Відповідно до ч. 6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX від 20.06.2024, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи наведене, незважаючи на те, що страховий випадок мав місце 17.01.2025 поліс № 221243155 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів діяв з 22.05.2024 по 21.05.2025, відтак до спірних правовідносин щодо страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів слід застосовувати положення Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон). Відповідно до ст.6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.9.1 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. У силу положень ст. 29 вищезазначеного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Статтею 30 Закону регламентовано порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу. Так, зокрема, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.ст.22, 1192 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема, витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), має право на їх повне відшкодування, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повноговідшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, вимоги позивача до відповідача, як до винної в ДТП особи, про відшкодування майнової шкоди, яка залишилась не відшкодованою внаслідок виплати страхового відшкодування страховиком забезпеченого транспортного засобу, ґрунтуються на нормах наведених вище положень закону, тому підлягає до задоволення. Щодо доводів представника Відповідача про недопустимість висновку оцінювача, суд зазначає таке. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). У статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року (справа №753/21177/16-ц), від 03 червня 2021 року (справа №461/2217/19), визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідним змінами). На підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди, Позивач долучив до матеріалів справи висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 79/02-25 від 27.02.2025 оцінювача [PERSON] , як посадової особи СОД ФОП [PERSON] , згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Пежо 5008 д.н.з. [NUMBER] , становить 589426,60 грн. Ринкова вартість автомобіля до ДТП становить 300573,00 грн. та після ДТП у пошкодженому стані 66629,92 грн. У постанові Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 362/3680/17 суд дійшов до висновку, що ухвалення законного й обґрунтованого рішення у справі є неможливим без визначення відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Натомість страхова компанія склала страховий акт №4.25.00145-2 від 29.04.2025, яким визначила лише попередні виплати по справі у розмірі 110 617,04грн та ринкову вартість автомобіля. У свою чергу у висновку експерта №5 від 05.04.2024 встановлена ринкова вартість автомобіля до ДТП та після ДТП у пошкодженому стані, як цього вимагає ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. Висновок експерта згідно зі статтею 110 ЦПК України є доказом, який не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України. Незгода сторони у справі з висновком експерта, неповнота його відповідей є підставою для пропонування експертам дати усні пояснення до свого висновку, а так само для призначення додаткової чи повторної експертизи у межах справи, у якій призначалася судова експертиза, відповідно до вимог ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року, суд зазначив що у ст. 106 ЦПК України передбачена можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. У частині 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Статтею 10 вказаного Закону встановлено, що судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик та методів дослідження) належить до виключної компетенції експерта (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.03.2021 у справі № 233/3473/17). Таким чином, ні суд, ні будь-хто інший не уповноважений надавати власну оцінку використаним експертом при проведенні експертизи методик та підходів, а також способу їх застосування, оскільки він не наділений спеціальними знаннями у відповідній галузі. Щодо твердження представника відповідача про визнання звіту суб`єкту оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ недопустимим доказом, з підстав того, що оцінювач не попереджений про кримінальну відповідальність, то суд наголошує, що Верховний суд вказав, що об`єктивність і достовірність звітів і висновків оцінювача не визначається його попередженням про кримінальну відповідальність. Тоді всі звіти були б апріорі об`єктивними і достовірними на підставі лише попередження. Об`єктивність оцінки майна та здійснення її відповідно до вимог чинного законодавства як обов`язок встановлені Законом «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» без будь-якої прив`язки до повідомлень його про відповідальність. Отже, відсутні підстави стверджувати про необ`єктивність оцінювача через те, що він не був повідомлений про відповідальність. Разом з тим, за змістом ст. 12 і 33 Закону, звіт про оцінку майна не створює ніяких правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає і підтверджує зроблені оцінювачем висновки і його дії по реалізації свого завдання. Це унеможливлює судовий розгляд справ у спорах про визнання такого звіту недійсним. Такі висновки містяться в рішенні по справі ВС/КЦС №711/650/13-ц від 04.07.2018. Надаючи оцінку доводам представника відповідача про те, що його не було повідомлено про огляд пошкодженого транспортного засобу для складення висновку за замовленням позивача, суд зважає на те, що відповідно доп. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. З вказаного слідує, що вимога про виклик заінтересованих осіб для проведення технічного огляду транспортного засобу, а також їх присутність, не є імперативною вимогою, та визначається на розсуд замовника дослідження, у разі наявності відповідної потреби. Окрім цього, варто зауважити, що відповідачем не наведено об`єктивних даних про те, що відсутність останнього під час проведення огляду пошкодженого транспортного засобу призвела до неправильності чи неправомірності виявлених пошкоджень та наданих оцінювачем розрахунків. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Відповідач не надав доказів, що зафіксовані в актах огляду транспортного засобу та ремонтній калькуляції ремонтні роботи є такими, що не зумовлені ДТП. Слід наголосити, що ухвалою суду від 07.08.2025 задоволено клопотання відповідачки [PERSON] та призначено судову авто-товарознавчу експертизу, однак така не була проведена та повернута без виконання через не оплату вартості за її проведення останньою. Посилання відповідачки та представника - адвоката Хом`яка О.Г. на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог повністю спростовуються наведеними доказами та ґрунтується на невірному тлумаченні правових норм, які регулюють правовідносини у сфері страхування. Також у відзиві Відповідачка ставить питання передачі їй складових частин, вузлів, деталей чи обладнання, щодо заміни яких заявлені вимоги про їх відшкодування. Однак, Позивач звернувся з вимогою щодо стягнення різниці між ринковою вартістю транспортного засобу до пошкодження і його вартістю після пошкодження, за мінусом страхового відшкодування, а тому вважає за доцільне стягнути саме зазначену різницю, за мінусом страхового відшкодування, тому питання про передачу деталей автомобіля не підлягають вирішенню. Суд критично оцінює доводи сторони відповідача, оскільки такі спростовуються матеріалами справи та розцінюються як такі, що надані з метою уникнення відповідальності за наслідки вчиненого правопорушення. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Зважаючи на викладені норми чинного матеріального права, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, які, у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись судом, суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП підлягають задоволенню. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 76943,08 гривень (300573 грн. (ринкова вартість автомобіля) - 160000,00 грн. (страхове відшкодування) - 63629,92грн (вартість автомобіля після його пошкодження)), тобто розмір завданої відповідачем внаслідок ДТП майнової шкоди, який перевищує встановлений полісом 221243155 ліміт відповідальності страховика (160000,00 гривень). Щодо позовної вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, слід зазначити таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.01.2025 була заподіяна моральна шкода, яка полягала у певних душевних стражданнях через пошкодження автомобіля, порушенні звичайного способу життя, докладенні зусиль для його відновлення, в транспортному засобі під час дорожньо-транспортної пригоди перебували дружина та дитина позивача, а тому, з урахуванням обставин справи, суті позовних вимог, негативних наслідків, що настали в результаті дій відповідача, суд вважає, що розумним та обґрунтованим є розмір моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень. Ухвалюючи рішення у цій справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Щодо судових витрат. За приписами ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат із залученням експерта, на професійну правничу допомогу. Згідно частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані із проведенням експертизи. Витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат (стаття 133 ЦПК України). Висновок експерта може бути підготовлений як підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи. Постанова КЦС ВС від 20.07.2022 у справі № 524/710/21 містила висновок про те, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. ВП ВС відступила від правового висновку КАС ВС та КЦС ВС щодо порядку відшкодування витрат за проведення експертизи, визначивши, що відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Відповідно до постанови ВП ВС від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22 у випадку подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Зокрема, інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і у разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, такий висновок не приймається судом до розгляду (стаття 101 КАС України, стаття 98 ГПК України, стаття 102 ЦПК України). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Отже, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права. У справі, яка розглядається позивач просить стягнути витрати у розмірі 5 500,0 гривень за проведення оцінки матеріального збитку авто після дорожньо-транспортної пригоди. Так згідно платіжної інструкції № 2.96447463.1, позивач [PERSON] сплатив на рахунок ФОП [PERSON] 5500грн за оцінки матеріального збитку автомобіля після до брожньо-транспортної пригоди. Суд вважає, що такі витрати мають значення для справи, оскільки експертиза проводилась саме на підтвердження розміру завданої шкоди, а наданий позивачем висновок ліг в основу рішення суду. Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог до відповідача [PERSON] , слід стягнути пропорційно задоволеній частині таких вимог, на користь позивача 3349,96 грн (76943,08/126326,04*5500) витрат за проведення експертного дослідження. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 796,43 грн за позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди та пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 151,40 грн за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, а всього 947,83грн.

Outcome: partial