Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна; свої вимоги мотивує тим, що він із 14 травня 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, котрий 31 липня 2024 року розірвано рішенням Самбірського міськрайонного суду; за час спільного подружнього життя ними було придбано автомобіль марки «Volkswagen Golf», 2014 року випуску, котрий був зареєстрований за відповідачем. На даний час виникла необхідність провести поділ вказаного автомобіля як спільного сумісного майна подружжя та компенсувати відповідачу грошове відшкодування за частину автомобіля. Згідно звіту про проведення автотоварознавчої експертизи від 8 липня 2025 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем ФОП [PERSON] , ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 431700грн, а тому вартість 1/2 частини є 215850грн. Просить визнати автомобіль марки Volkswagen Golf, 2014 року випуску, колір сірий, легковий універсал, державний номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2014, об`єм двигуна 1968см.куб. спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] ; у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 215850 гривень в якості грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля, судові витрати покласти на відповідача. Представник відповідача адвокат Васів Ю.М. подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги від мені своєї довірительки визнав частково та зазначив, що вартість транспортного засобу, який підлягає поділу не зовсім відповідає дійсності, як і витрати позивача на правову допомогу. Позивач уже звертався із аналогічним позовом, однак такий був залишений без розгляду, де у матеріалах справи був наявний акт оцінки транспортного засобу від 31.10.2024 року, згідно якого зазначений транспортний засіб оцінено в сумі 474203,9грн. Вважає, що на сьогодні ціна спірного автомобіля була спеціально і безпідставно занижена на 42530,62грн. Крім того категорично не погоджується із сумою витрат на правничу допомогу, яку заявив позивач, а саме 15000грн., оскільки такі витрати є явно завищеними, позов про поділ майна подружжя є стандартним та не потребує особливих знань та зусиль для його написання. У судовому засіданні позивач та його представник-адвокат Захарко Ю.Ю. позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити, погоджувалися на дещо зменшену суму витрат на правову допомогу. Представник відповідача адвокат Васів Ю.М. від імені своєї довірительки фактично позов визнав та погодився на компенсацію їй частини вартості автомобіля в сумі 215850грн, враховуючи зменшення розміру правової допомоги, однак наполягав на перерахуванні коштів до дня набрання рішенням законної сили З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому до ухвалення судового рішення судом роз`яснено учасникам наслідки відповідної процесуальної дії. Судом також установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.05.2016р., який на даний час розірваний рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31.07.2024 року. Згідно копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] формальним власником автомобіля марки Volkswagen Golf є [PERSON] , дата першої реєстрації в Україні 13.07.2023р. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Із пояснень сторін під час судового розгляду встановлено, що спірне майно було набуто подружжям за час шлюбу; тому правовий режим даного майна відповідно до вказаної норми Сімейного Закону є майном спільної сумісної власності чоловіка та дружини, набуте ними за час шлюбу, що є продовженням загальної норми ч. 3 ст. 368 ЦК України і не може бути особистою власністю дружини, відповідно, - відповідача [PERSON] у цивільній справі, що випливає із змісту ст. ст. 57, 58, 62 СК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 2, 4 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Згідно звіту про проведення автотоварознавчої експертизи від 8 липня 2025 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем ФОП [PERSON] , ринкова вартість вказаного спірного транспортного засобу становить 431700гривень. У судовому засіданні з`ясовано, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси позивача чи інших осіб, сторони по суті дійшли згоди про компенсацію частки дружини в спільній сумісній власності; водночас судом установлено, що згода відповідача [PERSON] є також добровільною та її позиція не є наслідком застосування будь-якого тиску або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин. Із урахуванням зазначеного, а також виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін, визнання позову відповідачем, подані суду матеріали, суд уважає, що позов [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля та присудження дружині відповідної компенсації в грошовому еквіваленті половини вартості слід задовольнити повністю. Судові витрати при вирішенні цивільного спору підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України, та слід стягнути із відповідача на користь позивача половину сплаченого документально підтвердженого судового збору. Крім того позивач просив присудити стягнути витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 15000гривень; представник відповідача адвокат Васів Ю.М. заперечував проти заявленого такого розміру витрат та просив про зменшення витрат на правничу допомогу і вказав, що розмір є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру; проти зменшення витрат на правову допомогу не заперечувала у судовому засіданні і представник позивача адвокат Захарко Ю.Ю. За висновками Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19 (постанова від 03.10.2018р.) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 цієї статті). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 цієї статті). Ураховуючи все вищенаведене в сукупності, суть спору та причини виникнення такого, а також заявлене представником відповідача про зменшення судових витрат на правничу допомогу, по суті відсутність заперечень з боку сторони позивача щодо такого, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 5000грн, які необхідно присудити стягнути з відповідача на користь позивача; такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України.

Outcome: approved