Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 38502,40 грн. заборгованості за кредитними договорами, зазначивши таке. Щодо договору № 17142-02/2025 08 лютого 2025 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем було укладено договір позики № 17142-02/2025. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 28.08.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 18642,40 грн, з яких: 10542,40 грн заборгованості з основного боргу, 3386,40 грн заборгованості за відсотками; 4713,60 грн. заборгованості за штрафом. Щодо договору № 1206352 30 січня 2025 року між ТОВ «ФІНВАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 1206352. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 27.08.2025 між ТОВ «ФІНВАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 19860,00 грн, з яких: 7000 грн заборгованості з основного боргу, 6860,00 грн заборгованості за комісією; 6000 грн. заборгованості за неустойкою. Заборгованість за цими договорами відповідач не погасив, внаслідок чого позивач, посилаючись на приписи ст. 512,514, 1082 ЦК України, звернувся до суду. Ухвалою суду від 05.03.2026 провадження по справі було відкрито. Представник позивача просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що приблизно півтора роки тому вона втратила свій телефон. Водночас не заперечувала проти того, що у 2025 році їй на картку зараховувалися кошти у сумі 10000 та 15000 грн. Потім ці кошти були зняті, але ким вона не знає. Також відповідачка пояснила, що пароль до її додатку "Приват 24" мав її брат, який міг оплачувати доступ до онлайн-ігор. Також відповідачка підтвердила, що банківські картки з останніми цифрами 7123 та 3786 належать їй. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Щодо договору № 17142-02/2025 08 лютого 2025 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту № 17142-02/2025, за умовами якого товариство надає позичальнику кредит у розмірі 16200 грн . Договором передбачено, що кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 08.02.2025, дата повернення 07.06.2025 (п. 1.2 договору). Процентна ставка становить: 0,9 % за день та застосовується до залишку кредиту (п. 1.4). Кредит перераховується на картку позичальника 5168-74хх-хххх-7123. Додатком 1 до договору сторони узгодили графік погашення заборгованості. Договір укладено дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції. Договір позики підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 15.10.2025, 08.02.2025 на рахунок відповідача було перераховано 16200 грн. 28.08.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 18642,40 грн, з яких: 10542,40 грн заборгованості з основного боргу, 3386,40 грн заборгованості за відсотками; 4713,60 грн. заборгованості за штрафом. Щодо договору № 1206352 30 січня 2025 року на підставі заяви позичальника між ТОВ «ФІНВАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 1206352, за умовами якого товариство надає позичальнику кредит у розмірі 7000 грн . Договором передбачено, що кредит надається строком на 360 днів. Дата надання кредиту 30.01.2025, дата повернення 25.01.2026 (п. 1.3 договору). Комісія за обслуговування кредиту становить 21560 грн (п. 1.5.2). Проценти за користування кредитом становлять 0,0010 річних (п. 1.5.4). Кредит перераховується на картку позичальника 516874хххххх7123. Додатком 1 до договору сторони узгодили графік погашення заборгованості. Договір укладено дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції. Договір позики підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. Відповідно до платіжного доручення від 30.01.2025 на рахунок відповідача було перераховано 7000 грн. 27.08.2025 між ТОВ «ФІНВАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 19860,00 грн, з яких: 7000 грн заборгованості з основного боргу, 6860,00 грн заборгованості за комісією; 6000 грн. заборгованості за неустойкою. Доказів погашення кредитної заборгованості по всим договорам матеріали справи не містять. Вирішуючи спір, судом враховано таке. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За вимогами ЦПК України суди повинні враховувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у пункті 141 Постанови від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду уточнила свій висновок зроблений у іншій справі таким, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом»(стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Щодо розрахунку суми заборгованості по вказаними договорами, то суд зазначає таке. Щодо договору № 17142-02/2025 Враховуючи те, що вказаний договір про надання позики підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору надання грошових коштів у позику. Тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості у розмірі 10542,40 грн. підлягає задоволенню. Судом перевірено правильність нарахування відсотків, з урахуванням висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, та встановлено, що їх розрахунок позивачем зроблено вірно. Стягнення штрафу не відповідатиме приписам до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Отже, із відповідача за цим договором підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 13 928,8 грн, з яких: 10542,40 грн заборгованості з основного боргу, 3386,40 грн заборгованості за відсотками Щодо договору № 1206352 Враховуючи те, що вказаний договір про надання позики підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору надання грошових коштів у позику. Тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості у розмірі 10542,40 грн. підлягає задоволенню. Стягнення неустойки не відповідатиме приписам до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Отже із відповідача за цим договором підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 13860,00 грн, з яких: 7000 грн заборгованості з основного боргу, 6860,00 грн заборгованості за комісією. Суд не приймає заперечення відповідачки у тій частині, що вона не отримувала кредитних коштів, адже ці факти спростовуються первинними банківськими документами (т. 1 а.с. 35), доданими до матеріалів справи, листом щодо факту здійснення переказу коштів (т. 1 а.с. 20) та поясненнями самої відповідачки, яка не заперечувала факту надходження коштів та підтвердила належність їй банківських карток, на які ці кошти зараховувалися. Судом встановлено, що кредитні договори були укладені в електронній формі та підписані з використанням одноразового ідентифікатора відповідачем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 1 Закону України "Про електронну комерцію"). За встановленими у цій справі обставинами кредитні договора між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на вебсайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого кредитодавці, (за обома договорами), надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який позивачка і використала для підтвердження підписання кредитного договору. Судом встановлено, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивачки, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі...". Факт укладення договорів підтверджується сукупністю доказів по даній справі: самими договорами, які містять одноразові ідентифікатори у гафах «Підпис позичальника»; довідка про ідентифікацію відповідача, документи про факт зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача. За таких обставин, заперечення відповідача у тій частині, що він не укладав кредитних договорів, але отримував кредитниі кошти, суд до уваги не приймає. Отже, всього з відповідача належить стягнути 27788,8 грн. заборгованості. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути із відповідача 38502,40 грн. Водночас судом вирішено стягнути 27788,8 грн, що становить 72,1 %. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: (3028 грн х 72,1%) = 2183,19 грн.

Outcome: partial