Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

14.04.2026 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, в обґрунтування якої вказала, що з 2020 року дотепер [PERSON] являється співмешканцем її доньки та систематично вчиняє стосовно неї домашнє насильство, яке виражається в умисних діях психологічного та фізичного характеру (штовханні, погрозах фізичною розправою, приниженнях, залякуванні, нецензурною лайкою, псуванні майна).18.03.2026 за місцем проживання працівниками поліції винесено терміновий заборонний припис серії АА №597682. 23.03.2026 року стосовно [PERSON] складено адміністративні протоколи: серії ВАБ №137638 за вчинення домашнього насильства та серії ВАБ №137637 за порушення термінового заборонного припису. У зв`язку із викладеним, заявниця змушена була звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника. Заявниця у судове засідання не з`явилася, просила слухання справи здійснити за її відсутності. Заінтересована особа до суду не з`явився, повідомлений про час та дату судового засідання належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 09.03.2026 стосовно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 18.03.2026 року щодо кривдника [PERSON] застосовано терміновий заборонний припис. 23.03.2026 стосовно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 23.03.2026 стосовно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Судом встановлено, що [PERSON] продовжує чинити домашнє насильство щодо заявниці. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 5, 6, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до частин четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. При установлені обмежувального припису суд має оцінити фактори ризику, небезпеки домашнього насильства, пропорційність втручання в права і свободи людини. Враховуючи викладене, заява про видачу обмежувального припису підлягає до задоволенню.

Outcome: approved