Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Любашівського районного суду Одеської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. На обгрунтування заявлених вимог, у поданій заяві заявник вказав, що він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для оформлення призначення пенсії за віком згідно Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки пенсійний вік визначений ст.26 Закону України становить 60 років. На момент звернення до ПФУ його вік - 60 років 01 місяць. Рішенням № 155150007267 від 15.01.20263 року Головного Управління ПФУ в Тернопільській області йому відмовлено в призначенні пенсії, обгрунтувавши відмову тим, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, встановлено, що до страхового стажу не враховано: період навчання з 01.09.1981 року по 28.02.1985 року згідно архівної довідки №557/02 від 01.07.2025 року, виданої ВСП «Одеський технічний фаховий коледж Одеського національного технологічного університету», оскільки в архівній довідці зазначено прізвище « [PERSON] » не відповідає прізвищу « [PERSON] » згідно паспорту, а також у оригіналі диплому та виписці з диплому прізвище помилково зазначили « [PERSON] ». Враховуючи вище зазначене, Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону, у зв`язку з відсутністю страхового стажу - 32 роки. У зв`язку з необхідністю підтвердження стажу роботи за період навчання, виникла необхідність встановити факт належності правовстановлюючого документу, тому заявник просив суд встановити факт належності йому - [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України серія [NUMBER] , РНОКПП: [NUMBER] , правовстановлюючого документу, а саме: диплому [NUMBER] від 28.02.1985 року про навчання в Одеському технікумі харчової промисловості на денній формі навчання на холодильному відділенні з 01.09.1981 року по 28.02.1985 року. На дату розгляду справи заявник надав заяву, в якій просив суд розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійслав відзив на заяву, просив залишити вказану заяву без розгляду та просив суд розглянути справу без її участі. У зв`язку з тим, що розгляд справи проведено за відсутності всіх учасників справи, фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалось, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 України. Дослідивши подану заяву та надані докази по справі, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини: Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №113. Вказане свідоцтво про народження виконане на російській мові (а.с. 14). Із паспорту серії [NUMBER] , трудової книжки серії [NUMBER] , військового квитка серії [NUMBER] , посвідченні водія видно, що прізвище заявника вказано на українській мові « [PERSON] ». У дипломі [NUMBER] від 28.02.1985 року, виданому Одеським технікумом харчової промисловості, виписці із диплому, та архівній довідці від 01.07.2025 року відокремленого структурного підрозділу «Одеський технічний фаховий коледж Одеського національного технологічного університету» прізвище заявника вказано « [PERSON] » (а.с. 18-19). При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права. У відповідності зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спори, що виникають із правовідносин за цим Законом можуть бути оскаржені в судовому порядку. Відповідно до п. 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені у документі, що підтверджують трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт належності цього документа даній особі може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до положення п.1 ч.1 ст.315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігається з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У п. 1 постанови Пленуму також зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно листа Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належності громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку, що доводи заявника є законними та обґрунтованими, розбіжності у написанні прізвища виникли, ймовірно, внаслідок неправильного перекладу, встановлення факту належності диплома про освіту має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації права на пенсійне забезпечення, а тому беручи до уваги, що в позасудовому порядку неможливо встановити відповідний юридичний факт, задовольняє заяву.

Outcome: approved