Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимоги мотивовані тим, що 11.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №2768625. Відповідно до умов Договору відповідачці було надано грошові кошти (кредит) у розмірі 15 000 грн на визначених договором умовах, а Позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у строки та на умовах, передбачених Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши Відповідачу грошові кошти у розмірі та у строки, визначені Договором. Разом з тим, Відповідач належним чином зобов`язання не виконала. Відповідно до п. 9.2 Договору, він вважається укладеним з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання Споживачем своїх зобов`язань. Порушуючи вимоги ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач не здійснювала передбачених договором платежів щодо повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Електронний договір вважається укладеним з моменту отримання особою, яка направила пропозицію, відповіді про її прийняття (акцепт), що може бути здійснено шляхом надсилання електронного повідомлення, заповнення електронної форми або вчинення інших дій, які вважаються прийняттям пропозиції. На підтвердження укладення кредитного договору надано копію Договору №2768625 від 11.08.2020 року, копію Додатку №1 до нього та копію довідки про ідентифікацію. Відповідно до п. 2.1 Договору, кредитні кошти надавалися у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку Позичальника. На підтвердження перерахування коштів надано повідомлення провайдера про успішне зарахування коштів на рахунок Відповідача. Таким чином, кредитний договір було укладено відповідно до вимог чинного законодавства в електронній формі. Оскільки строк повернення кредиту настав, однак зобов`язання Відповідачем виконані не були, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості. Станом на дату подання позову загальна сума заборгованості становить 47 068 грн, з яких: 14 350 грн заборгованість за тілом кредиту; 32 718 грн заборгованість за процентами. Щодо відступлення права вимоги зазначається, що 30.04.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення права вимоги № ККАУ-30042021, відповідно до якого останнє набуло статусу нового кредитора та право грошової вимоги до боржників, у тому числі до [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідачу було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 47 068 грн, а також судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про що зазначив у прохальній частині позовної заяви, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, що відповідає положенням ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала суду 11.03.2026 року відзив на позовну заяву за вимогами якого просить відмовити у задоволенні позову а також подала клопотання зменшення розміру неустойки до розумного рівня. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, зокрема письмові докази, надані позивачем на підтвердження заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Такий висновок ґрунтується на встановлених у судовому засіданні фактичних обставинах справи, аналізі поданих доказів, а також на застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та їх взаємний зв`язок у сукупності, суд виходить із такого. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 11.08.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №2768625, що підтверджується засвідченою копією Договору (а.с.16-22), Графіком платежів до договору про надання споживчого кредиту №2768625 від 11.08.2020 р. (а.с.23), Паспортом споживчого кредиту (додаток №4), Додатком №1 до Договору (додаток №5), Правилами надання коштів у позику (додаток №2), а також довідкою про ідентифікацію (додаток №6). Згідно з умовами Договору, Відповідачу було надано кредит у розмірі 15 000 грн на визначених договором умовах із зобов`язанням повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки. Факт перерахування грошових коштів у безготівковій формі на платіжну картку Позичальника № [NUMBER] , підтверджується повідомленням про успішне перерахування коштів із протоколом підписання (додаток №7). Відповідно до п. 2.1 Договору, кредитні кошти надавалися шляхом безготівкового перерахування на реквізити платіжної картки Позичальника. Таким чином, на підставі наданих доказів суд дійшов висновку, що кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Разом з тим, як убачається з Картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) (додаток №8), Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Станом на дату звернення до суду загальна сума заборгованості становить 47 068 грн, з яких 14 350 грн заборгованість за тілом кредиту, 32 718 грн заборгованість за процентами, що підтверджується наданим розрахунком (додаток №8). Щодо правонаступництва судом встановлено, що 30.04.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення права вимоги № ККАУ-30042021 (додаток №9). Факт переходу права вимоги підтверджується також витягом з Реєстру боржників (додаток №10), актом приймання-передачі Реєстру боржників (додаток №11) та платіжною інструкцією до договору відступлення (додаток №12). Судом також встановлено, що Відповідачу було направлено досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, що підтверджується її копією (додаток №13). Факт сплати судового збору підтверджується платіжною інструкцією (додаток №1). Повноваження представника позивача підтверджуються випискою з ЄДР щодо позивача (додаток №14), випискою щодо АО «Апологет» (додаток №15), договором про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 року (додаток №16), актом наданих послуг (додаток №17), детальним описом наданих послуг (додаток №18), ордером на надання правничої допомоги (додаток №19) та довіреністю представника (додаток №20). Докази направлення позовної заяви Відповідачу містяться в матеріалах справи (додаток №21). Також позивачем подано клопотання про витребування доказів (додаток №22). Отже, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що між сторонами існували договірні правовідносини, право вимоги за якими перейшло до позивача, а заборгованість Відповідача у розмірі 47 068 грн є документально підтвердженою. Оцінивши надані докази в їх сукупності, перевіривши їх належність, допустимість та достовірність, суд дійшов висновку, що факт укладення кредитного договору, надання кредитних коштів, порушення Відповідачем умов договору та перехід права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» підтверджуються належними та допустимими доказами, що свідчить про наявність у Позивача права грошової вимоги та правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі. Відповідно до частин першої та дванадцятої статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною і вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію, відповіді про її прийняття. Такий договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, прирівнюється за правовими наслідками до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Судом установлено, що 11.08.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2768625 в електронній формі. Факт укладення договору підтверджується копією кредитного договору № 2768625 від 11.08.2020 року, Додатком №1 до нього, Паспортом споживчого кредиту, Правилами надання коштів у позику, а також довідкою про ідентифікацію, що містяться в матеріалах справи. Договір підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором А251019, що підтверджується відповідними даними про застосування такого ідентифікатора. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у сумі 15 000 грн. Факт перерахування грошових коштів підтверджується повідомленням про успішне зарахування коштів на банківську картку відповідача з протоколом підписання, що міститься в матеріалах справи, що свідчить про належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань. Відповідно до частин першої та третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, зокрема сплатити грошові кошти, а кредитор має право вимагати виконання такого обов`язку. Зобов`язання повинні ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, визначені договором, і сплатити проценти за користування коштами. Як убачається з Картки обліку договору (розрахунку заборгованості), наданої позивачем, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, у встановлені договором строки кредит не повернула та проценти не сплатила, у зв`язку з чим допустила прострочення виконання грошового зобов`язання (статті 611, 612 ЦК України). 30.04.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-30042021, що підтверджується копією договору, витягом з Реєстру боржників, актом приймання-передачі Реєстру боржників та платіжною інструкцією, долученими до матеріалів справи. Таким чином, до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 2768625 від 11.08.2020 року відповідно до статті 514 ЦК України. Судом встановлено, що в порушення умов Договору про надання фінансового кредиту, Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в зв`язку з неналежним виконанням умов Договору про надання фінансового кредиту, станом на момент звернення позивача до суду сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2768625 від 11.08.2020 року становить 47 068 грн, з яких: 14 350 грн заборгованість за основним боргом (тілом кредиту); 32 718 грн. - заборгованість за процентами, що підтверджено Розрахунком заборгованості. Проте, як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що доданий до матеріалів справи розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором не відповідає дійсним матеріалам справи та є значно завищеними. Із долученого позивачем розрахунку суми заборгованості вбачається, що відповідачкою в справі за час користування кредитними коштами внесено оплату на погашення суми основного боргу 650 грн а також оплачено суму процентів за користування кредитом в загальному розмірі 15960 грн В той же час відповідно до графіку платежів (а.с.23) до договору про надання споживчого кредиту між сторонами визначено суму процентів 5985,00 грн що підлягає до стягнення із відповідачки. Виходячи з вищенаведеного, до задоволення підлягає позовна вимога позивача в частині стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 2768625 від 11.08.2020 року у загальному розмірі 20335 грн, що складається із : заборгованості за тілом кредиту 14350 грн та 5985 грн в рахунок погашення заборгованості по процентах за користування кредитом, що відповідатиме засадам пропорційності розумного балансу між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Щодо понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу, розмір яких за позовними вимогами складає 8000 грн, суд, дійшов такого висновку. На підтвердження понесення витрат на оплату правової допомоги позивач надав такі докази: Договір про надання правової допомоги, Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору. Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній цивільні справі у розмірі 8000 гривень, суд зазначає, що враховуючи категорію справи, яка розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність,

Outcome: partial