Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

31.10.2025 ТОВ «Коллект Центр» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 19.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір №5107420, а 12.10.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та [PERSON] укладено договір №3381507600-133557. Щодо умов та порядку укладання договору №5107420 від 19.08.2021 представник позивача зазначив, що згідно з п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2 договору №5107420 сума (загальний розмір) кредиту становить 5000 грн. Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 1000 грн, які нараховуються за ставкою 2 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 1.6 договору №5107420 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Умовами кредитного договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок. Відповідно до розділу 2 сторонами узгоджені умови щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо. Договір передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Сторонами кредитного договору узгоджено, що позичальник відповідає перед кредитодавцем за зобов`язаннями, що випливають з цього договору, всіма коштами та майном, що йому належать на праві власності (у т.ч. часткової та сумісної), на які відповідно до законодавства може бути звернено стягнення. У разі прострочення позичальником виконання зобов`язань зі сплати заборгованості, кредитодавець має право, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, якщо такі складались), нарахувати проценти за стандартною ставкою, визначеною цим договором, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 6.1 договору №5107420 цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця. Щодо умов укладення договору №3381507600-133557 від 12.10.2021 представник позивача зауважує, що [PERSON] здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем (ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс») було перераховано грошові кошти у розмірі 2500 грн, що підтверджується квитанцією та довідкою. Відповідно до умов договору позики дата видачі кредиту 12.10.2021, дата повернення кредиту - 26 10.2021 (включно), термін користування кредитом - 14 діб. Згідно з договором позики за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1 до цього договору). Умовами договору позики на період зазначений в п. 2.3 договору, плата за користування кредитом встановлена в розмірі 1,95 % за кожен день користування кредитом. Також договором позики встановлено, що плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування кредитом, визначену у п. 2.3 цього договору та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок товариства. Відповідно до п. 9.2 договору позики №3381507600-133557 цей договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей договір, надсилаються товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних. Пунктом 9.3 договору позики №3381507600-133557 встановлено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п. 9.2 цього договору, має юридичну силу власноручного підпису. Представник позивача зауважує, що позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договорами, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договорів, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Станом на дату подання позову строк виконання зобов`язання настав, але відповідач не виконує свої зобов`язання, кредитні кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку. Зазначає, що 26.01.2022 укладено договір №26-01/2022-83, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №5107420. 10.01.2023 укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №5107420. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №5107420. 07.03.2023 укладено договір №07/03/23, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3381507600-133557. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №3381507600-133557. Станом на день звернення з позовом заборгованість за договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Вказує, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №5107420 від 19.08.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 13046,09 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 2614 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 9482,09 грн; заборгованість за комісіями - 950 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №3381507600-133557 від 12.10.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 7448 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 2500 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 4948 грн. На підставі наведеного, представник позивача просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість у розмірі 20494,09 грн, а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 13000 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.11.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Виклик відповідача постановлено здійснити в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, оскільки [PERSON] , [INFO] , значиться знятою з реєстраційного обліку 25.06.2025 в м. Ужгород з адреси: [ADDRESS] . Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.12.2025 у цивільній справі №308/16135/25 задоволено повністю позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалено стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» 20494,09 грн, з яких: за договором про споживчий кредит №5107420 від 19.08.2021 заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2614 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 9482,09 грн; заборгованість за комісіями - 950 грн; за договором про споживчий кредит №3381507600-133557 від 12.10.2021 заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2500 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 4948 грн. Стягнуто із [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 2422,40 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн. 19.01.2026 відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення. Також просила поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо суд визнає такий пропущений. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.01.2026 постановлено поновити відповідачу [PERSON] строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.12.2025 у цивільній справі №308/16135/25 та прийняти заяву відповідача про перегляд вказаного заочного рішення. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2026 задоволено вказану заяву про перегляд заочного рішення. Постановлено скасувати заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.12.2025 у цивільній справі №308/16135/25, а розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить: зменшити розмір стягнення на користь ТОВ «Коллект Центр» понесених витрат на правову допомогу з 13000 грн до 1000 грн; відмовити у задоволенні вимог ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення процентів за договором №5107420 від 19.08.2021 за період 26.01.2022 по 23.02.2022 у розмірі 3790,30 грн та процентів за договором №3381507600-133557 від 12.10.2021 за період 11.01.2022-23.02.2022 у розмірі 4290 грн. У поданому відзиві на позов відповідач вказує, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази переходу і набуття права вимоги від первісних кредиторів до позивача в обсязі заявлених позовних вимог, в т.ч. належні, допустимі та достовірні докази наявності боргу у розмірі, заявленому до стягнення, відсутні докази повідомлення боржника про відступлення права вимоги первісними кредиторами. Щодо розміру заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №3381507600-133557 від 12.10.2021 відповідач зазначає, що в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за договором №3381507600-133557 від 12.10.2021, згідно з яким заборгованість за тілом кредиту на дату відступлення права вимоги (07.03.2023) - 2500 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги (07.03.2023) - 658 грн, заборгованість за відсотками (нараховані за період 11.01.2022-23.02.2022) - 4290 грн. У той же час згідно наявними у справі матеріалами сума заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» (первісним кредитором) на дату відступлення права вимоги - 07.03.2023 становила 3158 грн, а тому нарахування заборгованості за відсотками за період 11.01.2022-23.02.2022 у розмірі 4290 грн є безпідставним. Договір не містить узгоджених умов щодо розміру процентів за користування кредитними коштами після спливу визначеного договором строку кредитування (пункт 2.3 кредитного договору), а загальний розмір плати за користування кредитом визначений додатком №1 до договору та становить 686 грн. За таких обставин, нарахування та стягнення процентів за період 11.01.2022-23.02.2022 у розмірі 4290 грн. є безпідставним. Щодо розміру заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №5107420 від 19.08.2021 відповідач зауважує, що в матеріалах справи міститься договір факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022, укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Мілоан». Також в матеріалах справи міститься реєстру боржників до договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022, згідно з яким (позиція 395) на користь ТОВ «Вердикт Капітал» було відступлено право вимоги за договором №5107420 від 19.08.2021, сума заборгованості - 9255,79 грн, в т.ч. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2614 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 5691,79 грн, заборгованість за комісіями - 950 грн. Аналогічна інформація міститься і у витягу з додатку №3 до договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022. Позивач долучив до матеріалів справи розрахунок заборгованості за договором №5107420, згідно з яким сума заборгованості становить 13046,09 грн, в т.ч. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2614 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 9482,09 грн, заборгованість за комісіями - 950 грн. Також матеріали справи містять розрахунок заборгованості за договором №5107420, складеним ТОВ «Вердикт Капітал», згідно з яким нарахування останнім процентів за ставкою 5% денних за період з 26.01.2022 по 23.02.2022 у розмірі 3790,30 грн. У той же час, відповідно до умов договору №5107420 кредит надається строком на 10 днів з 19.08.2021 (строк кредитування), термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 29.08.2021 (п. 1.3, 1.4 договору). Строк кредитування також врегульований графіком платежів. У відповідності до п. 2.2.3 договору після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника. Відтак, станом на дату відступлення права вимоги (26.01.2022) за договором факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022 від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» на користь ТОВ «Вердикт Капітал» розмір заборгованості становив 9255,79 грн, в т.ч. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2614 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 5691,79 грн, заборгованість за комісіями - 950 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Мілоан». За таких обставин, нарахування ТОВ «Вердикт Капітал» процентів за період 26.01.2022 по 23.02.2022 у розмірі 3790,30 грн є безпідставним. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що ТОВ «Вердикт Капітал» не набуло право вимоги щодо стягнення процентів за період 26.01.2022 по 23.02.2022 у розмірі 3790,30 грн, а відповідно і не мало правових підстав для їх відступлення на користь позивача за договором про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення процентів за період 26.01.2022 по 23.02.2022 у розмірі 3790,30 грн за договором №5107420 від 19.08.2021 та процентів за період 11.01.2022-23.02.2022 у розмірі 4290 грн за договором №3381507600-133557 від 12.10.2021 є безпідставними. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідач вказує, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат на правову (правничу) допомогу у заявленому розмірі. Матеріали справи містять виключно договір, завдання, витяг з акту наданих послуг, прайс-лист на послуги адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», проте такі не є платіжними документами та не підтверджують факту сплати витрат на правову допомогу. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, договір про надання правової допомоги №01-07/2024 укладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» ще 01.07.2024, а власне позов є шаблонним (позивач набув право вимоги за договором про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 у загальній кількості 207307 шт., в т.ч. 3679 шт. за кредитними договорами ТОВ «Мілоан», та за договором про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 за кредитними договорами ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» у кількості 7061 шт.) і не потребує надання послуг з консультування (оскільки умови кредитних договорів є стандартними) та заявлених затрат часу на підготовку позовної заяви (шаблон позовної заяви потребує внесення виключно даних відповідача по справі та кредитних договорів). Також відповідач звертає увагу, що витрати на правову допомогу не співмірні з ціною позову та складністю справи. За наведених обставин, а також з огляду на відсутність доказів сплати витрат на правову допомогу позивачем, вважає, що сума витрат на правову допомогу не підлягає стягненню. 03.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою просить позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі. Представник позивача у відповіді на відзив вказує, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Щодо договору №3381507600-133557 представник позивача зауважує, що відповідно до паспорту споживчого кредиту строк кредитування - 24 місяці, позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом з розрахунку 702% річних. Відповідно до п. 9.6 сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані товариством згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, на усю суму боргу та встановлюються у розмірі 1404% річних та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти позичальника. Щодо договору №5107420 представник позивача наголошує, що сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач тривалий час продовжував строк кредитування на підставі п. 2.3.2 а) договору шляхом сплати відповідних сум, а також, що строк кредитування автоматично продовжувався у зв`язку із наявною заборгованістю на підставі п. 2.3.2 б) договору. Отже, з даних умов договору вбачається, що прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника після дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. При цьому протягом періоду, на який пролонговано договір, позичальник має правомірно не сплачувати кредитору борг та таке користування коштами не вважається простроченням. Щодо переходу прав вимоги представник позивача вказує, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від первісних кредиторів до ТОВ «Вердикт Капітал» та, своєю чергою, від ТОВ «Вердикт Капітал» до позивача прав вимоги за кредитними договорами, укладеними з відповідачем. Звертає увагу, що дані договори не оскаржуються в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Щодо нарахування відсотків після відступлення прав вимоги представник позивача зазначає, що договором факторингу не обмежено права наступного кредитора, в тому числі і право нараховувати та стягувати відсотки за користування кредитом, а щодо повідомлення про заміну кредитора, то повідомлення боржника здійснювалося первісними кредиторами відповідно до умов договорів відступлення прав вимоги. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісного кредитору, так і на користь позивача. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу представник позивача звертає увагу, що відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Наголошує, що сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою відповідача. Отже, такі твердження є припущеннями. Представник позивача у дане судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому подав заяву, згідно з якою просить розгляд справи проводити без участі представника ТОВ «Коллект Центр» в усіх судових засіданнях, зазначивши, що позов підтримують та просять задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за предметом договором про споживчий кредит №5107420, укладеного 19.08.2021 ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 5000 грн строком на 10 днів з 19.08.2021; позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом; дата повернення кредиту: 29.08.2021; комісія за надання кредиту - 950 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 1000 грн, які нараховуються за ставкою 2 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна базова процентна ставка за користування кредитом - 5 відсотків. Мета отримання: задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Спосіб надання: переказ на картковий рахунок. Довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію підтверджено, що клієнт [PERSON] , дата народження: [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір № 5107420 від 19.08.2021, ідентифікована ТОВ «Мілоан» за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого 19.08.2021 на телефон [NUMBER] , F78711. Довідкою від 11.07.2024, виданою ТОВ «ФК «Елаєнс», підтверджується факт перерахування коштів у сумі 5000 грн за договором про споживчий кредит №5107420, що не оспорюється відповідачем. Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором 5107420, складеною ТОВ «Мілоан», станом на 04.01.2022 загальна сума заборгованості за кредитом становить 9255,79 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2614 грн; заборгованість по процентам - 5691,79 грн; заборгованість по комісії 950 грн. 26.01.2022 між ТОВ «Мілоан» (клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) укладено договір №26-01/2022-83, відповідно до умов якого клієнт відступив на користь фактора права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №5107420 (рядок 395 у реєстрі боржників до договору факторингу, де загальна сума заборгованості становить 9255,79 грн, з яких: 2614 грн - заборгованість по основній сумі кредиту, 5691,79 грн - заборгованість за відсотками, 950 грн - заборгованість з комісії). Згідно з розрахунком заборгованості кредитора ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість [PERSON] за договором №5107420 станом на 26.01.2022 (дата початку розрахунку) склала 9255,79 грн, з яких: 2614 грн - заборгованість по основній сумі кредиту, 5691,79 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 950 грн - заборгованість з комісії; а станом на дату розрахунку 10.01.2023 - загальна сума 13046,09 грн, з яких: 2614 грн - заборгованість по основній сумі кредиту, 5691,79 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 3790,30 грн - нараховані відсотки згідно з кредитним договором; 950 грн - заборгованість з комісії. За положеннями умов договору №10-01/2023 про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», сторони погодили, що ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до додатку №3 до договору №10-01/2023 про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 [PERSON] значиться в реєстрі боржників (рядок 81766) за номером договору №5107420, де зазначено загальна сума заборгованості 13046,09 грн, заборгованість за основним зобов`язанням - 2614 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 9482,09 грн; сума заборгованості за нарахованими комісіями - 950,00 грн. За предметом договору позики №3381507600-133557, укладеного 12.10.2021 ТОВ «Фінансова Компанія «Інкасо Фінанс» та [PERSON] , товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів, за фактичний строк користування кредитом, у порядку встановленому цим договором; кредит надається в загальному розмірі (сума кредиту): 2500 грн (п. 2.2 договору); строк період користування кредитними коштами складає 14 (днів) та починається з 12.10.2021 і закінчується 26.10.2021 (включно) (п. 2.3 договору). Згідно з паспортом кредиту - інформацією, яка надається до укладення договору позики «Проста позика» та містить істотні умови договору позики, процентна ставка становить 702%, а процентна ставка, яка може застосовуватися при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту визначена у розмірі 1404% річних. ТОВ «УПР» листом за вих. №2873_250804110206 від 04-08-2025 підтвердило ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» зарахування 12-10-2021 о 10:15:28 суми 2500 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 113861754, призначення платежу: Зачисление 2500 грн на карту [NUMBER] . Факт отримання коштів за договором №3381507600-133557 відповідачем не оспорюється. Відповідно до сформованого ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» розрахунку заборгованості [PERSON] перед товариством (кр.дог. №3381507600-133557) станом на 07.03.2023 (включно) загальна сума заборгованості за кредитом становить 3158 грн, з яких: тіло кредиту - 2500 грн; акційні проценти - 658 грн. 07.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» (кредитор) та ТОВ «Вердикт Капітал» (новий кредитор) укладено договір №07/03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору належні кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги кредитора до боржників, зазначених у додатку 1 до договору, в тому числі за договором №3381507600-133557 (рядок 1079 у реєстрі боржників до договору, де загальна сума заборгованості становить 3158 грн, з яких: 2500 грн - залишок по тілу кредиту, 658 грн - залишок по акційним відсотками). Довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» підтверджено зарахування кредитних коштів на картку клієнта [PERSON] за кредитним договором №3381507600-133557, ID транзакції 113861754, право вимоги за яким передано ТОВ «Вердикт Капітал». Згідно з розрахунками заборгованості позивача щодо обох договорів загальна заборгованість станом на 09.10.2025 за договором №5107420 склала 13046,09 грн, з яких: 2614 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9482,09 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 950 грн - заборгованість з комісії; а за договором №3381507600-133557 - 7448 грн, з яких 2500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4948 грн - заборгованість за відсотками. За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі №243/11704/15-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит, що узгоджується з положеннями статті 517 ЦК України. Матеріалами справи підтверджуються обставини уступки права вимоги за договорами №5107420 та №3381507600-133557 на користь ТОВ «Коллект Центр». За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі №243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договорами, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) за договором №5107420 у розмірі 2614 грн та за договором №3381507600-133557 у розмірі 2500 грн є підставними. Вирішуючи питання щодо законності нарахування процентів за договорами, суд враховує наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17, щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Щодо нарахувань процентів за договором №5107420 суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, пунктами 1.3, 1.4 договору №5107420 встановлено, що кредит в розмірі 5000 грн надається строком на 10 днів з 19.08.2021, з обов`язком повернення кредитних коштів, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування ними до 29.08.2021. За умовами договору №5107420 сторони визначили термін (дату) повернення кредиту і сплату комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 29.08.2021. Зокрема, як вбачається з цього договору, подальше користування позичальником кредитними коштами визначалось порядком пролонгації кредиту, встановленим пунктом 2.2 договору, якими визначається волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту. Пунктом 2.2.1 розділу 2 договору «Умови виконання» встановлено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених п. 2.3 договору. Пунктом 2.2.2 договору передбачено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору. Згідно з п. 2.2.3 договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно з п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно з п. 1.6 договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою, встановленою п. 1.6, та процентною ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника. У пункті 2.3 договору визначено порядок пролонгації строку кредитування. Відповідно до п. 2.3.1.1 позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua (далі - сайт товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Згідно з п. 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 договору. За таких обставин, умовами кредитного договору №5107420 сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми процентів за користування кредитом за договором №5107420, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договору. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору). З урахуванням встановлених обставин, суд визначає розмір заборгованості за процентами за договором №5107420 у загальному розмірі 9482,09 грн, з яких: 5691,79 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 3790,30 грн - нараховані проценти згідно з кредитним договором. Отже, оскільки відповідач [PERSON] продовжує фактично користуватися кредитними коштами, не повернувши їх ані на користь первісного кредитора, а ні на користь наступних кредиторів, нарахування процентів за користування кредитними коштами відповідає погодженим сторонами умовам договору кредитного договору №5107420, здійснивши пролонгацію дії кредитних договорів, яка відбулася автоматично, що відповідає п. 2.3 договору, а доводи відповідача у цій частині не заслуговують на увагу. За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за процентами за договором №5107420, суд вважає, що позовні вимоги позивача у цій частині є підставними. Щодо нарахувань процентів за договором №3381507600-133557 суд зазначає наступне. Згідно з п. 2.3 договору №3381507600-133557 строк період користування кредитними коштами складає 14 та починається з 12.10.2021 та закінчується 26.10.2021 (включно). Сторони домовилися, що у випадку настання визначених п. 4.1.2 цього договору обставин, строк користування кредитом може бути продовжено на обумовлений сторонами строк, згідно з Тарифами товариства, за умови задоволення (акцептування) товариством відповідного звернення позичальника про врегулювання заборгованості та при відсутності у позичальника непогашеної заборгованості, передбаченої п. 3.10.1 та п. 3.10.3 цього договору, шляхом внесення позичальником плати, згідно з Тарифами товариства, шляхом прийняття товариством від позичальника вказаної оплати (п. 3.19 договору №3381507600-133557). Відповідно до п. 4.1.2 договору №3381507600-133557 у разі виникнення тимчасових фінансових труднощів, або інших обставин, що можуть мати наслідком невиконання та/чи неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором,позичальник має право порушувати, перед кредитором питання про продовження строку користування кредитними коштами поза межами строку встановленого п. 2.3 цього договору, шляхом направлення позикодавцю відповідного звернення (клопотання) через особистий кабінет користувача за допомогою ІТС, в порядку та на умовах, визначених у п. 3.19 цього договору. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем були здійснені дії щодо пролонгації строку надання позики. Таким чином, продовження нарахування процентів за договором №3381507600-133557 після закінчення строку кредитування є неправомірним. З розрахунку за договором №3381507600-133557, здійсненого ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс», вбачається, що проценти нараховані за період з 12.10.2021 по 26.10.2021, включно, станом на 07.03.2023 заборгованість [PERSON] за цим договором становить 3158 грн, з яких: тіло кредиту - 2500 грн; акційні проценти - 658 грн, що узгоджується з умовами договору. Отже, враховуючи узгоджені сторонами строки кредитування, а також відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії договору №3381507600-133557, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню в межах строку дії кредитного договору, а саме за період з 12.10.2021 по 26.10.2021, включно, у розмірі 658 грн. Щодо стягнення комісії за договором №5107420 у сумі 950 грн суд дійшов наступного висновку. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Як вбачається з абзацу 2 частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило «Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пунктів 5, 8 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом). У разі відсутності інформації про вартість додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання такої інформації враховуються вимоги законодавства України про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Згідно з абзацом 1 частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2024 року у справі №582/202/22. У пункті 1.5.1 договору №5107420 зазначено, що комісія за надання кредиту становить 950 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово, без конкретизації за які саме послуги передбачена ця плата. Таким чином, у кредитному договорі №5107420, укладеному між сторонами, не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця або третіх осіб, які пов`язані з отримання кредиту, що надаються відповідачу та за які позичальником встановлена комісія, також позивачем не надано суду доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за надання кредиту є нікчемними. За вказаних обставин, вимога позивача про стягнення 950 грн комісії задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на викладене, а також враховуючи факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитними договорами щодо повернення кредитних коштів, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» 15254,09 грн заборгованості, з яких: за договором про споживчий кредит №5107420 від 19.08.2021 заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2614 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 9482,09 грн; за договором про споживчий кредит №3381507600-133557 від 12.10.2021 заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2500 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 658 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно із статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 (провадження №61-22131св19). Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2024 між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги №01-07/2024. Згідно із заявкою на надання юридичної допомоги №1016 від 01.09.2025 та витягу з акту №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 були надані правові послуги щодо примусового стягнення заборгованості із [PERSON] , а саме: надання усної консультації з вивченням документів - 4000 грн (2 год. х 2000 грн); складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 9000 грн (3 год. х 3000 грн), загальна сума становить 13000 грн. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 (провадження №61-22131св19) судом також зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Відповідач заявила клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, зауважуючи, що витрати на правничу допомогу не співмірні з ціною позову та складністю справи. З огляду на викладене, враховуючи положення частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в сумі 13000 грн є неспівмірними зі складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг, як це було передбачено договором, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з [PERSON] становить надмірний тягар для останньої, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому дійшов висновку, що реальні витрати позивача на правничу допомогу становлять 1500 грн. Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору, підтверджено платіжною інструкцією від 28.10.2025 №0569390004 про оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову у відповідності до вимог 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у розмірі 1792,57 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Outcome: partial