Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що він був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період до [INFO] . 29 червня 2023 року, наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України був зарахований у розпорядження начальника [NUMBER] прикордонного загону Державної прикордонної служби України. 29 жовтня 2023 року [PERSON] попав у полон та перебував у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України з боку російської федерації до 30.12.2024 року. 30.12.2024 року [PERSON] було звільнено з полону відповідно до Порядку здійснення передачі військовополонених ворогів державі-агресору та звільнення оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2022 р. №441, в результаті реалізації рішення Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, утвореного відповідно до Постанови КМУ від 11.03.2022 p., №257. Позивачем зазначається, що на час знаходження його у полоні, виплати грошового забезпечення отримував його син [PERSON] . Всього за період перебування позивача в полоні, відповідач по справі отримав 1 705 979,10 грн. 25 липня 2025 року [PERSON] був звільнений з військової служби на підставі Наказу Начальника [INFO] № 724-OС. Позивачем зазначається, що відповідно до Постанови КМУ №884 від 30.11.2016 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти», особа яка повертається з полону має право на ці кошти. Його син [PERSON] , добровільно повертати отримані кошти відмовився і позивач вимушений звернутись до суду із позовом про стягнення грошових коштів в сумі 1 705 979,10 грн. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму грошового забезпечення в розмірі 1 705 979,10 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали, та просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно копії витягу з Наказу Начальника [INFO] від 02.05.2023 року №339-ОС «Про особовий склад» [PERSON] , [INFO] , прийнято на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення. Згідно копії витягу з Наказу Начальника [INFO] від 29.06.2023 року №509-ОС «Про особовий склад» [PERSON] виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення на підставі наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.06.2023 року №909-ОС. 25 листопада 2023 року [PERSON] звернувся до Начальника [NUMBER] прикордонного загону із заявою про виплату грошового забезпечення зниклого безвісті батька [PERSON] . Із копії повідомлення ДП «Український національний центр розбудови миру» Міністерства розвитку громад та територій України №09-07/140 від 03.01.2025 року встановлено, що Державне підприємство «Український національний центр розбудови миру», яке виконує функції Національного інформаційного бюро на підставі отриманої інформації повідомляє, що в ході збройної агресії російської федерації проти України [PERSON] , [INFO] , Солдат, в/ч [NUMBER] , перебував у полоні та був звільнений «30» грудня 2024 року. Звільнення відбулось відповідно до Порядку здійснення передачі військовополонених ворогів державі-агресору та звільнення оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2022 р. №441, в результаті реалізації рішення Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, утвореного відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2022 р. № 257. Як вбачається з копії довідки Першого заступника Голови СБ України від 06.01.2025 року №34/П-107д солдат [PERSON] дійсно в період з 29.10.2023 року по 30.12.2024 року перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України. 20.03.2025 року [PERSON] видано посвідчення серія [NUMBER] відповідно до якого [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни. Відповідно до копії витягу з Наказу Начальника [INFO] від 26.03.2025 року №327-ОС «Про особовий склад» [PERSON] , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, який прибув для подальшого проходження служби із [INFO] , зараховано у списки особового складу та поставлено на всі види забезпечення, з 25.03.2025 року на підставі: наказу Голови Державної прикордонної служби України від 21.01.2025 №136-ОС, припис в/ч [NUMBER] від 23.03.2025 №707. Як вбачається із копії витягу з Наказу Начальника [INFO] від 15.07.2025 року №724-ОС «Про особовий склад» виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення [PERSON] , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, майстра групи забезпечення пиломатеріалами відділення інженерної підтримки, звільненого з військової служби у запас, наказом начальника загону від 04 липня 2025 року №696-ОС, за підпунктом «д» (у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). Згідно довідки № 1524 від 10.12.2025 року Військової частини [NUMBER] за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року було нараховане [PERSON] грошове забезпечення у розмірі 1755127,95 грн. та перераховане представнику військовослужбовця сину [PERSON] у розмірі 1608841,83 грн. Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за військовослужбовцями, захопленими в полон або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, яке виплачується щомісячно сім`ям зазначених військовослужбовців. Відповідно до абзацу першого частини шостої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України своєю постановою №884 від 30.11.2016 р. затверджено Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - Порядок). Відповідно до п.1,3,4,7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» в редакції на час виникнення спірних правовідносин цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці). За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Звертаючись до суду з даним позовом у справі, позивач просив стягнути з відповідача отримане ним його грошове забезпечення, як військовослужбовця, захопленого у полон. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи, не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки з цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц). Так, виплата відповідачу грошового забезпечення позивача-військовослужбовця [PERSON] у період його перебування у полоні відбувалася на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] за заявою [PERSON] - повнолітнього сина позивача. Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, яка була чинною на час захоплення позивача у полоні, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Пунктом 2 Порядку № 884 визначено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Отже, у разі потрапляння військовослужбовця в полон, його право на грошове забезпечення не припиняється. Воно продовжує нараховуватись і, згідно з законодавством, виплачується членам його сім`ї. Механізм виплати грошового забезпечення членам сім`ї військовополоненого не змінює правової природи цих коштів. Вони залишаються власністю військовослужбовця, але тимчасово виплачуються його сім`ї з метою їх утримання та забезпечення життєвих потреб. Так, грошове забезпечення військовослужбовця, який перебував у полоні, є його особистою власністю. Відповідно до статті 3 ЦК України одними із засад цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність - це стандарт поведінки, що означає чесність, відкритість та повагу до прав й інтересів іншої сторони, сумлінне виконання обов`язків та недопустимість зловживання правами. Суд бере до уваги поведінку відповідача, який отримував протягом часу перебування позивача [PERSON] грошові кошти у якості грошового забезпечення військовослужбовця, та після звільнення позивача з полону кошти йому не повернув. Доказів про те, що отримані кошти були витрачені на спільні сімейні потреби (наприклад, комунальні платежі, утримання спільного майна тощо), що відповідає меті, з якою ці кошти виплачувалися державою, відповідач суду не надав. Підстав для подальшого утримання після звільнення позивача з полону його грошового забезпечення, або підстав розпорядження отриманими грошовими коштами відповідач не довів. Так, згідно довідки № 1524 від 10.12.2025 року Військової частини [NUMBER] за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року було нараховане [PERSON] грошове забезпечення у розмірі 1755127,95 грн. та перераховане представнику військовослужбовця сину [PERSON] у розмірі 1608841,83 грн. За наведених обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути належні позивачу та отримані відповідачем грошові кошти у якості грошового забезпечення військовослужбовця у розмірі 1 608 841 гривню 83 копійки. На підставі викладеного та відповідно до ст. ст. 509, 526, 625, 629, 651, 653 ЦК України,

Outcome: partial