Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Представник Дідух Є.О., в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07.05.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісний кредитор) та відповідачем укладено Договір № 4627293 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора 73765. Згідно з умовами Кредитного договору сума кредиту складає 6 000 грн., строк кредиту 360 днів, з 07.05.2024р. по 02.05.2025р., періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 10 днів. На пільговий строк 10 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,01 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього у як результат застосовано повну ставку кредитування у розмірі 1,5 % у день. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 6 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану Банком АТ КБ «Приват Банк», що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «УПР». За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 4627293 від 07.05.2024 року у період з 07.05.2024 року по 25.11.2024 року включно Первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 17 370 грн. 25 листопада 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «Українські фінансові операції», як фактором, було укладено Договір факторингу № 25/11/2024, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. До ТОВ «Українські фінансові операції» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 4627293 від 07.05.2024 року у розмірі 26 370 грн., а саме: 6 000 грн - тіло кредиту., 17 370 грн.,- заборгованість за процентами., 3 000 грн заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам. Враховуючи норми чинного законодавства України, а також те, що за Договором факторингу № 25/11/2024 від 25.11.2024 року до Позивача перейшло право грошової вимоги заборгованості до Відповідача, вимоги Позивача щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами до Відповідача є доведеними та обґрунтованими, а отже заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами підлягає стягненню у сумі 17 370 грн. В даній справі, окремої уваги потребує пункт 1.1. Договору факторингу № 25/11/2024 від 25.11.2024 року: За цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 7627293 строк кредиту 360 днів: з 07.05.2024 року по 02.05.2025 року. Станом на дату укладання Договору факторингу від 25.11.2024 року № 25/11/2024, строк дії Договору № 4627293 від 07.05.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» з дати факторингу 26.11.2024 року донараховано відсотки за (157 календарних днів). 6 000 грн * 1,5 % = 90 грн * 157 календарних дні = 14 130 грн. відсотки нараховані ТОВ УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ Заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 6 000 грн. - тіло кредиту, сума процентів за користування кредитом нарахованим первісним кредитором 17 370 грн., нараховані позивачем проценти за 157 календарних дні 14 130 грн., всього 37 500 грн., які представник позивача просить стягнути на їх користь та покласти на відповідача зобов`язання компенсувати позивачу витрати на судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву від відповідача не надійшло. Оскільки, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку до часткового задоволення позову з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 07.05.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісний кредитор) та відповідачем укладено Договір № 4627293 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора 73765. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору, здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. З копії паспорта споживчого кредиту вбачається, що загальна сума кредиту становить 6 000, 00 грн., строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 10 днів, стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день.На пільговий строк 10 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,01 відсотків у день. За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 4627293 від 07.05.2024 року у період з 07.05.2024 року по 25.11.2024 року включно Первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 17 370 грн. 25 листопада 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «Українські фінансові операції», як фактором, було укладено Договір факторингу № 25/11/2024, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. До ТОВ «Українські фінансові операції» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 4627293 від 07.05.2024 року у розмірі 26 370 грн., а саме: 6 000 грн - тіло кредиту., 17 370 грн.,- заборгованість за процентами., 3 000 грн заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам. Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 7627293 строк кредиту 360 днів: з 07.05.2024 року по 02.05.2025 року. Станом на дату укладання Договору факторингу від 25.11.2024 року № 25/11/2024, строк дії Договору № 4627293 від 07.05.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» з дати факторингу 26.11.2024 року донараховано відсотки за (157 календарних днів). 6 000 грн * 1,5 % = 90 грн * 157 календарних дні = 14 130 грн. відсотки нараховані ТОВ УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ Заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 6 000 грн. - тіло кредиту, сума процентів за користування кредитом нарахованим первісним кредитором 17 370 грн., нараховані позивачем проценти за 157 календарних дні 14 130 грн., всього 37 500 грн. Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» уклали договір факторингу № 25/11/2024 від 25.11.2024 р. За таких обставин суд вважає, що у зобов`язанні за кредитним договором № 4627293 від 07.05.2024, укладеним з [PERSON] , відбулась заміна кредитора внаслідок належного відступлення права вимоги, а тому ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» має право на звернення до суду з цим позовом. Сума вимог до відповідача складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 6 000 грн., сума процентів за користування кредитом нарахованим первісним кредитором 17 370 грн. та нараховані проценти позивачем за 157 календарних днів 14 130 грн. Отже, судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме у встановлений договором термін не повернув тіло кредиту, відсотки за його користування. Щодо нарахування процентів первісним кредитором та позивачем, суд зазначає наступне. Згідно із розрахунками заборгованості складеними первісним кредитором та позивачем за кредитним договором № 4627293від 07.05.2024 відповідачу нараховані відсотки первісним кредитором за період з 07.05.2024 по 16.05.2024. ( 10 днів) за процентною ставкою 0,01 % в день, за період з 17.05.2024 по 25.11.2025 включно ( 193 днів) за процентною ставкою 1,5 % в день. Позивачем нараховані відсотки за період з 26.11.2024 по 01.05.2025 включно ( 157 днів) за процентною ставкою 1,5 % в день Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IXвід 22.11.2023 року. Пунктом 5. ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Це узгоджуються із абзацом 2 частини 1статті 39 Закону України «Про правотворчу діяльність»(нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин). Договір № 4627293 був укладений 07 травня 2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому період передбачений пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. На підставі наведеного, умови кредитного договору у цій справі, щодо нарахування відсотків за процентною ставкою у розмірі 1,5 % в день у продовж 350 днів з 17.05.2024, не відповідають вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому за цей період слід застосовувати процентну ставку у розмірі 1% в день. У матеріалах справи відсутні докази щодо сплати відповідачем відсотків за кредитним договором. Відповідно, за період з 17.05.2024 по 01.05.2025 включно розмір заборгованості за відсотками по даному кредитному договору становить 21 000 грн (6 000 грн х 1% х 350 днів). З врахування відсотків, які нараховані за процентною ставкою 0,01 % за період з 07.05.2024 по 16.05.2024 в розмірі 6,00 грн, залишок не сплачених відсотків, який підлягає стягненню із відовідача за вищевказаним Договором кредиту становить 21 006 грн.. В решті частині позову щодо стягнення відсотків, слід відмовити. Щодо компенсації позивачу витрат на правничу допомогу адвоката, яка була заявлена ним в сумі 10 000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч.3ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі №910/15944/17. З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога надавалась позивачу адвокатом Дідухом Є.О., на підставі договору № 01/08/2024-А про надання правової допомоги від 01.08.2024 р. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем було подано до суду Акт № 4627293 прийому передачі виконаних робіт згідно Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 р. від 20.07.2025 р. (детальний опис робіт). Суд, вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial