Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

12 листопада 2025 року Комунальне підприємство «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за надання послуг з постачання теплової енергії у розмірі 99 208 грн 74 коп., з яких: 90 980 грн 74 коп. сума основного боргу, 6 134 грн 43 коп. сума інфляційних втрат, 1 856 грн 76 коп. сума 3% річних, 236 грн 73 коп. сума пені, а також 3 028 грн витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] , де проживають відповідачі, які є споживачами таких послуг. За період з 01.01.2010 р. по 01.09.2025 р. утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 90 980 грн 74 коп. У зв`язку з простроченням платежів позивач просить стягнути інфляційні втрати, 3% річних та пеню. Позивач також просить стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 3 028 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог процесуального закону. Також подали заяву, якою позов не визнали, просили застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п.6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична особа, яка є власником нерухомого майна та з якою укладено відповідний договір про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. Укладення публічного договору приєднання врегульованого ст. 633 Цивільного Кодексу України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Текст такого договору було розміщено 27 вересня 2021 року на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування, у зв`язку з чим з 28 жовтня 2021 року вказаний договір вважається укладеним. Отже, 28 жовтня 2021 року між КП «Павлоградтеплоенерго» ПМР та відповідачами було укладено договір про надання послуг з централізованого постачання теплової енергії (далі - договір) за адресою: [ADDRESS] . У даному випадку між позивачем та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, за якими у житло, яке належить відповідачам, надавалися житлово-комунальні послуги, нарахування плати за які здійснювалися КП «Павлоградтеплоенерго» ПМР відповідно до тарифів, встановлених та затверджених у встановленому порядку. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Разом із тим, відповідачами заявлено про застосування строку позовної давності. З позову вбачається, що вимоги про стягнення заборгованості позивачем пред`явлені за період з 01 січня 2010 року по 01 вересня 2025 року. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Позовні вимоги КП «Павлоградтеплоенерго» ПМР стосуються заборгованості, що утворилася у період з 01 січня 2010 року по 01 вересня 2025 року. Водночас, із вказаними вимогами КП «Павлоградтеплоенерго» ПМР звернулося до суду 12 листопада 2025 року. Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 року. Карантин в Україні безперервно встановлено з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року. Законом України від 08 листопада 2023 року №3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України: пункт 19 викладено у редакції, згідно з якою у період дії воєнного стану перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон набрав чинності 30.01.2024. Законом України від 14 травня 2025 року №4434-ІХ пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК виключено, у зв`язку з чим перебіг позовної давності поновлено з 04 вересня 2025 року. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. При цьому, оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. З виписки з особового рахунку за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що відповідачі здійснювали платежі на погашення заборгованості, однак, зазначені платежі не перевищували нараховану позивачем заборгованість за наслідками користування послугами у відповідному місяці, що не свідчить про визнання відповідачами боргу за попередній період і, відповідно, не свідчить про переривання трирічного строку позовної давності за щомісячними платежами. У спірних правовідносинах обов`язок споживачів сплачувати за надані позивачем послуги є щомісячним. Отже, позовна давність до вимог про стягнення заборгованості, що існували в межах трирічного строку до дня набрання чинності згаданим Законом № 540-IX - 02 квітня 2017 року, тобто зі строком виконання з 02 квітня 2017 року вважається такою, що не спливла. Так, станом на березень 2017 року заборгованість відповідачів складала 16 293,96 грн. Отже цю суму потрібно відрахувати із загальної суми заборгованості, оскільки до цієї частини вимог слід застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Тобто сума основного боргу становитиме 90 980,74 грн - 16 293,96 грн = 74 686,78 грн, який слід стягнути солідарно з відповідачів. Що стосується позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних, то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Однак відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України №1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово- комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 викладено у такій редакції, що заборона на нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій. Місто Павлоград Дніпропетровської області не входило та не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій. Таким чином, нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню солідарно з відповідачів у межах заявлених позовних вимог за весь період, що не охоплений позовною давністю. Щодо позовних вимог про стягнення пені. Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У даній справі позивачем пред`явлені також позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 236 грн 73 коп. Враховуючи, що Павлоградська територіальна громада не підпадає під обмеження Постанови КМУ № 206, пеня підлягає стягненню в повному обсязі. За таких обставин, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 02 квітня 2017 року по 01 вересня 2025 року у розмірі 74 686 грн 78 коп., інфляційні втрати у розмірі 6 134 грн 43 коп., три відсотки річних у розмірі 1 856 грн 76 коп., пеню у розмірі 236 грн 73 коп., а всього 82 914 грн 70 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог, тобто 2 486 грн 00 коп. у рівних частках із кожного відповідача (по 1 243 грн 00 коп. з кожного).

Outcome: partial