Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь вартість відновлювального ремонту транспортного засобу VOLKSWAGEN LT 35, 2005 року випуску, особливі відмітки спеціалізований вантажний фургон, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 493 656,75 грн.; вартість оцінки відновлювального ремонту транспортного засобу в розмірі 6 000 грн.; моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.; судовий збір в розмірі 4 967,96 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 09.05.2025 року по вул. Дубенській та Калиновій у місті Рівному з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: VOLKSWAGEN LT 35, 2005 року випуску, особливі відмітки спеціалізований вантажний фургон, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який перебував під керуванням [PERSON] та автомобіля BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок якої транспортний засіб VOLKSWAGEN LT 35, 2005 року випуску, особливі відмітки спеціалізований вантажний фургон, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , істотно ушкоджено, чим унеможливлено його подальшу експлуатацію за призначенням, а позивачу заподіяно майнову шкоду. Зазначає, що своїми протиправними та винними діями відповідач заподіяв йому і моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, а саме: вчинивши дорожньо-транспортну пригоду, [PERSON] позбавив його звичного життєвого укладу, змусив відшукувати експертів, які б оцінили вартість відновлювальних робіт на транспортному засобі, адвоката для надання правничої допомоги, додаткові джерела існування сім`ї, а також викликав у нього підвищену тривожність і втрату сну, особливо через те, що відповідач втік після вчинення дорожньо-транспортної пригоди та не вживав жодних спроб відшкодувати заподіяні збитки. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 01.08.2025 року у справі № 569/15039/25 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності за причетність до дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 09.05.2025 року по вул. Дубенській і Калиновій у місті Рівному, та залишення місця пригоди. Постанова Рівненського міського суду Рівненської області від 01.08.2025 року у справі № 569/15039/25 набрала законної сили 12.08.2025 року. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05.12.2025 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків позовної заяви. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі № 569/25989/25 та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 24.03.2026 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Антонцєвою І.І. подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: розрахунку вартості послуг адвоката, Акту про оплату до Договору про надання правничої допомоги від 24.11.2025 року № 53 та страхового полісу від 06.02.2025 року номер ЕР-226985764. Представник позивача - адвокат Антонцєва І.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, однак до суду не з"явився повторно, причин неявки не повідомив та не подав заяву про розгляд справи у свою відсутність. Відзиву на позовну заяву не подав. За таких обставин, в зв"язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи зі згоди представника позивача. Заслухавши думку представника позивача адвоката Антонцєвої І.І., дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 01.08.2025 року у справі № 569/15039/25, яка набрала законної сили 12.08.2025 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушень передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП та призначено стягнення за статтею 122-4 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень. Зокрема, [PERSON] визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася 09.05.2025 року о 15:05 год. в м. Рівному, по вул. Дубенській та Калиновій, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження, а їх власникам завдано матеріальних збитків. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 01.08.2025 року у справі № 569/15039/25 встановлено, що: -08.07.2025 року складено протокол серії ЕПР 1 № 385024, з якого вбачається, що 09.05.2025 року о 15:05 год. в м. Рівне, по вул. Дубенська та Калинова, водій [PERSON] керував ТЗ VW LT35, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив її місце; -своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 2.10. ПДР та вчинив правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП; -крім того, 08.07.2025 року складено протокол серії ЕПР1 № 385030, з якого вбачається, що 09.05.2025 року о 15:05 год. в м. Рівне, по вул. Дубенська та Калинова, водій [PERSON] керував ТЗ VW LT35, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з ТЗ BMW; -внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків; -своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 2.3. б, п. 12.1 та п. 13.1 ПДР, вчинив правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП порушення ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів; -вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 124, 122-4 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, які відповідно до статті 251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення: протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 385024, серії ЕПР1 № 385030, схемою дорожньо-транспортної пригоди, поясненнями, іншими матеріалами справи; -суд приходить до висновку про наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 124 та 122-4 КУпАП і з врахуванням досліджених доказів в їх сукупності вважає за необхідне накласти стягнення у виді штрафу. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також у рішенні ЄСПЛ від 28.10.1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів, щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до даних, які містяться в Свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , дата реєстрації 15.06.2024 року, власником транспортного засобу VOLKSWAGEN LT 35, 2005 року випуску, особливі відмітки спеціалізований вантажний фургон, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] . Позивач право керування транспортним засобом VOLKSWAGEN LT 35, 2005 року випуску, особливі відмітки спеціалізований вантажний фургон, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , та інші права щодо управління ним на строк до 01.07.2028 року передав своєму батькові [PERSON] , що підтверджується Довіреністю від 01.07.2025 року посвідченою приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О.В. та зареєстрованою в реєстрі за № 2685. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу VOLKSWAGEN LT 35, 2005 року випуску, особливі відмітки спеціалізований вантажний фургон, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно з полісом ЕР-226985746 від 06.02.2025 року, термін дії з 05.03.2025 року по 04.03.2026 року включно, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖНА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 493 656,75 грн., що підтверджується Звітом про оцінку автомобіля VOLKSWAGEN LT 35, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 р. в., складеним 18.10.2025 року за замовленням оцінки від 17.08.2025 року, а вартість проведення оцінки 6 000 грн., що підтверджується рахунком від 04.09.2025 року № 18/25 та квитанцією про оплату, наявними у матеріалах справи. Зокрема, Звітом про оцінку автомобіля VOLKSWAGEN LT 35, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 р. в., складеним 18.10.2025 року за замовленням оцінки від 17.08.2025 року, передбачено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLKSWAGEN LT 35, державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді станом на 18.08.2025 року з врахування податку на додану вартість на запасні частини та матеріали становить 493 656,75 (чотириста дев`яносто три тисячі шістсот п`ятдесят шість грн. 75 коп.), а матеріальний збиток, завданий власникові цього автомобіля внаслідок його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді станом на 18.08.2025 становить: 255 766,40 грн. (двісті п`ятдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят шість грн. 40 коп.). Листом від 08.09.2025 року [PERSON] , представляючи [PERSON] на підставі довіреності від 01.07.2025 року посвідченої приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламовим О. В. та зареєстрованої в реєстрі за № 2685, надсилав [PERSON] пропозицію про відшкодування шкоди, однак лист повернувся через те, що відповідач не відповідав на дзвінки кур`єра Укрпошти, що підтверджується копіями листа з доказами надіслання відповідачу та повернення, наявними в матеріалах справи. Таким чином, позивачем доведено факт заподіяння йому відповідачем майнової шкоди та її розмір. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15, п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України). Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України). Позивачем обґрунтовано факт заподіяння відповідачем і моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних із тривалим позбавленням позивача звичного життєвого укладу, гострою потребою у пошуку експертів, які б оцінили вартість відновлювальних робіт на транспортному засобі, адвоката для надання правничої допомоги, додаткових джерел існування сім`ї, оскільки пошкоджений транспортний засіб використовувався позивачем у повсякденній трудовій діяльності, підвищеною тривожністю і втратою сну через невжиття відповідачем жодних спроб відшкодувати заподіяні збитки та потребою у стягненні заподіяної шкоди у судовому процесі. Відповідно до ст. 55 Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Оскільки судом встановлено, що належний позивачу транспортний засіб пошкоджено з встановленої судом вини [PERSON] , саме він має відшкодувати заподіяну [PERSON] майнову та моральну шкоду. Оскільки, позивачем не надано доказів проведення відновлювального ремонту автомобіля і фактично понесених в зв`язку з ремонтом витрат, суд рахує, що позовні вимоги слід задоволити частково, виходячи із встановленого оцінювачем матеріального збитку завданого власнику автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП станом на 18.08.2025 року в розмірі 255 766,40 грн. На підставі викладеного та враховуючи доведеність належними та допустимими доказами факту заподіяння відповідачем позивачу майнової шкоди, а також ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачем внаслідок пошкодження відповідачем належного йому на праві власності транспортного засобу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача матеріальний збиток завданий власнику автомобіля VOLKSWAGEN LT 35, 2005 року випуску, особливі відмітки спеціалізований вантажний фургон, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 255 766,40 грн., та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Зазначене узгоджується із правовими позиціями постанови Верховного Суду у справі 755/7666/19 (постанова від 15.10.2020 року): «Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні.». Відшкодування моральної шкоди в такому розмірі, на думку суду, буде співмірним із спричиненою позивачу моральною шкодою та відповідатиме принципам розумності і справедливості й не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача. З огляду на практику, викладену в рішеннях ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року та у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням розгляду справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури розгляду. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (частина друга статті 133 ЦПК України). За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано розрахунок вартості послуг адвоката та Акт про оплату до Договору про надання правничої допомоги від 24.11.2025 року № 53, згідно з яким загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 16 000 грн. Надання адвокатом Антонцєвою І.І. послуг з підготовки та подання до суду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] та участі у судових засіданнях у якості представника [PERSON] підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи категорію справи, обсяг наданих адвокатом послуг, об`єм доказової бази, предмет спору, заявлену до стягнення суму відшкодування, а також критерії розумності та пропорційності, витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. За правилами ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 242,93 грн. (271 766,40 грн. х 2 422,40 грн. : 529 656,75 грн. = 1 242,93 грн.).

Outcome: approved