Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 32383,16 грн. Позов обґрунтовується тим, що 18 січня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5255746 (далі договір № 5255746), за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 10000 грн. і зобов`язалася повернути його, а також сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу кредит в обумовленому в договорі розмірі. У порушення умов договору [PERSON] свої зобов`язання по погашенню кредиту належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 32383,16 грн., з яких: 9999,99 грн. тіло кредиту, 17383,17 грн. проценти, 5000 грн. штраф. 29 липня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-27/25, згідно з яким право вимоги за договором № 5255746 перейшло до позивача. Представник позивача ТОВ «Свеа Фінанс», будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (про що свідчить довідка про доставку електронного документу), в судове засідання не з`явилася. До позовної заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Свеа Фінанс». Відповідач [PERSON] , якій у встановленому порядку надсилався виклик до суду, в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомляла, відзиву на позов не подала. Місцеперебування відповідача суду невідоме і надійшли відомості щодо виклику [PERSON] у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК), за зареєстрованим місцем проживання (ч. 10 ст. 130 ЦПК). Процесуальні дії у справі 5 березня 2026 року відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом 18 січня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали договір № 5255746, який відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 92234. Відповідно до умов цього договору товариство зобов`язалося надати відповідачу кредит на суму 10000 грн. (п. 1.2) строком на 360 днів з періодичністю платежів кожні 10 днів (п. 1.3) на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0,95% за кожен день користування кредитом (п. 1.4.1) та комісію за надання кредиту в розмірі 1000 грн. (п.1.4) (арк. спр. 7-19). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною процентною ставкою складає 45200 грн. (п. 1.6.1). За змістом п. 6.3 договору № 5255746 товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити штраф у розмірі 75% від суми невиконаного та/або неналежно виконаного грошового зобов`язання. ТОВ «Лінеура Україна» надало кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (п. 2.1). Перед укладенням договору [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, чим підтвердила ознайомлення з інформацією про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту, а також про наслідки в разі невиконання зобов`язань за договором (арк. спр. 22-23). Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки доведено до відома [PERSON] інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, кількість днів у розрахунковому періоді, проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту (арк. спр. 20). Реквізити договору містять інформацію про його підписання відповідачем електронним підписом (одноразовим ідентифікатором 92234) та достатні дані щодо особи [PERSON] , зокрема номер паспорта, дату та орган його видачі, адресу проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків, електронну адресу, номер рахунка ( [NUMBER] ). Згідно з копією листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30 липня 2025 року № 1-3007 18 січня 2025 року о 17:32 на картку № [NUMBER] було перераховано кошти в сумі 10000 грн. (номер транзакції в системі iPay.ua - 628007334) (арк. спр. 42). Реквізити банківської карти № [NUMBER] у листі ТОВ «Універсальні платіжні рішення» співпадають із банківськими реквізитами карти, вказаними у договорі № 5255746. Відповідно до розрахунку, наданого ТОВ «Лінеура Україна», у [PERSON] станом на 29 липня 2025 року наявна заборгованість за договором № 5255746 у розмірі 32383,16 грн. з яких: 9999,99 грн. тіло кредиту, 17383,175 грн. проценти, 5000 грн. штрафні санкції (арк. спр. 38-41). ТОВ «Лінеура Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта (п. 5.1.3). 29 липня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» уклали договір факторингу № 01.02-27/25, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило ТОВ «Свеа Фінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаних у реєстрі боржників (арк. спр. 43-52). Згідно з платіжною інструкцією від 30 липня 2025 року № 10133 ТОВ «Свеа Фінанс» сплатило на користь ТОВ «Лінеура Україна» кошти згідно договору факторингу від 29 липня 2025 року № 01.02-27/25 (арк. спр. 53). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 29 липня 2025 року № 01.02-27/25 від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 5255746 на загальну суму 32383,16 грн. (арк. спр. 56). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Стосовно правонаступництва за зобов`язаннями. Згідно з ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 1077 ЦК передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Свеа Фінанс» за договором № 5255746, який укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Стосовно стягнення заборгованості за договором. Відповідно до частин 1, 3 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положенням ст. 610 ЦК передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК). Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Приписами ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Суд установив, що відповідач [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» 18 січня 2025 року уклали договір № 5255746 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кошти в сумі 10000 грн. строком на 360 днів з періодичністю платежів кожні 10 днів, а остання зобов`язалася повернути кошти, сплатити проценти за користування ними та комісію, розмір яких визначений договором. 18 січня 2025 року кредитні кошти перераховані відповідачу. Отже, факт отримання відповідачем коштів від ТОВ «Лінеура Україна» суд вважає доведеним. У підписаному відповідачем договорі № 5255746 визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, комісія за надання кредиту та строк повернення коштів, а отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору. Такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК, створює презумпцію правомірності правочину і у зв`язку з цим, відповідно до ст. 629 ЦК, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, за приписами ст. 526 ЦК, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. У подальшому позивач ТОВ «Свеа Фінанс» набув права грошової вимоги до відповідача за договором № 5255746, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, оскільки не повернула товариству кредитні кошти та проценти за користування ними, внаслідок чого виникла заборгованість за договором № 5255746: 9999,99 грн. за тілом кредиту, 17383,17 грн. процентами. Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Вказані обставини відповідач не спростувала, інших розрахунків чи доказів про належне виконання умов договору не надала. Отже, суд вважає, що позов є обґрунтованим, позовні вимоги є доведеними, а тому із [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором № 5255746 за тілом кредиту та процентами. Щодо заявлених ТОВ «Свеа Фінанс» вимог про стягнення з [PERSON] штрафних санкцій в розмірі 5000 грн. суд зазначає таке. Приписами ч. 1 ст. 549 ЦК визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Водночас, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, виходячи із цих приписів, суд не вбачає підстав для стягнення із [PERSON] штрафних санкцій в розмірі 5000 грн. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК стягненню із відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог також підлягають документально підтверджені судові витрати позивача в справі у сумі 2251,33 грн., оскільки позовні вимоги задоволені судом на 84,56%.

Outcome: partial