Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Ляр Д.Ю. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08.02.2022 відповідачка [PERSON] підписала Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. У подальшому, відповідачка виявила бажання отримати послугу «Кредит готівкою» та ознайомилась із актуальними умовами кредитування та 10.09.2024 підписала Паспорт кредиту, після чого відповідачкою було підписано Кредитний договір № б/н від 10.09.2024 про надання строкового кредиту у розмірі 80 000 грн., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 31 %. Додатково з відповідачкою підписаний Графік кредиту. Відповідачка умови зобов`язання щодо вчасного повернення кредиту не виконала, у зв`язку з чим станом на 24.12.2025 виникла заборгованість в сумі 76958,57 грн., яка складається з наступного: 66525,40 грн. за тілом кредиту, 10433,17 грн. за нарахованими відсотками. Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 10.09.2024 в сумі 76958,57 грн.. Ухвалою судді від 28.01.2026 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, про що до суду подав письмову заяву. Відповідачка [PERSON] до суду двічі не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 08.02.2022 відповідачка особисто на планшеті підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, ознайомилась з умовами кредитування, викладеними у заяві. 10.09.2024 між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 80 000 грн. строком на 36 місяців, який зобов`язалась повернути та сплатити відсотки в розмірі 36,38%. Кредит наданий у безготівковій формі. Договір підписаний відповідачкою з використанням цифрового власноручного підпису. Для повернення кредиту встановлений графік платежів. В процесі користування відповідачем кредитними коштами, відбулась зміна умов кредитування та кредитного ліміту, про що свідчить надана АТ КБ «Приват Банк» довідка. Відповідачка користувалась кредитними коштами, частково здійснювала погашення заборгованості, однак, не в повному обсязі, про що свідчить виписка за договором № б/н за період з 10.09.2024 по 26.12.2025. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом 24.12.2025, за відповідачкою перед позивачем утворилася заборгованість у сумі 76958,57 грн., яка складається з наступного: 66525,40 грн. за тілом кредиту, 10433,17 грн. за простроченими відсотками. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Нормами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1054 ЦК України відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, із матеріалів справи вбачається, що 10.09.2024 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачці було відкрито картковий рахунок, на який у безготівковій формі наданий кредит в сумі 80 000 грн. З досліджених судом доказів вбачається, що відповідачка користувалась кредитними коштами. Вищевикладені обставини, а також наданий суду розрахунок заборгованості, відповідачкою не спростовані. Виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню та з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» на підставі кредитного договору № б/н від 10.09.2024 підлягає стягненню заборгованість у сумі 76958,57 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 66525,40 грн., заборгованості за відсотками 10433,17 грн. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у загальному розмірі 2662,40 гривень.

Outcome: approved