Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви 26.02.2026 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 28 800 грн, а також судовий збір в розмірі 2 662 грн 40 коп. В обґрунтування позову зазначає, що 15.05.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 6 000 грн зі сплатою 1% в день за користування кредитом та строком користування кредитними коштами 360 днів, тобто до 10.05.2026. За договором факторингу позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за вказаним кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 28 800 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6 000 грн; проценти за користування кредитом в розмірі 10 800 грн; пеня, штраф в розмірі 12 000 грн, яку просить стягнути з відповідача. Доводи сторін у справі Представник позивача просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 15.05.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 6 000 грн зі сплатою 1% в день за користування кредитом та строком користування кредитними коштами 360 днів, тобто до 10.05.2026 (а.с. 11). Цього ж дня ТОВ «Авентус Україна» перерахувало на рахунок [PERSON] кредитні кошти в розмірі 6 000 грн (а.с. 10). 24.12.2025 між між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого позивач набув право грошових вимоги за вказаним кредитним договором (а.с. 32, 38, 39). Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за вказаним кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 28 800 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6 000 грн; проценти за користування кредитом в розмірі 10 800 грн; пеня, штраф в розмірі 12 000 грн (а.с. 27). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Установлено, що кредитний договірних укладено 15.05.2025 з кінцевим терміном повернення кредитних коштів - до 10.05.2026. Отже, 26.02.2026 товариство звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить достроково повернути всю суму тіла кредиту та процентів за користування кредитом, строк сплати яких ще не настав. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Зі змісту кредитного договору вбачається, що він є споживчим. Нормою ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначено види договорів позики, на які не поширюється дія цього Закону, до яких кредитний договір, укладений між сторонами у зазначеній справі, не відноситься. Отже вказаний кредитний договір є споживчим, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 № 638/13683/15-ц та постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.03.2025 № 0827/2899/2012 зроблено висновок, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10.06.2017, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважала, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Суд звертає увагу, що згідно із ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, було передбачено, що якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Однак, на момент укладення кредитного договору, між сторонами у справі (15.05.2025), статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів» викладено у новій редакції, яка не містить вимоги кредитодавця повідомляти споживача протягом 30 календарних днів з метою дострокового повернення кредиту у повному обсязі. Разом із тим, положення Закону України «Про споживче кредитування» містять аналогічні вимоги щодо обов`язкового досудового порядку врегулювання питання щодо дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Так, за змістом абз. 3 ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Таким чином норма абз. 3 ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Отже, оскільки у спірних правовідносинах кредит надавався на споживчі цілі, тому відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» новий кредитор повинен був попередньо направити позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту. Матеріали справи не містять доказів направлення кредитором/новим кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту, а тому суд приходить до висновку, що термін виконання грошових зобов`язань у повному обсязі не настав, оскільки новий кредитор не набув права на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги нового кредитора, строк виконання яких не настав, не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, строк виконання грошових зобов`язань яких настав, суд виходить з наступного. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом станом на 23.12.2025, тому суд перевіряє обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредитом за період з дня укладення кредитного договору - 15.05.2025 і до 23.12.2025. Згідно умов кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 6 000 грн зі сплатою 1% в день за користування кредитом та строком користування кредитними коштами 360 днів, тобто до 10.05.2026 (а.с. 11). Згідно із п. 5.1. кредитного договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватиметься згідно Графіка платежів, крім випадку, визначеного в п.п. 5.3. договору (а.с. 14). До матеріалів справи не долучено Графіку платежів. Тому суд, вирішуючи питання про стягнення щомісячних платежів (тіла кредиту та процентів), строк виконання яких настав, керується наступним. Кредит надано 15.05.2025 зі строком користування кредитними коштами 360 днів, тобто до 10.05.2026, отже кредит надано на строк неповних 12 місяців. Отже, відповідач повинен був щомісячно повертати частину тіла кредиту в розмірі 500 грн (6 000 грн ? 12 місяців). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, строк виконання зобов`язань яких настав, в межах заявлених позовних вимог (за період з 15.05.2025 і до 23.12.2025, тобто за 8 місяців), в розмірі 4 000 грн (500 грн х 8 місяців). У решті позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, строк виконання яких не настав, необхідно відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими та передчасними. Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, суд керується наступним. Як зазначав суд раніше, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом станом на 23.12.2025, тому суд перевіряє обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом за період з дня укладення кредитного договору - 15.05.2025 і до 23.12.2025. Згідно умов кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 6 000 грн зі сплатою 1% в день за користування кредитом та строком користування кредитними коштами 360 днів, тобто до 10.05.2026 (а.с. 11). Таким чином, підлягають нарахуванню проценти за користування кредитом, строк виконання зобов`язань яких настав, в межах заявлених позовних вимог (за період з 15.05.2025 і до 23.12.2025, що становить 222 календарні дні), в розмірі 13 320 грн (6 000 грн х 1% в день х 222 календарні дні). Разом із тим позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у меншому розмірі, а саме 10 800 грн, а суд не вправі вийти за межі позовних вимог, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, у розмірі 10 800 грн. Разом із тим, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, штрафу необхідно відмовити, оскільки відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Висновки за результатами розгляду позовної заяви За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково підтверджуються належними та допустимими доказами, є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial