Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

14 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивачів адвоката Рукавкової Л.Б. надійшла позовна заява про визнання права власності на житловий будинок, в якій просить суд: -Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири загальною площею 65,0 кв.м. житлова площа 38,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . -Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири загальною площею 65,0 кв.м. житлова площа 38,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . - Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири загальною площею 65,0 кв.м. житлова площа 38,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири загальною площею 65,0 кв.м. житлова площа 38,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] .. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] (надалі - Позивач 1), [PERSON] (надалі - Позивач 2), [PERSON] (надалі - Позивач 3) та [PERSON] (надалі - Позивач 4) є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 договору купівлі продажу квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (надалі - Позивач 1), [PERSON] (надалі - Позивач 2), [PERSON] (надалі - Позивач 3) та [PERSON] (надалі - Позивач 4) на праві приватної власності в рівних частках . Зазначений договір був зареєстрований 24.02.2001 р. Мелітопольським міжміським бюро технічної інвентаризації за номером 745, що підтверджується відбитком реєстраційного напису на зазначеному договорі. У відповідності до зазначеного Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України Мелітопольська міська територіальна громада, Запорізької області (до якої належить м. Мелітополь, де знаходиться квартира Позивачів) визнано тимчасово окупованою територією України із 25.02.2022 року. З метою подальшої реалізації права власника щодо звернення за відшкодуванням шкоди завданої країною-агресором Позивачі 25.04.2025 року звернулись через ЦНАП із заявою реєстраційний номер 66579260 до державного реєстратора за внесенням відомостей про право власності на квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Проте рішенням державного реєстратора № 79229437 від 02.06.2025р. було відмовлено в державній реєстрації прав на нерухоме майно через те, що оскільки Мелітопольська міська територіальна громада визнана окупованою територією з 25.02.2022 року, всі архівні інвентаризаційні справи на сьогоднішній день перебувають у м. Мелітополі. З огляду на відсутність іншого ефективного способу реалізувати свої права, позивачі змушені звернутись до суду з цим позовом. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 14 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26 лютого 2026 року ухвалою закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачі не з`явились, але від їх представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, в якому підтримують вимоги позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав суд заяву про розгляд справи без їх участі за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, висновує таке. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22 лютого 2001 року, посвідченого Левченко Валентиною Володимирівною, приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за №1000. Відповідно до п. 1 договору купівлі продажу квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності в рівних частках. Зазначений договір був зареєстрований 24.02.2001 р. Мелітопольським міжміським бюро технічної інвентаризації за номером 745, що підтверджується відбитком реєстраційного напису на зазначеному договорі. 25 квітня 2025 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради з заявою про реєстрацію прав власності на квартиру. 02 червня 2025 року Державний реєстратор прав на нерухоме майно Мовчан Пнна Станіславівна, Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради, Запорізька обл., рішенням № 79229437 відмовила у проведенні реєстраційних дій за Заявою. В обґрунтування зазначено, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, а саме: Згідно пунктів 1, 2 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до частини 3 статті 10 Закону державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. У зв`язку з вищевикладеним, направлено запит до Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області. Відповідно до отриманої відповіді Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області на запит державного реєстратора повідомляємо, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією територія усього Мелітопольського району у тому числі Мелітопольська міська територіальна громада визнана окупованою територією з 25.02.2022. Всі архівні інвентаризаційні справи на сьогоднішній день перебувають у місті Мелітополі. Зважаючи на викладене вище повідомляємо, що на цей час спеціалісти Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області позбавлені можливості надавати довідки про реєстрацію права власності на нерухоме майно станом на 01.01.2013, згідно з архівних даних, оскільки місто поки що перебуває в окупації. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачам майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності. Вирішуючи позов, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. У позивачів наявні документи, що засвідчують їх право власності (договір купівлі-продажу квартири), однак відсутність можливості перевірки дійсності їх видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачів права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачів можливості довести своє право. Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Позивачами право власності на спірну квартиру набуте у 2000 році. Надані позивачами докази у виді договору-купівлі продажу, технічного паспорту посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 2000 роки Мелітопольським БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію переходу права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Крім того, реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивачів підтверджує їх доводи про набуття права власності на спірну квартиру. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном, що порушує їх права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved