Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

У січні 2026 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» (далі позивач, ПрАТ «Страхова компанія «УСГ») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) на його користь 31266,90 грн сплаченого страхового відшкодування, а також 3028, 00 грн сплаченого судового збору. В обґрунтування позову зазначило, що 29 листопада 2024 року у м. Кременчуці на вул. Вадима Пугачова сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля марки «Toyota» державний реєстрацій номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля «Skoda» державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ТОВ з ІІ «Вортекс». Внаслідок ДТП зазначені автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 29 січня2025 року у справі № 524/15130/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП. За договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 25 червня 2024 року № 28-2820-24-00132 ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» взяло на себе зобов`язання щодо відшкодування матеріальної шкоди заподіяної власнику автомобіля «Skoda» державний реєстраційний номер [NUMBER] матеріальної шкоди. Відповідно до умов цього договору ця страхова компанія виплатила страхувальнику 78795,00 грн страхового відшкодування. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota» державний реєстрацій номер [NUMBER] була застрахована в АТ «Страхова компанія «ТАС» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 220339542. За результатами звернення ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» страхова компанія відповідача (АТ «Страхова компанія «ТАС») здійснила виплату за полісом № 220339542 у сумі 47528,10 грн (страхова виплата з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля потерпілого), яка не покрила всю суму виплати за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 25 червня 2024 року № 28-2820-24-00132. Ураховуючи наведене, позивач вважає, що відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток, повинен відшкодувати йому різницю між сплаченою сумою страхового відшкодування за договором добровільного страхування № 28-2820-24-00132 та виплаченою сумою страхового відшкодування за полісом № 220339542, а саме: 78795,00 грн 47528,10 грн = 31266,90 грн. Ухвалою від 21 січня 2026 року суд прийняв позовну заяву, відкрив провадження та призначив судове засідання у справі. Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що на момент ДТП, що сталася 29 листопада 2024 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Toyota», днз [NUMBER] , а саме [PERSON] , була належним чином застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-220339542 від 12 квітня 2024 року. Відповідно до умов зазначеного полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, становить 160000,00 грн, при цьому розмір франшизи дорівнює 0 грн. Поліс не містить жодних спеціальних обмежень щодо відшкодування вартості відновлювального ремонту, окрім загального ліміту відповідальності страховика. Загальний розмір шкоди, визначений позивачем, становить 78795,00 грн, що істотно менше встановленого ліміту страхової суми. Таким чином, у межах спірних правовідносин відсутні будь-які підстави для покладення додаткової відповідальності на відповідача, оскільки заявлений розмір шкоди повністю покривається страховим лімітом. При цьому, за твердженнями відповідача, є помилковими посилання позивача на положення статті 29 Закону України № 1961-IV, які передбачали можливість урахування фізичного зносу при визначенні розміру страхового відшкодування, оскільки вказаний закон втратив чинність у зв`язку з введенням в дію Закону України № 3720-ІХ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; Закон № 3720-ІХ не містить положень, які передбачають обов`язкове зменшення розміру страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу деталей транспортного засобу. Натомість законодавець запровадив механізм прямого врегулювання та визначив обов`язок страховика відповідальної особи компенсувати заявлений розмір вимог страховика потерпілої сторони. Зокрема, частиною п`ятою статті 19 Закону № 3720-ІХ встановлено, що страховик відповідальної особи зобов`язаний на вимогу страховика потерпілої особи, який здійснив пряме врегулювання страхового випадку, компенсувати заявлений ним розмір вимог у визначений строк, якщо інше не передбачено положенням про пряме врегулювання страхових випадків. Отже, за доводами відповідача, саме страховик відповідальної особи є належним суб`єктом виконання обов`язку з компенсації витрат у межах страхового ліміту; Закон 1961-IV та Закон № 3720-ІХ не встановлює обов`язку сплачувати різницю вартості відновлювального ремонту, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності; у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» із вимогою про доплату різниці у сумі 31266,90 грн відповідно до механізму, встановленого Законом № 3720-ІХ, а також відсутні докази отримання відмови страховика у здійсненні такої доплати; фактично позивач обмежився отриманням часткової виплати та, не вичерпавши передбачену законом процедуру врегулювання спору між страховиками, звернувся з вимогами безпосередньо до відповідача. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник надав суду заяву, у якій позов підтримав та просив розглядати справу без його участі. Відповідач та його представник звернулися з заявами, у яких просили проводити розгляд справи без їх участі, підтримали викладену ними у відзиві правову позицію, у задоволенні позову просили відмовити. Окрім того, просили стягнути з позивача понесені у зв`язку з розглядом цієї справи витрати на правничу допомогу. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. За правилами статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Суд установив, що постановою від 29 січня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у справі № 524/15130/24 визнав [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Під час розгляду цієї справи суд установив, що 29 листопада 2024 року приблизно о 08 годині 15 хвилин в м. Кременчуці на вул. Вадима Пугачова поблизу будинку Київська 62 (АЗС) водій [PERSON] керував транспортним засобом «Toyota Camry» державний номерний знак [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення із транспортним засобом, який рухався попереду, а саме «Skoda Fabia» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 25 червня 2024 року ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» та ТОВ з ІІ «Вортекс» уклали Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2820-24-00132 щодо транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номерний знак [NUMBER] . 02 грудня 2024 року представник ТОВ з ІІ «Вортекс» звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Відповідно до страхового акта № ОСКА-1863 страховик ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» визначив розмір страхового відшкодування у сумі 78795,00 грн, яку згідно з платіжною інструкцією від 11 квітня 2025 року № 64544 перераховано ТОВ «Авторемкомплект». Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota Camry» державний реєстрацій номер [NUMBER] застрахована в АТ «Страхова компанія «ТАС» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 220339542 від 12 квітня 2024 року. У порядку регресу АТ «Страхова компанія «ТАС» перерахувала ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» 47528,10 грн як суму страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту зносу (78795, 00 грн 31266,90 грн), що підтверджується платіжною інструкцією від 23 квітня 2025 року. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у частині першій статті 15 ЦК України та статті 4 ЦПК України. Відповідно статті 108 Закону України від 18 листопада 2021 року № 1909-IX «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за д оговором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки Відповідно наведених положень до страховика, в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК), а також відповідальності власників наземних транспортних засобів; нормативно-правовий акт №1961-IV від 01 липня 2004 року, ст. 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно положень ст. 993 ЦК ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України»), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинним на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 1961-IV). У статті 9 Закону № 1961-IV передбачено, зокрема, що страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV). У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону № 1961-IV). Отже, розділом III Закону № 1961-IV, чинного до 01 січня 2025 року, був визначений порядок здійснення страхового відшкодування на території України, зокрема, статтею 29 передбачалося, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Так, відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення їх вартості передбачені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де: С р вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З коефіцієнт фізичного зносу. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності має відшкодувати не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Вказані висновки сформовано, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 910/5001/17, від 22 березня 2017 році у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15 та від 06 лютого 2018 року у справі № 910/3867/16, від 01 лютого 2018 року у справі № 910/22886/16. Особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України). Ураховуючи наведене, позивач обґрунтовано просить стягнути з відповідача різницю між фактичною вартістю ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). При цьому суд критично оцінює доводи відповідача щодо не розповсюдження на спірні правовідносини положень Закону № 1961-IV, чинного до 01 січня 2025 року. Так, у пункті 6 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21 травня 2024 року № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в АТ «Страхова компанія «ТАС» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 220339542 від 12 квітня 2024 року, то цією страховою компанією було відшкодовано нанесену відповідачем шкоду у сумі 47528,10 грн з урахуванням коефіцієнту зносу; різниця між фактичним розміром шкоди (78795,00 грн) і страховим відшкодуванням з урахуванням зносу (47528,10 грн) становить 31266,90 грн. Відповідач та його представник зауважень щодо правильності наведеного розрахунку не висловили, іншого розрахунку також не надали. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що вимога ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» до [PERSON] про відшкодування шкоди у сумі 31266,90 підлягає задоволенню. На виконання вимог пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 3028,00 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved