Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

17.09.2025 за підсудністю з Саратського районного суду Одеської області надійшла справа за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 514.09 гривень, суму судових витрат у розмірі 2422.40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000.00 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 19.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» та [PERSON] було укладено договір № 3442802801-496443 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі Договір), на умовах строковості, зворотності, платності, кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі Відповідно до умов даного договору ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: - сума кредиту становить 6 000,00 грн. ( п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); - початковий строк кредитування, становить 14 днів, ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); - дисконтна відсоткова ставка, становить 0,01% на добу за початковий строк кредитування (Лояльний період) визначений п. 3.6. п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); - базова процентна ставка, становить 2.2% на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п. 3.5., п. 3.6., п. 3.7., п. 3.8. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 4. графіку розрахунків. ТОВ «Кошельок» виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] , яку [PERSON] вказала в особистому кабінеті як банківська картка на яку Кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № 3442802801-496443 від 19.10.2021 року. На підтвердження факту видачі кредиту, Кредитодавець додає до Позовної заяви документи що підтверджують перерахування кредитних коштів. Однак, відповідач передбачені кредитним договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом належним чином не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість, за договором № 3442802801-496443 від 19.10.2021 року станом на дату подання позову в розмірі 14 514,09 гривень. Ухвалою від 22.09.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 28.10.2025 року о 10:30 годині (а.с.53), про що повідомлено сторонам по справі (а.с.54). Відповідачу надіслано копію позовної заяви з доданими документами, та роз`яснено про необхідність подання в п`ятнадцятиденний строк письмового відзиву разом з наявними у нього доказами. 09.10.2025 поштовим листом до суду надійшла заява представника відповідача Зачепіло З.Я. про можливість з ознайомленням з матеріалами справи (а.с.58) та приєднання як учасника справи. В даній заяві представник відповідача зазначила дані відповідача [PERSON] , а саме адресу: [ADDRESS] , електронна адреса: ел.пошта: [INFO] , тел. [NUMBER] (а.с.58-62). В судове засідання 28.10.2025 року: - представник позивача не прибув, про час та місце проведення розгляду повідомлений згідно вимог чинного законодавства (а.с.54). В позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи без участі представника та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.5 зворотна сторінка). - відповідач не прибула, про час та місце проведення судового розгляду повідомлялася згідно вимог чинного законодавства за адресою постійного місця реєстрації: [ADDRESS] (а.с.56) та за адресою вказаною в позовній заяві: [ADDRESS] (а.с.54). Обидва поштових листа повернулися до суду без вручення з відміткою листоноші «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.63-65, 66-68). Протокольною ухвалою суду від 28.10.2025 було відкладено розгляд справи до 15:00 години 01.12.2025 року, про що повідомлено сторін по справі (а.с.75-76). Явку відповідача по справі - [PERSON] визнано обов`язковою з метою особистої участі в судовому засіданні для надання пояснень з приводу позовних вимог. В судове засідання 01.12.2025 року: - представник позивача не прибув, про час та місце проведення розгляду повідомлений згідно вимог чинного законодавства (а.с.54). В позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи без участі представника та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.5 зворотна сторінка). - відповідач вдруге не прибула, про час та місце проведення судового розгляду повідомлялася згідно вимог чинного законодавства за адресою постійного місця реєстрації: [ADDRESS] (а.с.76). Поштовий лист повернувся до суду без вручення з відміткою листоноші «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.77-79). В зв?язку з неявкою відповідача по справі, явка якої була визнана обов?язковою, протокольною ухвалою суду від 01.12.2025 було відкладено розгляд справи до 10:00 годин 19.01.2026 року про що повідомлено сторін по справі (а.с.81-82). Втретє повідомлено відповідача по справі [PERSON] та її представника адвоката Зачепіло Зоряну Ярославівну на наявні у справі електронні адреси, які зазначені представником в заяві про вступ у справу (а.с.58-62, 82), що підтверджується довідками про доставку електронних листів (а.с.82 зворотна сторінка - а.с.83). Також суд надсилав відповідачу та її представнику протокольну ухвалу суду та судову повістку-виклик рекомендованими листами (а.с.83-а - 85). 15.01.2026 надійшла заява представника відповідача адвоката Драганова Д. про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.86-87) та 19.01.2026 року представник ознайомився з матеріалами даної цивільної справи у повному обсязі. В судове засідання 19.01.2026 року сторони по справі не прибули, будучи належним чином повідомленими. Протокольною ухвалою суду від 19.01.2026 відкладено розгляд справи на 14:00 годину 17.02.2026 року про що повідомлено сторін по справі (а.с.89-90), що підтверджується довідками про доставку електронних листів (а.с.91). В судове засідання 17.02.2026 року сторони в черговий раз не прибули, причини неявки не повідомили. В зв`язку з черговою неявкою відповідача та її представників протокольною ухвалою суду відкладено судове засідання на 26.03.2026 на 09:00 годину (а.с.93), про що повідомлено сторін по справі (а.с.94). 02.03.2026 року адвокат Драганов Д.М. подав заяву про розірвання договору на представництво з клієнтом [PERSON] (а.с.96). 06.03.2026 від представника відповідача адвоката Зачепіло З.Я. поштовим листом надійшов відзив, яким просить суд частково задовольнити позовні вимоги ТОВ «Кошельок» та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 4555 гривень. В своєму відзиві представник стверджує, що сума заборгованості по відсотках у розмірі 9 495, 09 гривень нарахована з порушенням вимог Закону, оскільки, відповідно до cm. 1048 ЦК України, позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до умов кредитного Договору п. 2.1. кредит надається строком на 14 днів, (тобто погоджений строк користування кредитними коштами) початком якого с дата підписання. Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. П. 2.2. сторони погодили, що встановлений в п.2.1. строк має бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. Відповідно до графіку розрахунків, що є Додатком до цього договору проценти за користування кредитом становили 9 гривень. Жодних пролонгацій з боку відповідача не було, таким чином сума заборгованості за відсотками нарахована неправомірно, є необґрунтованою. До того ж, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитними договорами складений самим кредитором, і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, не є борговим документом та належним доказом, що доводить отримання кредиту. Таким документом відповідно до ч. 1 розділу Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 25 вересня 2018 року, може бути банківський документ з підписом відповідача, якого не надано. Розрахунок заборгованості не є доказом наявності чи відсутності договірних зобов`язань між сторонами, оскільки він є доповненням до позову з зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру, має інформаційний характер, а також не відповідає вимогам, яким має відповідати доказ здійснення фінансово-господарської операції.. Крім того, з наданого розрахунку не вбачається за можливе перевірній правильність нарахувань відповідних сум, ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків справа не містить. Розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. Звертає увагу суду на те, що Відповідачем здійснювались оплати в загальному розмірі 1 454, 00 грн. (одна тисяча чотириста п`ятдесят чотири гривні), які не були враховані в повному обсязі у вартість кредиту. Відповідно до паспорту споживчого кредиту загальна вартість кредиту складає 6 009, 00 грн., тобто враховуючи погашену заборгованість сума до сплати повинна складати 6 009, 00 грн. - 1 454, 00 грн. = 4 555, 00 грн., але ніяк не 14 514, 09 грн. як зазначає позивач, а відтак вважає дану суму необґрунтованою (а.с.97-102). 09.03.2026 року від представника позивача надійшли пояснення додаткові пояснення по справі (а.с.103-126), якими просить суд врахувати доводи та аргументи, викладені в зазначених поясненнях при вирішенні справи та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з огляду на наступне: Щодо укладення Договору. З Візуальної форми послідовності дій [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] , номер телефону [NUMBER] , електронна пошта [INFO] та Товариства (ТОВ «КОШЕЛЬОК») щодо укладення електронного Договору про надання кредиту 3442802801-496443 від 19.10.2021 р. в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті https://koshelok.ua/ (копію додаємо) вбачається, що 19.10.2021 року відповідач, використовуючи номер телефону [NUMBER] , ідентифікувався в ІТС, зазначивши свої особисті дані: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, та зайшов в особистий кабінет, позивач перевірив статус клієнта, далі відповідач надав всю необхідну інформацію для належної пропозиції, номер банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, після чого відбулося погодження заявки на кредит, та позивачем сформовано пропозицію укласти Договір, далі позивач направив (розмістив) відповідачу в ІТС індивідуальну оферту (з відповідними активними посиланнями), яка містить істотні умови Договору; після цього відповідачу на номер телефону [NUMBER] , було відправлено смс- повідомлення про успішний розгляд його заявки на кредит та необхідність ознайомитися з договором в особистому кабінеті. Позивач відправив в смс-повідомленні на зазначений номер телефону відповідача одноразовий ідентифікатор-6698-, відповідач ознайомився з офертою позивача та прийняв її умови. Далі відповідач надіслав позивачу акцепт та підписав Договір одноразовим ідентифікатором -6698-. Після цього в особистому кабінеті відповідача відобразився підписаний Договір та додатки до нього, а також Правила для цілодобового онлайн доступу. Зазначена Візуальна форма послідовності дій складена у відповідності до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію» та Повідомлення Нацкомфінпослуг від 13 лютого 2019 року про роз`яснення особливостей порядку укладення електронних договорів. Листом ПАТ "МТБ БАНК" підтверджується, що нижчезазначена операція була успішно проведена через систему XPAY Group LLC та зарахована на картку картодержателя, а саме: 19.10.2021 на картку отримувача: [NUMBER] було зараховано 6000,00 грн., TSL_ID 54621, код авторизації 496443. Крім того, до матеріалів позовної заяви додано Повідомлення про те, що 19.10.2021 через платіжну систему XPAY Group LLC було проведено успішне зарахування на карту клієнта: сума операції - 6 000.00 грн., номер картки- [NUMBER] ; Опис замовлення - Видача кредитних коштів, Договір займа №3442802801-496443. Аналіз наведених норм законодавства та обставин справи дає підстави дійти висновку, що відповідач, по-перше, здійснив дії, які чітко свідчить про його свідомий вибір та волевиявлення на укладання Договору, по-друге, без цих дій саме з боку відповідача - укладання договору було б неможливе. Тобто без входу відповідача на веб-сайт позивача, без отримання ним SMS- повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт до особистого кабінету, без отримання SMS повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, тобто без виконання відповідачем всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між ним та ТОВ «КОШЕЛЬОК» не був би укладений, тобто сторони не досягли би згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані на банківську картку, що зазначив відповідач - [NUMBER] . Відповідачем не надано суду доказів про те, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання Договору, у момент укладення Договору йому не належав та використовувся іншою особою без його відома чи доручення, що Договір укладено іншою особою за відсутністю його волевиявлення. В матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно відповідача, як і незаконності заволодінням його персональними даними, що також доводить чинність Договору. (Аналогічний висновок викладено у постанові ВС від 04.12.2023 р. по справі №212/10457/21). Також у справі відсутні відомості про припинення дії Договору або визнання його недійсним у встановленому законом порядку. В даному випадку позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надіславши гроші на банківську картку, яку зазначив відповідач (факт перерахування кредиту підтверджено доданими до позовної заяви повідомленням через платіжну систему XPAY Group LLC зарахування на картку відповідача коштів у розмірі 6 000,00 грн, та листом від ПАТ "МТБ БАНК"), а відповідач прийняв ці гроші, використав їх на свої потреби. Що стосується наданого позивачем розрахунку заборгованості, то він не є безумовною підставою визначення розміру кредитної заборгованості, оскільки цей розмір установлюється саме судом на підставі умов договору, вимог закону, доказів сплати/переплати кредиту. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі , у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (у цьому випадку- розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково, зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Саме такі висновки Верховний суд виклав у постанові від 29 травня 2024 року у справі №755/10942/17. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19, від 22 червня 2022 року № 296/7213/15. Щодо часткової сплати коштів відповідачем у розмірі 1 454,00 грн. Кредит виданий на суму 6 000,00 грн. (тіло кредиту). Нараховані відсотки у межах Лояльного періоду складають: 8,40 грн. (6 00,00 грн. *0,01% *14 днів). Відповідачем 01.11.2021 р. було сплачено 734,00 грн, що були враховані. 725,60 грн. - зараховано на сплату тіла кредиту, 8,40 грн. - сплачені відсотки. Отже, тіло кредиту зменшилось з 6 000,00 грн. до 5 274,40 грн. 05.11.2021 р. Відповідач сплатив 720,00 грн. з яких: 255,85 грн. зараховано в оплату тіла кредиту, 464,15 грн. - сплачені відсотки. Отже, тіло кредиту зменшилось з 5 274,40 грн. до 5 018,55 грн. Отже, відсотки за подовжений період користування позикою нараховані позивачем правомірно, згідно умов Договору (п. п. 3.6, 3.7, 3.8) за заставкою 2,20% в день. Так, у детальному розрахунку заборгованості за Договором (на 3-ій сторінці у таблиці) зазначено: всього сплачено : 1 454,00 грн. (за тілом кредиту: 981,45 грн., по відсотках: 472,55 грн.) Отже, загальна сума заборгованості за Договором у Відповідача була: 15 967,64 грн. - ( 1 454,00 грн. (сплачено Відповідачем) = 14 513,64 грн. залишок заборгованості за договором ціна позову). Таким чином, часткова сплата відповідачем коштів у розмірі 1 454,00 грн. була врахована Позивачем в оплату суми заборгованості за відсотками по договору, що відображається у детальному розрахунку заборгованості, а тому відраховувати 1454,00 грн. із суми позовних вимог буде безпідставно. Щодо нарахування процентів поза межами Лояльного строку кредитування. Відповідно до п.2.1. Договору кредит надавався строком на 14 днів початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок Кредитодавця грошових коштів. В Договорі цей період визначений як Лояльний. У пункті 3.6. Договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування Кредитом. При цьому зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду. (п.3.7 Договору). З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 803 ( вісімсот три) процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми Кредиту за кожен день користування ним. (п.3.8. Договору). Таким чином, сторони Договору погодили продовження строку користування кредитом до 104 днів з моменту укладення Договору (14 днів плюс 90 днів), по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок повернути суму кредиту та нарахованих відповідно до умов Договору процентів за користування кредитом, а у позивача виникає право отримати виконання обов`язку боржником, тобто право вимоги щодо повернення кредиту та нарахованих процентів. Умовою такого продовження є користування кредитом після закінчення Лояльного періоду. Тобто строк кредитування з 02.11.2021 року до 30.01.2022 року є погодженим сторонами Договору. Як вбачається з матеріалів справи, до спливу Лояльного періоду у 14 днів відповідач не повернув кредит, що підтверджується доданим до позовної заяви детальним розрахунком користуватися кредитом заборгованості. Тобто відповідач продовжив після закінчення Лояльного періоду, що за Договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 104 днів з моменту укладення Договору. Відповідно нарахування процентів за користування кредитом у цей період, розмір яких обумовлений пунктом 3.8. Договору, є законним . При цьому акцентуємо, що позичальник, який не повернув кредит до спливу Лояльного періоду, ніяким чином не порушив Договір (а відтак не йдеться про відповідальність), відповідач продовжив користуватися кредитом, але на інших умовах і саме про це домовились сторони Договору. Відповідач до спливу Лояльного періоду не повернув кредит, тобто продовжив користуватися кредитом, а тому строк користування кредитом був подовжений не на підставі п.2.2. Договору, а як наслідок настання цієї відкладальної обставини, і саме про це домовились сторони Договору. (п.п.3.6, 3.7, 3.8 Договору). При цьому акцентуємо, що позичальник, який не повернув кредит до спливу Лояльного періоду, ніяким чином не порушив Договір (а відтак не йдеться про відповідальність), відповідач продовжив користуватися кредитом, але на інших умовах і саме про це домовились сторони Договору. Отже, після спливу Лояльного періоду строк користування кредитом за Договором був подовжений до 30 січня 2022 року, а тому позивач правомірно нарахував проценти за користування кредитом за період з 02.11.2021 року до 30.01.2022 року. Також пояснюємо, що і у Паспорті споживчого кредиту, і в Графіку платежів зазначений лише 14 днів користування кредитом, оскільки цей строк був подовжений внаслідок настання відкладальної дії. Доцільно зазначити, що відповідно до п.п.5.1.2-5.1.5 Договору при укладанні цього Договору Позичальник підтверджує що: його волевиявлення є вільним та відповідає його внутрішній волі, він не перебуває під впливом тяжкої для нього обставини, що змушує його укласти цей Договір; він чітко усвідомлює всі умови цього Договору та не перебуває під впливом помилки чи обману; він вважає умови цього Договору вигідними для себе. Отже, аналіз вищезазначених обставин та положень Договору дає підстави дійти наступних висновків: - сторони в Договорі не погоджували два різних строка кредитування, що може бути наслідком неправильне, а то й різне тлумачення та розуміння позичальником (14 днів або 104 днів), - проте сторони в Договорі погодили умови та порядок подовження строку користування кредитом, і ці умови чіткі, зрозумілі та недвозначні: спочатку кредит наданий на 14 днів, а при неповерненні кредиту до 14-го дня, тобто продовженні користування ним Договором передбачена можливість подовження цього строку до 104 днів (14 плюс 90 днів), - погодження таких умов не сталося під впливом помилки чи обману та відповідало внутрішній волі відповідача, - відтак, тлумачення зазначених умов Договору як неясних і проти позивача на користь відповідача (правило Contra proferentem ) є безпідставним. Отже, висновки про двозначність умов Договору щодо строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом не відповідатимуть обставинам справи. Крім того, задоволення позову в частині стягнення суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом лише за Лояльний період без надання оцінки доводам позивача щодо подовження періоду користування кредитом внаслідок настання відкладальної обставини буде порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом (а.с.103-126). В судове засідання 26.03.2026 року: - представник позивача не прибув, про час та місце проведення розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства (а.с.94-95). В позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи без участі представника (а.с.5). - відповідач також не прибула, про час та місце проведення судового розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства за адресою постійного місця реєстрації: [ADDRESS] , та шляхом виористання електронної пошти, яка була зазначена представником відповідача у всіх поданих до суду заявах: [INFO] , що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.95). - представник відповідача також до суду не прибула, будь-яких заяв та клопотань до суду не надала. Виходячи з судової практики, у тому випадку, якщо особа, звертаючись до суду, в заяві або по суті справи, або в заяві з процесуальних питань, вказала свою електронну пошту, яка не є офіційною, то вважається, що вона погоджується на отримання повідомлення саме на цю електронну пошту, тобто, діє презумпція обізнаності - особа має цікавитися, чи отримала лист», зазначила доповідач. Верховний Суд виходить з того, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Разом з тим, презумпція обізнаності стосується тих суб`єктів, які подавали заяви до суду (Постанова Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі №465/6147/18). А відтак, відповідач [PERSON] вважається повідомленою належним чином про час та місце розгляду даної справи, та не зважаючи на визнання її участі в розгляді справи обов`язковою, до суду не прибула та особисто пояснень не надала. Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до норм пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 19.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» та [PERSON] було укладено договір № 3442802801-496443 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на умовах строковості, зворотності, платності, кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі (а.с.34). Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільний телефону Відповідача, про що свідчить п. 8 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідач також ознайомився і підписав Паспорт споживчого кредиту Приймаючи умови Кредитного Договору, Відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. Відповідно до умов даного договору ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: - сума кредиту, становить 6 000,00 грн. ( п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); початковий строк кредитування, становить 14 днів, ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); - дисконтна відсоткова ставка, становить 0,01% на добу за початковий строк кредитування (Лояльний період) визначений п. 3.6. п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); - базова процентна ставка, становить 2.2% на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п. 3.5., п. 3.6., п. 3.7., п. 3.8. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 4. графіку розрахунків. Так, на офіційному веб-сайті ТОВ «Кошельок» у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «Кошельок», розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: - Договір кредиту (примирний договір на момент укладення); - Правила надання грошових коштів (діючи на момент укладення договору); - Згода на обробку персональних даних; - Публічна інформація; - Положення про конфіденційність; Крім того на веб-сайті ТОВ «Кошельок» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор - 669, для підписання кредитного договору № 3442802801-496443 від 19.10.2021 року, шляхом направлення Позичальнику на номер телефону [NUMBER] (вказаного Позичальником під час реєстрації в особистому кабінеті) Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 02.11.2021 року до 30.01.2022 року, за ставкою 2,2% на добу. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав позичальнику кредит, а останній зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах цього договору. ТОВ «Кошельок» виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] , яку [PERSON] вказала в особистому кабінеті як банківська картка на яку Кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № 3442802801-496443 від 19.10.2021 року. Відповідач [PERSON] підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладання кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання нею грошових коштів (розділ 7 Паспорту кредиту). Пунктом 3.6. кредитного договору, за якими позичальник була попередньо ознайомлена та погодилася, встановлено, що Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення початкового Періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування Кредитом на умовах визначених п. 3.7. та п. 3.8. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які витікають з кредитного договору, ними дотримано письмової форми укладення кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19(провадження № 61-7203св20). А відтак доводи відповідача, що в матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що Позичальнику була надана уся необхідна інформація відповідно до ст. 9 ЗУ № 1734 - VIII та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» судом визнаються критичними. Позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надіславши гроші на банківську картку, яку зазначив відповідач через платіжну систему XPAY Group LLC та зарахування на картку № [NUMBER] 19.10.2021 відповідача коштів у розмірі 6 000,00 грн, що підтверджується листом від ПАТ "МТБ БАНК"(а.с.22), а відповідач прийняв ці гроші, використав їх на свої потреби. На виконання ухвали суду 27.10.2025 року від АТ КБ Приват банк надійшов лист, з якого вбачається що була відкрита банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Також була надана виписка про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 18.10.2021 року по 30.01.2022.(а.с.70), та з якого прослідковується користування кредитними коштами. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Водночас, відповідно до пунктів 4,8, 5.5,5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з пунктами 61,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка за рахунком є належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка досліджувалася судом у сукупності з іншими доказами. До теперішнього часу відповідач [PERSON] свої зобов`язання за Кредитним договором № 3442802801-496443 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту належним чином не виконала, а лише часткового сплатила кошти, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.18-19), чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором № 3442802801-496443 від 19.10.2021 року. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 3442802801-496443 відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату за Договором № 3442802801-496443 на загальну суму 1 454,00 грн (а.с.18-19), зазначені обставини також підтвердила представник відповідача у відзиві на позовну заяву. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Однак, відповідач передбачені кредитним договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом належним чином не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість, за договором № 3442802801-496443 від 19.10.2021 року, яка станом на дату подання позову до суду становить 14 514,09 грн. та складається з: -заборгованості за сумою кредиту 5 019,00 грн.; -заборгованості за відсотками за користування позикою 9 495,09 грн. Доказів на підтвердження визнання зазначеного договору у встановленому законом порядку недійсним, матеріали справи не містять, та відповідачем до суду надано не було. Відповідачем при підписанні Кредитного договору не було висловлено жодних заперечень або зауважень щодо умов та порядку нарахування відсотків, що свідчить про погодження ним всіх умов нарахування відсотків зазначеного договору. Жодних заперечень з приводу того, що [PERSON] не погодилася з Правилами надання кредиту, ніяких застережень або зауважень з її боку не було, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час його підписання, до суду не подано. Слід зазначити, що у випадку неповного розуміння умов договору у відповідача була можливість відмовитися від підписання даного договору якою остання не скористалась. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» визначено, що: - ч. 3 ст.11 - електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. - ч. 6 ст.11 - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного «повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею». - ст. 12 - якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Положеннями ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) Стаття 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, а змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на викладене, суд вважає, що між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та [PERSON] виникли договірні відносин з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ «КОШЕЛЬОК». Відповідач під час підписання кредитного договору, ознайомившись зі змістом договору, будь-яких зауважень щодо його умов не висловлювала, тобто в повній мірі погодилась з умовами договору, викладеними в ньому. При цьому відповідач не надала суду доказів, які спростовували підписання кредитного договору, ознайомившись зі змістом договору, будь-яких зауважень щодо його умов не висловлював, тобто в повній мірі погодився з умовами договору; не надала будь-якого власного контррозрахунку та визнала позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 4555.00 гривень, що в цілому є підтвердження факту укладання вказаного кредитного договору. Так, у детальному розрахунку заборгованості наданим суду банком за Договором зазначено, що відповідачем всього сплачено: 1 454,00 грн. (за тілом кредиту: 981,45 грн., по відсотках: 472,55 грн.) . Отже, загальна сума заборгованості за Договором у Відповідача була: 15 967,64 грн. - 1 454,00 грн. (сплачених Відповідачем) = 14 513,64 грн. залишок заборгованості за договором. Таким чином, часткова сплата відповідачем коштів у розмірі 1 454,00 грн. була врахована Позивачем при розрахунку заборгованості. Проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач була ознайомлена з усіма умовами договору та погодилася із ними. Відповідно до п.2.1. Договору кредит надавався строком на 14 днів початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок Кредитодавця грошових коштів. В Договорі цей період визначений як Лояльний. У пункті 3.6. Договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування Кредитом. При цьому зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду. (п.3.7 Договору). З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 803 ( вісімсот три) процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми Кредиту за кожен день користування ним. (п.3.8. Договору). Таким чином, сторони Договору погодили продовження строку користування кредитом до 104 днів з моменту укладення Договору (14 днів плюс 90 днів), по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок повернути суму кредиту та нарахованих відповідно до умов Договору процентів за користування кредитом, а у позивача виникає право отримати виконання обов`язку боржником, тобто право вимоги щодо повернення кредиту та нарахованих процентів. Умовою такого продовження є користування кредитом після закінчення Лояльного періоду. Тобто строк кредитування з 02.11.2021 року до 30.01.2022 року є погодженим сторонами Договору. Відповідач Демирова ЦК. до спливу Лояльного періоду не повернула кредит, тобто продовжила користуватися кредитом, а тому строк користування кредитом був подовжений не на підставі п.2.2. Договору, а як наслідок настання цієї відкладальної обставини, і саме про це домовились сторони Договору (п.п.3.6, 3.7, 3.8 Договору). При цьому позичальник, який не повернув кредит до спливу Лояльного періоду, ніяким чином не порушив Договір, відповідач продовжив користуватися кредитом, але на інших умовах і саме про це домовились сторони Договору. Отже, після спливу Лояльного періоду строк користування кредитом за Договором був подовжений до 30 січня 2022 року, а тому позивач правомірно нарахував проценти за користування кредитом за період з 02.11.2021 року до 30.01.2022 року. Суд погоджується з доводами позивача, що нараховані відсотки за користування кредитними коштами здійснено в межах строку дії договору та за процентними ставками п. п. 1.3.2., 1.3.3., 1.3.3.1., 3.8 договору, а відтак підлягають задоволенню. Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку банку не повернуті. Тож відповідач [PERSON] не виконала в повному обсязі, який передбачений кредитним договором обов`язок з повернення кредитних коштів та банк вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, відсутність заперечень зі сторони належним чином повідомленого відповідача - суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» підлягає стягненню заборгованість по кредиту на загальну суму 14 514.09 гривень. При вирішенні питання щодо судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення справи. На підтвердження понесених витрат суду надано копії укладеного між ТОВ «Кошельок» та Адвокатського бюро «Герман Гурський та партнери» договору про надання правової допомоги від 12.02. 2025 року, додаток до договору від 10.07.2025 року; на загальну суму 10000.00 грн.. Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд з прав людини застосовує такі критерії - заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим та мати мають розумний розмір. Верховний Суд неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial