Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що між сторонами 12.04.2007 укладено шлюб. У шлюбі народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Позивач з відповідачем спільно не проживають. Протягом останнього часу, сімейне життя між сторонами постійно погіршувалося, відбувались непорозуміння та сварки, у результаті чого вони взагалі припинили нормальне спільне проживання та спілкування. На даний момент, ведення спільного господарства та спільне проживання остаточно припинено. На переконання позивачки, шлюб є лише формальним, оскільки особисті відносини між позивачкою та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. Продовжувати такі шлюбні відносини вона не бажає. Спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини немає. Подальше спільне життя та збереження сім`ї є неможливим та таким, що суперечить інтересам позивачки. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.02.2026 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання задоволенні представника відповідача [PERSON] про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. У судове засідання, призначене на 31.03.2026, сторони та їх представники не прибули, хоч належним чином повідомлялися про його час та місце. Представником позивача, адвокатом Моняком Р. В., 25.03.2026 було подано клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивачки. Присутній у судовому засіданні 25.03.2026 представник відповідача, адвокат Марченко Р. М. заявляв про те, що відповідач проти задоволення позову про розірвання шлюбу не заперечує. Однак просив відкласти розгляд справи для надання можливості подати письмові пояснення, оскільки у сторін, окрім розірвання шлюбу, існують також інші невирішені питання, про які відповідач бажає повідомити. У зв`язку з наведеним розгляд справи було відкладено та узгоджено з представниками сторін дату наступного судового засідання. Станом на 31.03.2026 від відповідача та його представника не надходило відзиву на позов, а також жодних пояснень, заяв чи клопотань. Вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд виходить із наступного. Як встановлено судом, 12.04.2007 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції у Закарпатській області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований шлюб, про що внесений актовий запис № 125 від 12.04.2007 року у книгу реєстрації актів цивільного стану. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.04.2007 року. У шлюбі у подружжя народилися двоє спільних дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.04.2007 року, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області; та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.12.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. Станом на день розгляду справи шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство позивач та відповідач не ведуть. Відповідно до ч. 1 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. У відповідності зі ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 Сімейного кодексу України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем має формальний характер, фактичні шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство вони не ведуть, відтак суд дійшов висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved