Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8766909 від 14.02.2025 року у розмірі 24 300,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 14.02.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») і [PERSON] в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклали кредитний договір № 8766909. 17.10.2025 року ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу № 17102025, на підставі якого позивач набув право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Внаслідок порушення [PERSON] умов кредитного договору № 8766909 від 14.02.2025 року заборгованість відповідача за договором становить 24 300,00 грн. З огляду на наведені обставини позивач просить стягнути з [PERSON] вказаний розмір заборгованості, а також судові витрати. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 31.03.2026 року постановлено провести заочний розгляд в цій справі та ухвалити заочне рішення. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» у судове засідання не з`явився, разом із позовом заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився у судове засідання, не повідомивши про причини своєї відсутності, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до початку розгляду справи по суті відзиву на позовну заяву не подав. Суд установив такі обставини. 14.02.2025 року ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклали договір про надання споживчого кредиту № 8766909. Як видно зі змісту п. 1.1 вказаного договору, укладення цього договору відбувалося за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт або мобільний за стосунок «CreditPlus» (за вибором споживача). У п. 1.2 договору передбачено, що на умовах, встановлених договором товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п. п. 1.3, 1.4 договору сума кредиту (загальний розмір) складає 9000,00 грн. Строк кредиту 360 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів сторони вищевказаного договору визначили у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), яка є додатком № 1 до договору. Згідно з п. п. 1.5-1.5.1 договору за користування кредитом нараховуються проценти. Стандартна процентна ставка становить 1,00 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 цього договору Відповідно до п. 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 14.02.2025 року або 15.02.2025 року, що передбачено п. 2.2 договору. У п. 6.4 договору його сторони погодили, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 810,00 грн на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 180,00 грн, починаючи з п`ятого дня, за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. До договору про надання споживчого кредиту № 8766909 також долучено копію паспорта споживчого кредиту та копію інформаційного повідомлення споживача, які підписані [PERSON] 14.02.2025 року за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підтвердження надання [PERSON] кредиту у розмірі 9000,00 грн до позовної заяви долучено інформаційний лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Контрактовий дім» (далі ТОВ «ФК «Контрактовий дім») № 7/16901 від 23.10.2025 року, зі змісту якого видно, що ТОВ «ФК «Контрактовий дім» 14.02.2025 року здійснило переказ коштів у розмірі 9000,00 грн на картковий рахунок № [NUMBER] (номер транзакції 1558337694). Згідно з розрахунком заборгованості (картка обліку договору), складеного ТОВ «Авентус Україна», станом на 16.10.2025 року у відповідача [PERSON] була заборгованість за кредитним договором № 8766909 від 14.02.2025 року у розмірі 24 300,00 грн, з яких 9000,00 грн основний борг, 10 800,00 грн проценти, 4500,00 грн штраф, 0,00 грн пеня. Зі змісту цього розрахунку також видно, що ТОВ «Авентус Україна» нараховувало штрафні санкції за порушення умов договору з 20.03.2025 року до 10.04.2025 року включно. 17.10.2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) і ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) уклали договір факторингу № 17102025, відповідно до п. 1.1 якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до п. 1.2 цього договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 3.3 договору ціна продажу за договором включає в себе ціну продажу згідно з реєстром боржників № 1 та реєстру боржників № 2 та становить 6 399 760,67 грн. До позовної заяви долучено копію платіжної інструкції № 159 від 21.10.2025 року про здійснення позивачем оплати за договором факторингу № 17102025 від 17.10.2025 року. На підтвердження відступлення на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитним договором № 8766909 від 14.02.2025 року до позовної заяви також долучено копію акта прийому-передачі реєстру боржників № 2 за договором факторингу № 17102025 від 17.10.2025 року та копію витягу з реєстру боржників № 2 від 17.10.2025 року (додаток № 1 до договору факторингу № 17102025 від 17.10.2025 року). Зі змісту вищевказаного витягу з реєстру боржників видно, що ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 8766909 на загальну суму 24 300,00 грн, з яких 9000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 800,00 грн сума заборгованості за відсотками, 4500,00 грн сума заборгованості за пенею,штрафами. Як видно з матеріалів справи, з метою врегулювання простроченої заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 8766909 від 14.02.2025 року ТОВ «Авентус Україна» звертались до [PERSON] з листом № 8766909 від 17.03.2025 року. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, що передбачено абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з правилами абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до приписів ч. 5 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правил ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Установлено, що 14.02.2025 року ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] в електронній формі уклали договір про надання споживчого кредиту № 8766909, право вимоги за яким надалі перейшло до позивача на підставі договору факторингу № 17102025 від 17.10.2025 року. За умовами вищевказаного кредитного договору [PERSON] надано кредит у розмірі 9000,00 грн на строк 360 днів із встановленням плати за користування кредитними коштами у розмірі 1,00 % у день (стандартна процента ставка). Отримавши кредит, [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Водночас, визначаючись із стягненням на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» штрафних санкцій за порушення умов договору, суд звертає увагу на таке. Частиною 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до правил ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 року строком на 30 діб, який надалі неодноразово було продовжено і який триває дотепер. Згідно з приписами ч. 4 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Так, Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 18, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналізуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також ст. ст. 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 року (справа № 706/68/23) дійшов висновку, що дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Отже, тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) у договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) зобов`язання. Такі наслідки полягають у тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі, якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На час виникнення спірних правовідносин, як і на час розгляду цієї справи, положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є чинними. З урахуванням наведеного, зважаючи на закріплений ч. 2 ст. 4 ЦК України пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів, вимога позивача про стягнення з [PERSON] штрафних санкцій у розмірі 4500,00 грн є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню. З огляду на наведені обставини із [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 8766909 від 14.02.2025 року у розмірі 19 800,00 грн, з яких 9000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 10 800,00 грн заборгованість за відсотками. У силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід стягнути 2169,36 грн сплаченого судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (19 800,00 грн * 2662,40 грн / 24 300,00 грн).

Outcome: partial