Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Воронін Є.В. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпраз позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору: Третя краматорська державна нотаріальна контора Краматорського районного нотаріального округу, товариство з обмеженою відповідальністю «Діметрел», про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23.10.2020, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , до дня його смерті [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Після смерті спадкодавця за заявою відповідачів Третьою краматорською державною нотаріальною конторою Краматорського районного нотаріального округу було відкрито спадщину за місцем смерті спадкодавця. До складу спадщини були включені грошові внески на депозитних та карткових рахунках, які розподілені між чотирма спадкоємцями: [PERSON] 1/4 частка; [PERSON] 1/4 частка; [PERSON] 1/4 частка; [PERSON] 1/4 частка. Проте, під час шлюбу за спільні кошти подружжя спадкодавцем було придбано автомобіль марки DAEWOO LANOS, 2002 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до договору купівлі-продажу № 6896/24/00322 від 25.07.2024. Однак спадкодавець за життя не зареєстрував транспортний засіб та не отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), незважаючи на фактичне користування, утримання та придбання його подружжям за спільні кошти. Державний нотаріус Полянських В.В. 06.03.2025 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний автомобіль на підставі того, що [PERSON] за життя не зареєстрував транспортний засіб в органах МВС, тому право позивача на спадкування підлягає захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на спадкове майно. Наголошував, що автомобіль марки DAEWOO LANOS, 2002 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , тому до спадкової маси входить лише 1/2 частка вказаного транспортного засобу. Решта, відповідно до ст. 60 СК України, вже належить позивачу як особі, що перебувала у шлюбі із спадкодавцем на момент придбання майна. Отже спадкодавцю на день його смерті належала 1/2 частка спільної сумісної власності подружжя, в зв`язку з чим, враховуючи положення ст. 1268 ЦК України, спадкоємці наділені правом спадкування по 1/8 частці зазначеного спадкового майна. Тобто відповідачам належать наступні частки прав на вказане авто: [PERSON] - 1/8 частка та [PERSON] - 1/8 частка. З огляду на те, що право на частку позивача у автомобілі, як спільному майні подружжя не оскаржується, ефективним способом захисту у цьому випадку буде вирішення спору шляхом припинення права одних із спадкоємців на частку та визнання права в цілому за позивачем та її неповнолітнім сином - [PERSON] на підставах та у порядку, визначеному ст. 365 ЦК України. Згідно експертного висновку № ЕД-19-25/20205-АВ від 02.04.2025 року, вартість транспортного засобу DAEWOO LANOS, 2002 року випуску реєстраційний номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] станом на 02.04.2025 року складає 31 344,26 грн. Тобто відповідачам слід виплати грошові компенсації в розмірі по 3 918,03 грн кожній. Просила суд припинити право на частку [PERSON] та [PERSON] у спадковому майні, а саме автомобілі марки DAEWOO LANOS, 2002 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом виплати грошової компенсації в сумі по 3 918,03 грн. кожній; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 7/8 частки автомобіля DAEWOO LANOS, 2002 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/8 частки автомобіля DAEWOO LANOS, 2002 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; виплатити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошову компенсацію за належні їм частки у спадковому майні, а саме автомобілі марки DAEWOO LANOS, 2002 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; стягнути з відповідачів сплачений судовий збір, витрати на проведення експертного дослідження автомобіля в сумі 3 820,32 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. [PERSON] зазначала, що померлий [PERSON] придбав Daewoo Lanos 25.07.2024 р. за 70 000 грн, але не встиг зареєструвати право власності за собою. Згідно із законом, без свідоцтва про спадщину ніхто не набуває права власності на автомобіль, тому вимоги позивача про визнання за нею права власності на 6/8 частин автомобіля (і 1/8 частини на її сина) не підлягають задоволенню. Крім того, викликає сумнів експертна оцінка автомобіля, за якою вартість автомобіля становить 31 344,26 грн. Зазначала, що автомобіль не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки згідно рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська від 05.02.2024 в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з червня 2022 року сімейні відносини було припинено. Судом встановлено, що після припинення сімейних відносин між сторонами їх син проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Наголошувала, що рішення має преюдиційне значення для справи, та викладені обставини у цьому рішенні спростовують твердження позивача, що автомобіль є спільним сумісним майном подружжя. Також зазначала, що на банківських рахунках померлого могло бути значно більше грошей, ніж зазначає позивач, оскільки сама [PERSON] мала доступ до цих рахунків і могла знімати кошти, а тому розмір спадкового майна у грошовій формі неможливо визначити. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник [PERSON] - адвокат Воронін Є.В. надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі. Позов не визнає та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. [PERSON] в судові засідання не з`являлася, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином. Представник Третьої краматорської державної нотаріальної контори Краматорського районного нотаріального округу надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Діметрел» в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 25.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, - Третя краматорська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23.10.2020, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , до дня його смерті [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Після смерті спадкодавця Третьою краматорською державною нотаріальною конторою Краматорського районного нотаріального округу було відкрито спадщину за місцем смерті спадкодавця. До складу спадщини були включені грошові внески на депозитних та карткових рахунках Приватбанку у загальній сумі 50 292,14 грн з розподілом між чотирма спадкоємцями: [PERSON] 1/4 частка; [PERSON] - 1/4 частка; [PERSON] - 1/4 частка; [PERSON] - 1/4 частка. Відповідно до договору купівлі-продажу № 6896/24/00322 від 25.07.2024 [PERSON] було придбано автомобіль марки DAEWOO LANOS, 2002 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , однак не отримав свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Постановою державного нотаріуса Третьої краматорської державної нотаріальної контори Краматорського районного нотаріального округу від 06.03.2025 [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль, що належав її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] , відмовлено у зв`язку з відсутністю реєстрації транспортного засобу згідно норм, що передбачені законодавством України. Згідно експертного висновку № ЕД-19-25/20205-АВ від 02.04.2025 року, вартість транспортного засобу DAEWOO LANOS, 2002 року випуску реєстраційний номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] станом на 02.04.2025 року складає 31344,26 грн. Згідно зі ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності на рухоме майно (автомобіль) переходить у момент передачі майна, якщо інше не встановлено договором. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Спадщина належить спадкоємцям, які прийняли її на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються правила передбачені в главі 26 ЦК України, які регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців за законом або за заповітом. Вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливого виділу в натурі такої частки. Такий виділ (поділ) не повинен порушувати права та законні інтереси спадкоємців. Якщо виділ (поділ) частки спадщини неможливий, то спадкоємець може отримати від іншого спадкоємця грошову компенсацію вартості цієї частки. Схожих висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-692цс16. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 зауважувала, що не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоб врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України). Глава 5 ЦПК України присвячена врегулюванню питання доказів та доказування. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Згідно з частиною 6 статті 57 Сімейного кодексу України, суд може визнати майно особистою приватною власністю одного з подружжя, якщо воно набуте за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 05.02.2024 в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини судом встановлено, що на даний час сімейні відносини між сторонами припинені. Після припинення сімейних відносин між сторонами їх син проживає разом з позивачем та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою від 29.04.2022 №3009-5001428315 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] разом з малолітньою дитиною. Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 05.02.2024 набрало законної сили 07.03.2024. Відповідно до ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. За змістом п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року визначено те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно із п.24 вказаної постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Як вбачається з матеріалів справи спірний автомобіль сторони придбали під час шлюбу. Доказів того, що в порядку, передбаченому ст. 119 СК України, було встановлено режим окремого проживання подружжя матеріали справи не містять, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, а презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя відповідачем не спростована, отже, набутий у цей період автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя Доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль набутий в особистих цілях відповідача, а не в інтересах сім`ї, за кошти, які належали йому особисто, [PERSON] не надано. Встановивши, що [PERSON] та [PERSON] належить по 1/8 частці у неподільному спадковому майні, яке перебуває у користуванні позивача, та з огляду на частку позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь відповідачів грошової компенсації вартості їх часток у такому майні. Крім того, ураховуючи, що [PERSON] не спростувала в порядку реалізації принципу змагальності сторін належними та допустимими доказами того, що зазначена в наданих позивачем доказах вартість автомобіля не відповідає його ринковій вартості, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи не заявляла, суд під час визначення розміру грошової компенсації врахував наявні у справі докази вартості спадкового майна. Враховуючи наведене, суд надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, враховуючи, що частка позивача у спільному майні є більшою, з урахуванням власної частки та частки, успадкованої після смерті другого з подружжя, а поділ автомобіля в натурі неможливий без втрати його цільового призначення, право власності на автомобіль має бути визнано за позивачем та її сином, із присудженням відповідачам грошової компенсації за їх частки у спільному майні, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує ухвалу суду без її проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України). Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст ухвали складений відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, тобто датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.03.2026, є дата складення повного судового рішення 30.03.2026.

Outcome: approved