Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

До Захарівського районного суду Одеської області з Київського районного суду м. Одеси для розгляду за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») до [PERSON] про стягнення заборгованості. Зазначена позовна заява обґрунтована тим, що 10 жовтня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір надання коштів у кредит № 73412725, згідно умов якого позикодавець передав у власність позичальниці грошові кошти у розмірі 20000 грн, а позичальниця зобов`язалась повернути до 08 листопада 2024 року суму позики позикодавцю та сплатити проценти, а також інші платежі за договором у порядку та строки передбачені договором. 27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 27/03/25, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 4 від 23 квітня 2025 року до Договору факторингу № 27/03/25 від 27 березня 2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 36873 грн, з яких: 14000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10045 грн сума заборгованості за відсотками, 9828 грн сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, 3000 грн комісія за надання кредиту. Позивач зазначає, що в разі сплати відповідачкою коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення існуючої заборгованості. З моменту отримання права вимоги до відповідачки, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Оскільки, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, тому позивач звернувся з позовом до суду та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 73412725 від 10 жовтня 2024 року у сумі 36873 гривень. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2025 року цивільну справу за позовом за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за територіальною підсудністю до Захарівського районного суду Одеської області. Дана ухвала набрала законної сили 04 грудня 2025 року (а.с. 66). Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 06 січня 2026 року відкрито провадження у даній цивільній справі та її розгляд відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін(а.с. 69). 21 січня 2026 року від відповідачки [PERSON] через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 77-94). У відзиві відповідачка просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки: 1) кредитний договір з додатками, що доданий до матеріалів справи не був укладений в будь-якій формі (ні в паперовій, ні в електронній). За таких обставин у матеріалах справи відсутній підписаний обома сторонами кредитний договір; 2) кредитор коштів по договору не переказував, позивачем не доведено первинними документами факту видачі позики кредитором; 3) позивачем не доведено факту набуття права вимоги до відповідачки за кредитним договором № 73412725 від 10 жовтня 2024 року; позивачем незаконно нараховано відсотки за користування кредитними коштами; 4) має місце недоведеність позовних вимог з точки зору процесуального права, а всі сумніви мають тлумачитись на захист прав споживача кредитних послуг; 5) захист прав споживачів є обов`язком держави. 23 січня 2026 року від представниці позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій вона просила суд позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» задовольнити в повному обсязі з огляду на таке (а.с. 107-114). Щодо факту укладення кредитного договору та перерахування коштів відповідачці зазначає, що кредитний договір укладений з позичальницею в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. [PERSON] через особистий кабінет на вебсайті позикодавця подала заявку на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе та підтвердила умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачці за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використала для підтвердження підписання договору. Після цього кредитні кошти за кредитним договором були перераховані відповідачці на картку № [NUMBER] (вказану в кредитному договору), яка відкрита у ПАТ «ВСТ БАНК». Щодо нарахованих відсотків та комісії за кредитним договором зазначає, що відсотки нараховуються відповідно до умов кредитного договору, а саме згідно до п.п. 2.2.3 у розмірі 0,225% в день (фіксована) (становить 45 грн). Відповідно п.п. 2.2. кредитного договору пеня становить 2,7% день, (складає 378 грн). В розрахунку заборгованості та міститься інформацію про комісію, яка згідно п.п. 2.2.4. кредитного договору складає 15,00% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі становить 3000 грн). Крім цього, як вбачається з розрахунку, [PERSON] здійснювала оплату за кредитним договором, що є підтвердженням визнання відповідачкою заборгованості за кредитним договором. Отже, первісний кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачці позику, а остання користувалася кредитними коштами, проте не виконала зобов`язання за договором та допустила заборгованість. Щодо підтвердження дійсності переходу права вимоги зазначає, що позивачем до позовної заяви надано саме витяг Договору факторингу та реєстр боржників за кредитним договором, оскільки реєстр боржників по кредитному договору містить інформацію щодо заборгованості інших фізичних осіб, що є персональними даними та не підлягають розголошенню відповідно до законодавства. Водночас позивач разом з позовною заявою надав суду належним чином завірені копії документів, що свідчать про належні правові підстави для переходу права вимоги до відповідачки. Крім цього, у відповіді на відзив представник позивача заявив клопотання у якому просив суд витребувати від АТ «ВСТ Банк» інформацію щодо перерахування коштів на картковий рахунок відповідачки. 27 січня 2026 року від відповідачки [PERSON] через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив. У вказаному процесуальному документі відповідачка заперечувала проти клопотанням представника позивача про витребування від АТ «ВСТ Банк» доказів (а.с. 126-129). Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 29 січня 2026 року клопотання відповідачки [PERSON] про витребування доказів задоволено частково, а клопотання представника позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» про витребування доказів задоволено повністю (а.с. 131-133). 01 лютого 2026 року від відповідачки [PERSON] через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшла заява про відвід судді Меєчка О.М. (а.с. 140-143). Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 03 лютого 2026 року (суддя Тростенюк В.А.) в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Меєчка О.М. у цивільній справі відмовлено (а.с. 146-147). 02 березня 2026 року від представниці позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшла заява на виконання ухвали суду від 29 січня 2026 року про витребування доказів (а.с. 151-155). Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 04 березня 2026 року судове засідання у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості відкладено на іншу дату з підстав надходження доказів витребуваних ухвалою суду від 29 січня 2026 року не в повному об`ємі (а.с. 158). 23 березня 2026 року від АТ «ВСТ Банк» (АТ «Банк Восток») на виконання ухвали суду від 29 січня 2026 року надійшли витребувані докази (а.с. 164 - 165). Представник позивача у судове засідання не з`явилась, про дату час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином (а.с. 161). Водночас у відповіді на відзив просила суд розгляд справи здійснювати за її відсутності (а.с. 114). Відповідачка у судове засідання не з`явилась хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлена про дату, час і місце судового розгляду (а.с. 162). Водночас у відзиві на позовну заяву просила суд у випадку її неявки в судове засідання розглянути справу без її участі, у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 94). Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, письмові заперечення відповідачки, проаналізувавши надані докази щодо обґрунтованості позовних вимог, суд дійшов до такого висновку. Так, за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною 2 статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом статей 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19 та від 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/21). Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20-ц, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 23 березня 2020 у справі № 404/502/18. Відповідно до пункту 3.1 договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73412725 від 10 жовтня 2024 року (далі Договору) для отримання Кредиту, Позичальник має бути зареєстрований в ІКС (інформаційно комунікаційній системі) Кредитодавця, для чого він проходить процедуру реєстрації на сайті. Згідно із пунктом 4.1 Договору після реєстрації на Сайті (та/або мобільному додатку) в ІКС та створення Особистого кабінету, Позичальник подає Заявку на отримання Кредиту шляхом вибору на Сайті бажаних умов Кредиту: суми та строку Кредиту. Відповідно до пунктів 5.5 5.12 Договору він укладається Сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням ІКС, в результаті чого відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», у Сторін Договору виникають цивільні права та обов`язки. Договір укладається відповідно до вимог Закону України про електронну комерцію шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (Акцепт) пропозиції (Оферти) укласти Договір в електронній формі та його підписання Сторонами шляхом використання електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений (підписаний)таким чином Договір прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі. Оферта формується за зазначеними Позичальником в Заявці параметрами Кредиту із зазначенням істотних умов, реквізитами та іншою інформацією, що передбачена чинним законодавством. Крім цього, Оферта включає посилання на інформацію та документи про Кредитодавця та послуги, які ним надаються (сторінка на Сайті Кредитодавця, на якій розміщена відповідна інформація та документи для ознайомлення), до яких Позичальнику надається безперешкодний доступ, у тому числі шляхом переходу по відповідному відсиланню. Оферта підписується електронним підписом Кредитодавця. На вказану Позичальником в ІКС електронну пошту та/або номер телефону надсилається Одноразовий ідентифікатор, що генерується під час проходження Позичальником процедури укладення Договору. Прийняття Позичальником Оферти (Акцепт) та укладання (підписання) Договору здійснюється шляхом надсилання електронного повідомлення про Акцепт Оферти, підписане Одноразовим ідентифікатором. Електронне повідомлення містить підтвердження відповідності (достовірності) та актуальності наданих Позичальником даних та інформації, підтвердження вивчення та повне і безумовне прийняття умов Оферти, істотних умов правочину, підтвердження згоди використовувати Одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису електронного договору. Зазначена інформація надається у вигляді чек-боксу і підписується Позичальником одноразовим ідентифікатором. Підписуючи Електронне повідомлення Одноразовим ідентифікатором, Позичальник засвідчує, що його Акцепт є повним та безумовним, тобто він погоджується з усіма без виключення умовами Оферти. Сформовані таким чином електронні підписи накладаються на Договір. Після підписання такими електронними підписами Договору Кредитодавець на виконання вимог Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Національного банку України від 03.11.2021 № 113 додатково накладає кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу, після його умови вважаються прийнятими, а Договір є укладеним. Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом, 10 жовтня 2024 року [PERSON] на сайті «MYCREDIT» створила через особистий кабінет та подала заявку на отримання позики за умовами, які вважала для себе зручними і підтвердила умови отримання кредиту, після чого позичкодавець надіслав відповідачці за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс коду 36532, який відповідачка використала для підтвердження підписання договору та шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала кредитний договір (здійснила акцепт пропозиції товариства), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Слід наголосити, що дані, які вказані у розділі 12 Договору (прізвище, ім`я та по батькові позичальниці [PERSON] , рік народження [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) повністю співпадають із її даними зазначеними у отриманій судом довідці ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області № 5188/28161 від 12 листопада 2025 року, що свідчить про те, що вказана інформація могла бути повідомлена лише особисто позичальницею під час укладення договору позики (зв.а.с. 12, а.с. 57). Отож, аналізуючи в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що факт підписання кредитного договору № 73412725 від 10 жовтня 2024 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора [PERSON] є доведеним, натомість відповідачкою будь-яких доказів на спростування останнього, окрім зазначеного у відзиві на позов до суду подано не було, а тому суд відхиляє її доводи в цій частині. Отже, судом установлено, що 10 жовтня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір надання коштів у кредит № 73412725 (а.с. 6-13). Даний договір є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 10 жовтня 2024 року між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами, сплати відсотків та повернення коштів. Відповідно до пункту 2.1 Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі - «Кредит»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк кредиту), шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку кредиту, або достроково, та сплатити Кредитодацю плату (Проценти) від Суми кредиту та Комісію за надання Кредиту. Мета отримання Кредиту: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до пункту 2.2 Договору Сума кредиту 20000 гривень. Строк кредитування/Строк договору 30 днів. Процентна/день 0,225% (фіксована). Комісія за надання кредиту 15,00% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 3000 гривень). Дата надання кредиту 10 жовтня 2024 року, дата повернення Кредиту (останній день) 08 листопада 2024 року, денна процентна ставка/день 0,725%, проценти за понадстрокове користування Кредитом (його частиною), %/день 2,70%, пеня %/день 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1090,5%, орієнтовна загальна вартість кредиту у гривнях 24350 гривень. Відповідно до розділу 12 Договору (юридичні адреси та реквізити сторін) позичальниця вказала свій наступний рахунок: [NUMBER] . АТ «ВСТ Банк» (АТ «Банк Восток») на виконання ухвали Захарівського районного суду Одеської області від 29 січня 2026 року вказав, що платіжна картка № [NUMBER] емітована як спосіб доступу до рахунку [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , № [NUMBER] у національній валюті гривні. Фінансовий номер телефону по платіжній картці № [NUMBER] (а.с. 164). Крім цього, банком надана інформація у вигляді виписки по рахунку приватного клієнта [PERSON] № 189430-2026/0318 (розрахунковий період: з 10 жовтня 2024 року по 14 жовтня 2024 року) (а.с. 165). З вказаної вище виписки по рахунку № [NUMBER] клієнта [PERSON] вбачається, що 11 жовтня 2024 року відповідачці [PERSON] були зараховані грошові кошти у сумі 20000 гривень (опис операції безготівкове зарахування коштів за MoneySend/VisaDirect, MСC 6012). Варто наголосити, що період отримання [PERSON] коштів на свій рахунок (дата підписання кредитного договору 10 жовтня 2024 року, дата зарахування 11 жовтня 2024 року) та сума грошових коштів (20000 грн), які зазначені у даних доказах повністю співпадають із датою укладення між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] кредитного договору № 73412725 (10 жовтня 2024 року) та сумою кредитних коштів зазначених даному договорі (20000 грн). За таких обставин суд вважає, що наданими доказами підтверджений факт отримання [PERSON] грошових коштів у сумі 20000 гривень за кредитним договором № 73412725 від 10 жовтня 2024 року. За таких обставин суд відхиляє доводи [PERSON] щодо не доведеності позивачем факту видачі їй кредитором коштів в сумі 20000 грн, оскільки вони повністю спростовуються вказаними вище доказами, якими підтверджений факт отримання відповідачкою грошових коштів у сумі 20000 гривень за кредитним договором № 73412725 від 10 жовтня 2024 року. Вказані докази є належними та достатніми для висновку про виконання первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свого обов`язку за кредитним договором № 73412725 від 10 жовтня 2024 року. Жодних доказів на спростування факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідачкою суду не надано. Відповідно до пункту 5.13 Договору укладення додаткових угод до Договору здійснюється в порядку, визначеному п.п. 5.5.-5.12. Договору, з урахуванням положень чинного законодавства та умов Договору. Згідно із пунктом 7.1 Договору Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження Строку кредитування та/або строку виплати Кредиту, установлених цим Договором (Пролонгація) на підставі поданого до Кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження Строку кредитування здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації Позичальником такого права. 07 листопада 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 13493740 до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73412725 від 10 жовтня 2024 року. Відповідачка підписала додаткову угоду електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора 64517 (а.с. 16-17). Відповідно до вказаної додаткової угоди сторони продовжили строк кредитування на 29 днів до 59 днів та збільшили розмір денної процентної ставки до 1,00%. Дата повернення кредиту (останній день) визначена 07 грудня 2024 року. 07 грудня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 13710175 до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73412725 від 10 жовтня 2024 року. Відповідачка підписала додаткову угоду електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора 77642 (а.с. 18-19). Відповідно до вказаної додаткової угоди сторони продовжили строк кредитування на 30 днів до 89 днів розмір денної процентної ставки залишився 1,00%. Дата повернення кредиту (останній день) визначена 06 січня 2025 року. Згідно із пунктом 7 вказаних вище Додаткових угод вони є невід`ємними частинами Договору і набирають чинності з дати їх підписання Сторонами та сплати Позичальником платежу для продовження Строку кредитування відповідно до п.п.31.п.3Додаткової угоди і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором та вказаними Додатковими угодами. Для продовження строку кредитування, позичальниця сплатила кредитодавцю платежі в сумі 1305 грн та 6000 грн відповідно, що відображено в розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.116-117). Отже, вказаними додатковими угодами відповідачці продовжено строк повернення кредиту до 06 січня 2025 року. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. 27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 27/03/25 (а.с. 20-24). За цим договором Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняті такі Права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (Ціна Продажу) за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб (пункт 1.1 Договору факторингу). Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідно до Реєстру боржників, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору (пункт 1.2 Договору факторингу). 23 квітня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено додаткову угоду № 2 до Договору факторингу № 27/03/25 від 27 березня 2025 року (а.с.25). Відповідно до вказаної угоди ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату суму прав вимоги згідно Реєстру Боржників № 4 від 23 квітня 2025 року. Дана Додаткова угода набрала чинності з дати її підписання та є невід`ємною частиною Договору факторингу. Акт прийому-передачі Реєстру Боржників № 4 від 23 квітня 2025 року за Договором факторингу № 27/03/25 від 27 березня 2025 року було підписано сторонами та скріплений їх печатками 23 квітня 2025 року (а.с. 26). На підтвердження повної оплати прав вимоги за додатковою угодою № 4 до Договору факторингу № 27/03/25 від 27 березня 2025 року була надана суду платіжна інструкція № 6 від 29 квітня 2025 року (а.с. 27). Отже, у відповідності до умов додаткової угоди № 2 до Договору факторингу № 27/03/25 від 27 березня 2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до позичальників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 73412725 від 10 жовтня 2024 року. Зазначене підтверджується копією Реєстру Боржників № 4 від 23 квітня 2025 року до Договору факторингу № 27/03/25 від 27 березня 2025 року, з якої вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 73412725 від 10 жовтня 2024 року в сумі 36873 грн, з яких: 14000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10045 грн сума заборгованості за відсотками, 9828 грн сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, 3000 грн комісія за надання кредиту (а.с.28). Отже, суд відхиляє доводи відповідачки, щодо відсутності підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором № 73412725 від 10 жовтня 2024 року від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачкою умови договору не виконуються, кошти, відсотки та комісія за його користування не повертаються. Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом установлено, що відповідачка своєчасно не повернула грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, комісією відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Отож, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала. Доказів зворотного відповідачкою надано не було. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 116-117), розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 73412725 від 10 жовтня 2024 року становить 36873 грн, з яких: 14000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10045 грн сума заборгованості за відсотками, 9828 грн сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, 3000 грн комісія за надання кредиту (а.с.28). Водночас суд не погоджується із зазначеним розрахунком щодо нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом з огляду на таке. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) зроблено такі висновки, що «компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57). Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)». Верховним судом у постанові від 19 вересня 2020 року у справі № 686/18977/17 зазначено, що «положеннями частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, положеннями ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, зокрема, у розмірі певного проценту за кожен день прострочення». Згідно пункту 2.2 кредитного договору № 73412725 від 10 жовтня 2024 року денна процентна ставка спочатку складала у розмірі 0,225%, після укладення додаткових угод 1%. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день становила - 2,7%. Користування кредитом - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Варто зауважити, що пункт 2.2 договору, розташований в розділі 2 «Предмет Договору, параметри та умови Кредиту» договору, який регулює правомірну поведінку сторін. Умовами укладеного сторонами договору позики не передбачено розмір процентів річних від простроченої суми, як міри відповідальності за частиною 2 статті 625 ЦК України. Ураховуючи викладені обставини суд вважає, що проценти за понадстрокове користування кредитом у розмірі 9828 грн нараховані позивачем на підставі пункту 2.2 договору не є процентами як мірою відповідальності, передбаченими статтею 625 ЦК України. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом у розмірі 9828 грн задоволенню не підлягають. Отож розрахунок заборгованості повинен виглядати таким чином. Загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 73412725 від 10 жовтня 2024 року становить 27045 грн, з яких: 14000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10045 грн сума заборгованості за відсотками, 3000 грн комісія за надання кредиту. Тому, ураховуючи зазначене вище, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з останньої грошової суми у розмірі 27045 гривень. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вимог статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, які понесені позивачем при подачі позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2221 грн 04 коп (73,35 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial