Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У липні 2023 року до суду надійшла вищевказана позовна заява ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що 24 грудня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № 697015263 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.Згідно умов договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 9 500,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, та Правилах надання грошових коштів у позику.24 та 30 грудня 2020 рокуТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 9 500,00 грн. на банківську карту відповідача - № [NUMBER] . Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» належним чином виконало умови договірних зобов`язань. 28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 697015263 від 24 грудня 2020 року. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до якого до ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог №1 до вищевказаного договору факторингу до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 33723,05 гривень. Враховуючи неналежне виконання відповідачем [PERSON] умов договірних зобов`язань, ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з останнього суму боргу у розмірі 33 723,05 грн, яка складається з 9 500,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 24 223,05 грн заборгованості по несплаченим відсотках за користування кредитом. Також позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчак І.М. від 21 липня 2023 року відкрито провадження в справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 04 листопада 2025 року прийнято справу до свого провадження, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. У прохальній частині позовної заяви представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином Відзив не подав, причини неявки суду невідомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до Договору № 697015263, укладеного 24 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , відповідачу надано кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірах кредитного ліміту на суму 5 500,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності. Згідно п. 1.2 договору, кредит надається строком на 30 днів, від дати отримання кредиту Позичальником, до 23.01.2021 (Дисконтний період). Відповідно до платіжних доручень від 24.12.2020 року та 30.12.2020 року, зазначено, що 24 та 30 грудня 2020 року зараховано відповідачу на його банківську карту № [NUMBER] суму кредиту у розмірі 9 500, 00 грн. Згідно до п. 1.4.1 договору виключно на період строку визначеного в п.1.2 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 80,52 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,22 відсотків від суми кредиту за кожен день користування ним (Дисконтна процентна ставка). Згідно п.1.4.2 за умови продовження дисконтного періоду на умовах п.1.3 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 538,49 відсотків річних, що на день укладення договору становить 1,47 відсотків в день від суми кредиту, кожен день користування ним. Згідно п.1.4.3 у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення Дисконтного періоду, без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 Договору умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовується правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 622.20 процентів річних, що становить 1.70 відсотків в день від суми кредиту за кожен день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом Дисконтного періоду. Згідно Додатку №1 до договору № 697015263 від 24.12.2020 р., орієнтовна загальна вартість кредиту, за умови застосування до відносин між сторонами правил нарахування процентів за Дисконтного періоду складає 5 863,00 грн та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користуванням кредиту у розмірі 363,00 грн та суму кредиту в розмірі 5 500,00 грн., у разі настання передбаченої п.1.4.3 Договору відкладальної обставини, без застосування п.1.4.2 договору, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по оплаті процентів за встановлений у п.1.2 договору строк у розмірі розрахованому за Базовою процентною ставкою, орієнтовна вартість кредиту складе 8 305,00 грн та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користуванням кредиту у розмірі 2 805,00 грн та суму кредиту в розмірі 5 500,00 грн. 28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 697015263, укладеного 24 грудня 2020 року. ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладали Додаткову угоди № 26 від 31.12.2020, якою дійшли згоди викласти тест договору факторингу № 28/1118-01 в новій редакції. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 122 від 23.02.2021, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором №697015263, укладеного 24 грудня 2020 року. Крім того, 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до якого до ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог №1 до вищевказаного договору факторингу до ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» , позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 33 723,05 грн. З наданого ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» розрахунку видно, що станом на 30.06.2023 року заборгованість відповідача [PERSON] за договором кредитної лінії № 697015263, від 24 грудня 2020 року, становить 33 723,05 грн, яка складається з 9500,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 24 223,05 грн заборгованості по несплаченим відсотках за користування кредитом. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою і другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] ,уклав вищезазначений договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі. Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «MNV335ZF», який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача [PERSON] « [NUMBER] ». Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вищевказаний договір позики № 697015263 від 24 грудня 2020 року, прирівнюється до укладеного у письмовій формі. За приписами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ст. 1048 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. Так, згідно доданих платіжних документів[PERSON] отримав від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошові кошти в сумі 9 500 грн., однак згідно кредитного договору №697015263 від 24 грудня 2020 рокусторонами обумовлена сума кредиту у розмірі 5 500 грн., яка й береться судом до уваги, строком на 30 днів, тобто до 23.01.2021 року. Згідно Додатку №1 до договору № 697015263 від 24.12.2020 р., орієнтовна загальна вартість кредиту, за умови застосування до відносин між сторонами правил нарахування процентів за Дисконтного періоду складає 5 863,00 грн та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користуванням кредиту у розмірі 363,00 грн та суму кредиту в розмірі 5 500,00 грн., у разі настання передбаченої п.1.4.3 Договору відкладальної обставини, без застосування п.1.4.2 договору, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по оплаті процентів за встановлений у п.1.2 договору строк у розмірі розрахованому за Базовою процентною ставкою, орієнтовна вартість кредиту складе 8 305,00 грн та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користуванням кредиту у розмірі 2 805,00 грн та суму кредиту в розмірі 5500,00 грн. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином договірні зобов`язання за наведеним договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, у даній справі позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв. Враховуючи вищевикладене, нарахування та стягнення процентів за користування позикою з відповідача [PERSON] поза визначеним договором строком суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та висновкам Верховного Суду. Дослідивши наявні докази в їх сукупності, враховуючи, що строк дії договору позики № 697015263 від 24 грудня 2020 року, встановлено їх умовами, проценти після закінчення строку дії договорів, нараховувалися безпідставно, а проценти в межа строку договору не сплаченні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача заборгованості за вищевказаними договорами у розмірі загальної вартості позики, нарахованої за Базовою процентною ставкою., на суму кредиту 5 500,00 грн, яка узгоджена сторонами у договорі. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості по договору позики № 697015263 від 24 грудня 2020 рокуу розмірі 8 305,00 грн., що складається з:5 500,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 2805,00 грн - заборгованості за відсотками. Щодо судових витрат Згідно платіжного доручення № 39743 від 04.07.2023 при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 660,99 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial