Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за весь період розрахунку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював у АТ «ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» зливальником-розливальником товарної служби Ренійського нафтоперевалювального комплексу. За наказом № 14-к від 23 січня 2025 року [PERSON] звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. За період роботи у АТ «ОДЕСНАФТОПРОДУКТ», заробітна плата виплачувалась нерегулярно, не в повному обсязі, у зв`язку із чим станом на момент звільнення, у відповідача перед позивачем склалася заборгованість по заробітній платі за період з 01 липня 2024 року по 23 січня 2025р. в розмірі 87794 грн. 94 коп. Оскільки в добровільному порядку заборгованість із заробітної плати не погашена, позивач просив також стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку із ним при звільненні у сумі 206816 грн. 69 коп. (за 307 робочих днів, за період з дня звільнення) та 753 грн. 14 коп. компенсації заборгованості у відповідності до ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати". Позивач у судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Златі Н.С. надійшла заява про уточнення позовних вимог шляхом їх збільшення та клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, про причини неявки не повідомив. Правом на подання відзиву не скористався. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки представника відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Дійсно, як встановлено судом, [PERSON] з 13 вересня 2022 року працював у АТ «ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» зливальником-розливальником товарної служби Ренійського нафтоперевалювального комплексу. Згідно наказу № 14-к від 23 січня 2025 року [PERSON] звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Однак, за період роботи у АТ «ОДЕСНАФТОПРОДУКТ», заробітна плата виплачувалась нерегулярно, не в повному обсязі, у зв`язку із чим станом на момент звільнення, у відповідача перед позивачем склалася заборгованість з її виплати в розмірі 87794 грн. 94 коп. (у період з 01 липня 2024 року по 23 січня 2025 рік), що підтверджується довідкою про заробітну плату № 011/118 від 11 вересня 2025 року. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок, що передбачено ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Так, позовні вимоги про стягнення нарахованої позивачу [PERSON] , але не виплаченої заробітної плати є обґрунтованими та законними, а тому підлягають задоволенню. Позивач також просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за весь період розрахунку та розмір компенсації. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно розрахунків, зроблених позивачем, сума середнього заробітку за період затримки розрахунку (за 307 днів, за період з дня звільнення) складає 206816 грн. 69 коп. В спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Отже, вимоги позивача про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку також підлягають задоволенню. Разом із тим, позовні вимоги про стягнення компенсації заборгованості у розмірі 753 грн. 14 коп. згідно ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" не підлягають задоволенню, оскільки заявлена сума компенсації не підтверджена належними доказами їх обчислення у відповідності до ст. 3 зазначеного Закону. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Згідно ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення, зокрема, зазначається розподіл судових витрат. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в частині стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1816 грн. 80 коп. у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України. А оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати, згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд, в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп., які не сплачені позивачем при зверненні до суду у зв`язку з звільненням його від їх оплати. На підставі викладеного та

Outcome: partial