Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2026 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину домоволодіння та земельних ділянок, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом було задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку спільно набутого майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: - на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами житловою площею - 74,5 кв.м., загальною площею - 113,5 кв.м., за [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0030, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] сина [PERSON] право власності на 1/8 частку такого майна: - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, житловою площею - 74,5 кв.м., загальною площею - 113,5 кв.м., за [ADDRESS] ; - земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0030, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] сина [PERSON] право власності на 1/4 частку такого майна: - житлового будинку [ADDRESS] , житловою площею - 42,1 кв.м., загальною площею - 90,0 кв.м., - земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0035, - земельної ділянки площею 0,1439 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0034, - земельної ділянки площею 2,8100 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1225655000:01:002:0015; - земельної ділянки площею 0,0403 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1225655101:03:003:0031, - земельної ділянки площею 3,0316 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1225655100:01:001:0049. У іншій частині позовних вимог - відмовлено. До Царичанського районного суду Дніпропетровської області від представника позивачки [PERSON] - адвоката Мисечко К.О. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №196/1008/24 про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн., яка сформована в системі "Електронний суд" 16.03.2026 року. В обґрунтування заяви вказано, що рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10.03.2026 р. позов [PERSON] було задоволено частково, питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом вирішено не було. Зазначає, що у зв`язку з тим, що позивачка не являється спеціалістом в галузі права, вона була вимушена звернутися за професійною правовою допомогою до адвоката та заключити договір про надання юридичних послуг. Понесла певні витрати, що підтверджується попереднім розрахунком та відповідною квитанцією. Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження судових витрат на правову допомогу додана квитанція щодо переведення на рахунок адвоката Мисечко К.О. грошової суми у розмірі 40 000 грн. від 23.03.2024 року та додаток до договору про надання юридичної допомоги від 23.03.2024 р., в якому зазначена сума гонорару. Окрім того, додатково надає акт виконаних робіт по вищевказаній цивільній справі. Тому просить суд ухвалити додаткове рішення по справі №196/1008/24, яким стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 40 000,00 грн. Крім того, від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Забари А.В. до суду надійшло клопотання про стягнення судових витрат у цивільній справі №196/1008/24, у якому вона просить окрім попередньо заявлених в ході розгляду справи витрат на правничу допомогу в розмірі 45 000,00 грн., ще додатково стягнути з позивачки [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн., тобто всього на загальну суму 49 000,00 грн., яке сформоване в системі "Електронний суд" 12.03.2026 року. В обґрунтування клопотання вказано, що представником відповідачки 24.07.2025 р. через систему "Електронний суд" було подано клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 45 000,00 грн. та на підтвердження судових витрат подані докази. Однак, у подальшому відповідачка [PERSON] ще понесла додаткові витрати в розмірі 4000,00 грн. за участь представника відповідача в судових засіданнях. Тому вказані суми (в загальному розмірі 49 000,00 грн.) на підставі ст.ст. 141, 142 ЦПК України, просить покласти на позивачку та стягнути на користь відповідачки [PERSON] . Ухвалою суду від 17 березня 2026 р. призначено розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення та клопотання без повідомлення учасників справи (т.3 а.с. 175). Від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Забари А.В. через систему "Електронний суд" 18.03.2026 р. надійшли письмові заперечення щодо заяви про винесення додаткового рішення, у яких вона просить відмовити у повному обсязі у задоволенні заяви про винесення додаткового рішення та визнати недопустимими докази понесення позивачем судових витрат. Посилається на те, щопредставник позивача майже не брала участі у судових засіданнях, про що свідчать заяви про відкладення розгляду справи, а виконані послуги адвокатом значно менші та не становлять великої складності, тому гонорар в сумі 40 000 грн. є недоцільним та не співмірним. Отже, докази витрат є явно завищеними, а тому вважає, що в їх задоволенні слід відмовити або зменшити до розумної суми в розмірі 3000 (три тисячі) грн. (т.3 а.с. 176-183). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи №196/1008/24 та заяву про ухвалення додаткового рішення і клопотання про стягнення судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.3 ст. 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішення після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Згідно ч.1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України. Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21 (провадження № 61-11490св23). Частиною першою ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до змісту позовної заяви представником позивачки було зазначено, що на дату подання позову позивачкою понесено судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 7 869,00 грн., а також витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 40 000,00 грн., які просить стягнути з відповідачів, на підтвердження чого додано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 7 869,00 грн. (т.1 а.с. 1), Договір про надання правових послуг адвоката від 23.03.2024 р. та Додаток до договору (т.1 а.с. 8), копію квитанції від 23.03.2024 р. про отримання адвокатом Мисечко К.О. від [PERSON] гонорару в сумі 40 000,00 грн. згідно договору про надання правових послуг адвоката від 23.03.2024 р. (т.1 а.с. 11), ордер від 23.03.2024 р. на надання правничої допомоги Швець Л.С. (т.1 а.с. 9). Крім того, в ході розгляду справи представником позивачки - адвокатом Мисечко К.О. було повідомлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 40 000 грн. нею у п`ятиденний строк після ухвалення рішення суду ще додатково буде надано акт виконаних робіт по вказаній цивільній справі. Після розгляду справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду представником позивачки було подано до суду 16.03.2026 р. через систему «Електронний суд» Акт №1 наданих послуг до Договору від 23.03.2024 року про надання правничої допомоги від 16 березня 2026 року на загальну суму 40 000,00 грн. (т.3 а.с. 170). Як вбачається з матеріалів справи, 23 березня2024 р. між адвокатом Мисечко К.О. та позивачкою [PERSON] було укладено договір про надання правових послуг адвоката (т.1 а.с. 8). Згідно п. 1.1 договору виконавець зобов`язується надати клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього (представництво) в державних органах та у Царичанському районному суді Дніпропетровської області, а відповідно до п. 4.1 договору оплата за надані послуги проводиться відповідно до Додатка №1, який є частиною даного договору. Згідно вказаного Додатку до договору за надання юридичних послуг згідно даного договору клієнт сплачує виконавцю гонорар у сумі 40 000,00 грн. (т.1 а.с. 8 зворот). На виконання умов договору про надання правових послуг адвоката від 23.03.2024 р. та Додатку до договору позивачкою [PERSON] було сплачено адвокату Мисечко К.О. гонорар в сумі 40 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 23.03.2024 р. (т.1 а.с. 11). Як вбачається з наданих представником позивачки доказів, 16 березня 2026 року між позивачкою та адвокатом Мисечко К.О. було підписано Акт №1 наданих послуг до Договору від 23.03.2024 р. про надання правничої допомоги (юридичних послуг), згідно якого загальний розмір гонорару адвоката за надання юридичних послуг складає 40 000,00 грн., також у акті зазначено обсяг та вид наданих юридичних послуг (т.3 а.с. 170). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачкою [PERSON] послуг адвоката Мисечко К.О. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з такого. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих адвокатом доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial