Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

[INFO] помер [PERSON] , заявник [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину. В той же час спадкоємець не може оформити право на спадщину на належний спадкодавцю земельний пай (сертифікат ВН № 0434121), оскільки у Сертифікаті по батькові власника зазначено невірно як [PERSON] замість вірного [PERSON] . Також спадкоємець не може оформити право на спадщину на належний спадкодавцю в порядку спадкування за законом після смерті його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , земельний пай (сертифікат [NUMBER] ), оскільки не може довести, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі: актовий запис про шлюб не зберігся, а в свідоцтві про народження спільного сина по батькові матері зазначено невірно як [PERSON] замість вірного [PERSON] . З цих підстав державний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні паї. Представник [PERSON] - адвокат Пограничний А.М. через підсистему «Електронний суд» 24 березня 2026 року подав до суду заяву про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Ухвалою від 25 березня 2026 року (а.с. 6) провадження у справі відкрито і призначено судовий розгляд. Заявник в судове засідання не з`явилася, але з`явився її представник адвокат Пограничний А.М. (повноваження підтверджуються ордером № 1272480 Представник заінтересованої особи до суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 21), однак подав до суду заяву про розгляд за відсутності представника Вендичанської селищної ради, заяву підтримує (а.с. 22). З урахуванням положень ч. 3 ст. 211, п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, судом ухвалено про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи. Представник заявника - адвокат Пограничний А.М. у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги з підстав, викладених у заяві по суті. Розглянувши справу в судовому засіданні з дослідженням доказів, поданих заявником та витребуваних судом, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення, з урахуванням такого: [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 06 червня 1998 року (а.с. 9). Внаслідок смерті особи відкривається спадщина. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із довідки старости Лучинчицького старостинського округу № 185 від 10 червня 2025 року (а.с. 18) та ксерокопії Сертифіката серії ВН № 0175749 (а.с. 10) слідує, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входила земельна частка (пай) розміром 3,23 умовних кадастрових гектара на території Лучинчицької сільської ради (тепер Вендичанської селищної ради). Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 84716393 від 31 березня 2026 року (а.с. 26) слідує, що [PERSON] заповіту не залишала. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (реч. 1 ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями (ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР). Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 84716239 від 31 березня 2026 року (а.с. 27) стверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. В той же час, із довідки старости Лучинчицького старостинського округу № 185 від 10 червня 2025 року слідує, що спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] був її чоловік [PERSON] , який спадщину прийняв, шляхом вступу в фактичне управління спадковим майном померлої. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР). Таким чином, із 06 червня 1998 року [PERSON] належало право на земельну частку (пай), що посвідчувалося відповідним Сертифікатом серії [NUMBER] (а.с. 10). Із свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого повторно 10 червня 2025 року (а.с. 8), слідує, що [PERSON] помер [INFO] . На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт (а.с. 17) відповідно до якого все своє майно та права він заповідає [PERSON] . Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 84716381 від 31 березня 2026 року (а.с. 24) стверджується, що вказаний вище заповіт чинний, не змінений і не скасований. З урахуванням положень ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, довідки старости Лучинчицького старостинського округу № 184 від 10 червня 2025 року (зворот а.с. 18) та сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0434121 (а.с. 11), до складу спадщини після смерті [PERSON] входять, в тому числі дві земельні частки (паї) розміром 3,23 умовних кадастрових гектара. Також згаданою довідкою старости Лучинчицького старостинського округу № 184 від 10 червня 2025 року (зворот а.с. 18) доводиться, що спадкоємець [PERSON] за заповітом [PERSON] спадщину прийняла шляхом вступу в фактичне управління спадковим майном померлого. Заявник бажає оформити право на спадщину на належні спадкодавцю земельні паї, однак, роз`ясненнями державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори Карасевича О.І. № 92/02-31 та № 93/02-31 від 10 липня 2025 року (а.с. 16) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельні паї після смерті [PERSON] . Підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом у роз`ясненнях нотаріуса названо обставини, що у сертифікаті ВН № 0434121 по батькові власника зазначено невірно як [PERSON] замість вірного [PERSON] , а довести факт належності спадкодавцю [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , земельного паю на підставі сертифіката ВН № 0175749 не вбачається за можливе, оскільки актовий запис про шлюб між [PERSON] та [PERSON] не зберігся, а в актовому записі про народження чоловіка заявника по батькові матері зазначено невірно як [PERSON] замість вірного [PERSON] . Дійсно, Мурованокуриловецькою районною державною адміністрацією було видано сертифікат на земельну частку (пай) серії ВН № 0434121 на прізвище [PERSON] (а.с. 11), а за свідоцтвом про смерть (а.с. 8) [INFO] помер [PERSON] . В той же час факт належності саме [PERSON] сертифікату серії ВН № 0434121 підтверджується експертним висновком № 056/1829-n від 16 грудня 2025 року (зворот а.с. 15), з якого слідує, що офіційно-документальний український варіант імені Касян має розмовний варіант цього імені Касіян, а їх похідні чоловічі форми імені по батькові звучать, відповідно, як [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, запис по батькові особи чоловічого роду [PERSON] та [PERSON] є ідентичними. Таким чином, суд вважає беззаперечно доведеним факт, що правовстановлюючий документ сертифікат серії ВН № 0434121 на земельну частку (пай) розміром 3,23 умовних кадастрових гектара, виданий Мурованокуриловецькою районною державною адміністрацією 28 травня 1997 року, - належав померлому [INFO] [PERSON] . Щодо факту перебування у шлюбі померлих [PERSON] та [PERSON] , суд враховує таке: Заявник перебувала у шлюбі із [PERSON] (а.с. 7). [INFO] [PERSON] помер (зворот а.с. 9). Відповідно до інформації, що міститься у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00056615568 від 19 лютого 2026 року (а.с. 13-14), батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, підставою для запису відомостей про батька було свідоцтво про шлюб № 18 від 1944 року, видане Лучинчицькою сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області. В той же час, в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо шлюбу, відповідно до Повного витягу № 00052330037 від 10.07.2025 (а.с. 12), відомості про шлюб [PERSON] відсутні, а відповідно до інформації Державного архіву Вінницької області № 08-1602/7 від 03 липня 2025 року (а.с. 15), у частково збереженій книзі актових записів про шлюб громадян по с. Лучинчик Копайгородського (нині Могилів-Подільського) району Вінницької області за 1944 рік наявні лише записи №№ 1, 2 і 26), запису про шлюб [PERSON] не виявлено. Але факт перебування [PERSON] та [PERSON] беззаперечно доводиться: довідкою старости Лучинчицького старостинського округу № 185 від 10 червня 2025 року(а.с. 18), з якої слідує, що після смерті [PERSON] прийняв спадщину її чоловік [PERSON] ; відомостями, що містяться в актовому записі про народження чоловіка заявника (зворот а.с. 13), щодо підстав запису про батька свідоцтво про шлюб від 1944 року. Щодо зазначення в актовому записі про народження чоловіка заявника по батькові його матері як [PERSON] замість вірного [PERSON] , суд враховує, що відповідно до відомостей, які містяться у розділі І «Найпоширеніші імена, їх походження та варіанти» словника-довідника «Власні імена людей» ( [PERSON] , [PERSON] .Дзятківська), ім`я [PERSON] має наступні характеристики: походження: ім`я запозичене з грецької мови (Theodoros). Те саме, що і Федір - Теодор, Тодор (Тодос, Тодось, Тодосій). Таким чином, суд вважає доведеним достатніми, належними та допустимими доказами юридичний факт, що [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір». За подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, на всій території України справляється судовий збір (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір»). Абзацом другим частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Відповідно до пп. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви у справах окремого провадження судовий збір справляється фізичною особою у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Абзац другий ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» приписує, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Як убачається зі змісту заяви та підтриманої вимоги під час розгляду справи по суті, заявником в одній заяві заявлено дві самостійні вимоги немайнового характеру: про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та про встановлення факту перебування осіб у зареєстрованому шлюбі. Кожна з цих вимог має самостійний предмет доказування та самостійне юридичне значення. Разом із тим до заяви додано документ про сплату судового збору в розмірі 532 гривні 48 копійок (з урахуванням понижувального коефіцієнта 0,8), що відповідає ставці судового збору за подання однієї заяви немайнового характеру. Отже, судовий збір сплачено не в повному обсязі. За таких обставин, із заявника слід стягнути недоплачену суму судового збору у розмірі за одну вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення, з урахуванням понижувального коефіцієнта 0,8 - 532 гривні 48 копійок. Таке рішення суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 липня 2018 року у справі № 916/3255/17.

Outcome: approved