Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, покликаючись на те, що між нею та відповідачем 27.03.2008 року було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 371. У подальшому, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.06.2018 року по цивільній справі № 344/16388/17 шлюб між ними було розірвано. У них з відповідачем в шлюбі народилося двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що відповідач [PERSON] відмовляється брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні їх спільних неповнолітніх дітей. Фактично він самоусунувся від виховання та матеріального забезпечення їхніх неповнолітніх дітей, оскільки починаючи з 2020 року і по даний час він фактично проживає та працює у Польщі. На даний час вона самостійно не в змозі забезпечити матеріальні потреби дітей та їхнє повноцінне харчування, лікування, купівлю необхідного одягу та взуття, оплату вартості гуртків, а також інші життєво необхідні потреби дітей. На даний час, від спільних з відповідачем знайомих їй відомо про те, що [PERSON] проживає та працює у Польщі і заробляє в місяць мінімум 6 000 польських злотих, що у перерахунку на українську валюту складає мінімум 72 000 грн. Адвокат Ярицький Л.І., до якого вона звернулася за правовою допомогою, 15.01.2026 року звертався з адвокатським запитом до Державної прикордонної служби України, однак відповіді по даний час не поступало. Позивачка вважає, що відповідач матеріально спроможний та з нього слід стягувати аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 8 000 грн на одну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивачка та її представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просять задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місцем проживання. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 27.03.2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Позивачка та відповідач є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 червня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.03.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації зроблено актовий запис № 371 розірвано; малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з матір`ю [PERSON] . Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А відповідно до ч. 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п. п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України. Зважаючи на досліджені обставини, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, враховуючи інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення з відповідача аліментів в користь позивачки, на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 8 000 (вісім тисяч) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 лютого 2026 року, до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дітей, з урахуванням встановлених обставин, які обов`язкові до врахування відповідно до ст. 182 СК України, не порушить принципу врахування найкращих інтересів дітей, забезпечить справедливий баланс між батьківським обов`язками сторін та не становитиме надмірний тягар для відповідача. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов, підлягає до задоволення. Зважаючи, що позивачка при пред`явлені позову була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved