Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, зазначивши, що АКІБ "УкрСиббанк" (поточне найменування Акціонерне товариство "Укрсиббанк") та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту №11380502000 від 05.08.2008 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу [PERSON] кредит (грошові кошти) в сумі 20000.00 дол. США., а відповідач [PERSON] зобов`язалася щомісяця повертати наданий кредит та сплачувати проценти в порядку та на умовах кредитного договору, але у будь - якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 03.08.2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору). В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийняті порука: [PERSON] згідно договору поруки №221971 від 05.08.2008 року, [PERSON] згідно договору поруки №221970 від 05.08.2008 року, [PERSON] (який помер [INFO] ). В зв`язку з тривалим невиконанням позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами виникла прострочена заборгованість за вказаним договором. AT "Укрсиббанк" звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з позичальника та поручителя заборгованості за вказаним кредитним договором. Рішенням у справі №2-357/2010 від 18.10.2020 року Коростенський міськрайонний суд Житомирська області стягнув солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 173 159,19 грн., а також судовий збір по 1730,00 грн., а всього 174 889,19 грн. Заборгованість за кредитним договором не погашена у повному обсязі, рішення суду не виконано боржниками у повному обсязі. За період з 02.04.2017 по 23.02.2022 року погашення заборгованості не здійснювалося. Невиконання боржниками грошового зобов`язання триває. Рішення суду перебуває на примусовому виконанні. Інформація про виконавче провадження надається. Довідка розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 04.11.2025 року, що сформована шляхом витягу зведеної інформації з електронних облікових систем бухгалтерського обліку банку та перенесення її на паперові носії, надається до позовної заяви як докази. За прострочення погашення суми боргу 174 889,19 грн., що підлягає стягненню за рішенням суду, з відповідачів у солідарному порядку необхідно стягнути 3% річних у сумі 25715.90 грн. та інфляційні у сумі 84807.89 грн. за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 року, а всього у розмірі 110523.79 грн.. Розрахунок 3% річних здійснений за формулою та як доказ надається у додатку 1: (сума що підлягає стягненню за рішенням суду) х 3% : 365 х 1789 (кількість днів прострочення за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 року). Розрахунок інфляційних здійснений за формулою та як доказ надається у додатку 2: (сума що підлягає стягненню за рішенням суду) х 148.49 % (середній індекс інфляції за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 року) = сума стягнення з урахуванням індексу інфляції - сума що підлягає стягненню за рішенням суду = інфляційна різниця. Просить стягнути 3% річних у сумі у сумі 25715.90 грн. та інфляційні у сумі 84807.89 грн. за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 року з [PERSON] , з [PERSON] та [PERSON] як солідарних боржників з [PERSON] . Стягнути з відповідачів судовий збір пропорційно до задоволених вимог. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлялася про судовий розгляд справи (шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади), відзив на позов та інших заяв, заперечень, клопотань не подала. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлялася про судовий розгляд справи (шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади), відзив на позов та інших заяв, заперечень, клопотань не подала. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи (шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади), відзив на позов та інших заяв, заперечень, клопотань не подав. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що 05.08.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11380502000, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти у сумі 20 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 03 серпня 2018 року, зі сплатою 15,00% річних за користування кредитними коштами. Між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON] 05.08.2008 року укладено Договір поруки №221971, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання зобов`язань [PERSON] усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON] 05.08.2008 року укладено Договір поруки №221970, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання зобов`язань [PERSON] усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.10.2010 року стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" 173 159,19 грн. заборгованості по кредитному договору, а також судові витрати в сумі 1730 грн., а всього 174 889,19 грн. Згідно інформації про виконавчі провадження 66351248, 69548690, 78614953 рішення суду залишається не виконаним. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. За змістом положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст.611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ч.1 ст.553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За правилами ст.544 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Зокрема, ст.625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. У постанові Верховного Суду від 07.08.2023 у справі №752/9858/21 зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України. Згідно розрахунку наданого позивачем за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року нараховано 3% річних в розмірі 25715,90 грн. та інфляційні втрати в розмірі 84807,89 грн. Вказаний розмір заборгованості відповідачами не оспорений та спростований. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову...» У постанові КЦС ВС від 31.07.2024 року №161/11703/22 наведена позиція, що 3% річних та інфляційні розраховується виходячи з суми зазначеної у судовому рішенні про стягнення боргу. Відповідно сталої практики Верховного Суду внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання (у тому числі не повернення позики в іноземній валюті) у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статті 625 ЦК України, за увесь час прострочення, а право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову, (постанови ВС від 16.01.2019 у справі №373/2054/16, від 8.11.2019 року у справі 127/15672/16-ц та інші). Згідно п.18 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до п.12 та п.19 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України строк позовної давності продовжується на період дії карантину та зупиняється на строк дії воєнного стану в Україні, а саме: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257,258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.{Розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом №540-ІХ від 30.03.2020} 19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.{Розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом №2120-ІХ від 15.03.2022; в редакції Закону №3450-ІХ від 08.11.2023} За наслідками розгляду справи №910/18489/20 Велика Палата Верховного Суду у п.100 постанови від 06.09.2023 зробила висновок, що саме з 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)", а тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 цим законом (п.79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №167/1058/20). Строк дії карантину, що був введений у 2020 році, неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та діяв до 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року, та був відмінений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом 8АК8-СоV-2". Правові позиції щодо застосування пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладені у постановах Верховного Суду, а саме: від 11.02.2020 у справі №916/612/19; від 25.08.2021у справі №914/1560/20; від 22.09.2022 у справі №920/724/21; від 07.09.2022 у справі №679/1136/21; від 20.04.2023 у справі №728/1765/21 та ін. В той же час з 24.02.2022 року до цього часу в Україні діє воєнний стан, що був введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діяв на момент подання позову та на момент подання заяви про збільшення позовних вимог. Так, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 13 травня 2024 року, Указом Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.05.2024 № 271/2024, затвердженим Закон № 3684, воєнний стан в Україні продовжено із 05:30 14 травня 2024 року строком на 90 діб, -до 05:29 12 серпня 2024 року. З 12.08.2024 року воєнний стан також був продовжений на 90 діб. Таким чином, з урахуванням положень п.п. пункту 12, 18, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України вимоги Банку щодо стягнення 3% річних за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року заявлені в межах строку позовної давності. ЄСПЛ у рішенні від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» звертав увагу, що одним з найважливіших є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що у випадку, коли суд виніс рішення у справі, питання більше не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту з боржника, яке не виконане останнім, не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі не виконали рішення суду, кредитні кошти не повернули, тому позивач має право на солідарне стягнення 3% річних та інфляційних витрат за період прострочення з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved