Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 412387,87 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому, позивач посилається на те, що ухвалою Господарського районного суду Черкаської області від 28.02.2017 року у справі № 04/01/5026/1089/2011 задоволено заяву боржника, в особі ліквідатора банкрута, від 16.12.2016 року №02-03/457 та ухвалено стягнути з [PERSON] на користь Приватного підприємства «Під ключ» 252928,78 грн. 06.03.2017 року Господарським судом Черкаської області було видано судовий наказ про примусове виконання вищевказаного рішення. 26.06.2019 року Богунським ВДВС м. Житомира відкрито виконавче провадження № 59402503 щодо примусового виконання вищевказаного наказу. 03.09.2019 року ухвалою Господарського суду Черкаської області у справі № 04/01/5026/1089/2011 було здійснено заміну ПП «Під ключ», яке є стягувачем, згідно з наказом Господарського суду Черкаської області від 06.03.2017 року про стягнення з [PERSON] 252928,78 грн., на його правонаступника [PERSON] 30.12.2024 року ухвалою Господарського суду Черкаської області замінено [PERSON] , який є стягувачем, згідно з наказом Господарського суду Черкаської області від 16.03.2017 року у справі № 04/01/5026/1089/2011 про стягнення з [PERSON] 252928,78 грн., на його правонаступника - [PERSON] 08.01.2025 року, після отримання вищевказаної ухвали суду, [PERSON] було направлено її на адресу Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) для заміни стягувача у виконавчому провадженні № 59402503. 19.03.2025 року у виконавчому провадженні № 59402503 постановою старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Побігача А.О., при примусовому виконанні, було здійснено заміну стягувача [PERSON] на [PERSON] . Позивач зазначає про те, що, станом на дату подання цього позову, борг з [PERSON] на користь [PERSON] не стягувався та не стягнутий. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 26.01.2026 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 29.01.2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.02.2026 року постановлено, серед іншого, проводити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та здійснювати виклик відповідача по справі [PERSON] через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України; позивачу брати участь у судових засіданнях дистанційно в режимі відеоконференції. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити, а також не заперечував щодо вирішення справи за відсутності відповідача в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не надав, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.02.2017 року, постановленою у справі № 04/01/5026/1089/2011 за заявою ініціюючого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокол» до боржника - Приватного підприємства «Під ключ» про банкрутство, заяву боржника в особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Назаренка С.А., від 02.12.2016 року №02-03/465, задоволено повністю; стягнуто з [PERSON] на користь Приватного підприємства «Під ключ» 252928,78 грн.; наказ видано. 06.03.2017 року суддею Господарського суду Черкаської області Хабазнею Ю.А. було видано наказ про примусове виконання рішення у справі № 04/01/5026/1089/2011, а саме: на виконання ухвали господарського суду Черкаської області від 28.02.2017 року, про стягнення з [PERSON] на користь Приватного підприємства «Під ключ» 252928,78 грн., в якому, серед іншого, значиться те, що судове рішення набрало законної сили 28.02.2017 року, строк пред`явлення рішення до виконання по 29.02.2020 року. 26.06.2019 року старшим державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Самійлик В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВН № 59402503) з виконання наказу № 04/01/5026/1089/2011, виданого 06.03.2017 року Господарським судом Черкаської області, про стягнення з [PERSON] на користь Приватного підприємства «Під ключ» 252928,78 грн. У свою чергу, 03.09.2019 року Господарським судом Черкаської області у справі № 04/01/5026/1089/2011 було постановлено ухвалу, якою замінено Приватне підприємство «Під ключ», яке є стягувачем згідно з наказом Господарського суду Черкаської області від 06.03.2017 року у справі № 04/01/5026/1089/2011 про стягнення з [PERSON] 252928,78 грн., його правонаступником, [PERSON] . Ухвалою судді Господарського суду Черкаської області Хабазні Ю.А. від 30.12.2024 року у справі № 04/01/5026/1089/2011 заяву [PERSON] від 19.12.2024 року про заміну сторони виконавчого провадження задоволено повністю; замінено [PERSON] , який є стягувачем згідно з наказом Господарського суду Черкаської області від 06.03.2017 року у справі № 04/01/5026/1089/2011 про стягнення з [PERSON] 252928,78 грн., його правонаступником, [PERSON] . 19.03.2025 року старшим державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Побігачем А.О. було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження (ВП № 59402503), в якій, серед іншого, зазначено про те, що 23.01.2025 року на адресу Богунського відділу ДВС у місті Житомирі надійшла заява про заміну стягувача у виконавчому провадженні з рішенням суду від 30.12.2024 року у справі № 04/01/5026/1089/2011, у зв`язку з чим, замінено сторону виконавчого провадження. У матеріалах справи міститься Інформація про виконавче провадження від 19.01.2026 року, номер виконавчого провадження 59402503, з якої вбачається те, що на примусовому виконанні Богунського ВДВС у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває наказ від 06.03.2017 року № 04/01/5026/1089/2011, виданий Господарським судом Черкаської області, який надійшов до державного виконавця 24.06.2019 року, де боржником значиться [PERSON] , стягувачем [PERSON] (попередні стягувачі ПП «Під ключ», [PERSON] ), дата набрання рішенням чинності 28.02.2017 року, про стягнення з [PERSON] на користь Приватного підприємства «Під ключ» 252928,78 грн. Згідно з вказаною вище інформацією, зазначене виконавче провадження є діючим на момент її отримання 19.01.2026 року. Як слідує із наведених у позовній заяві розрахунків, загальна сума інфляційних нарахувань, за період з 01.03.2017 року до 31.12.2025 року, становить 345323,66 грн., загальна сума 3% річних за цей же період становить 67064,21 грн., а разом сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 412387,87 грн. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦК України передбачено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ч. 1 ст. 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому, у ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Приписами статті 604 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). З аналізу вказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (п 41. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18)). Як встановлено у вказаній справі та зазначено вище, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.02.2017 року, постановленою у справі № 04/01/5026/1089/2011 за заявою ініціюючого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокол» до боржника - Приватного підприємства «Під ключ» про банкрутство, заяву боржника в особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Назаренка С.А., від 02.12.2016 року №02-03/465, задоволено повністю; стягнуто з [PERSON] на користь Приватного підприємства «Під ключ» 252928,78 грн.; наказ видано. Вказана обставина не підлягає доказуванню, з огляду на ч. 4 ст. 82 ЦПК України, якою встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), від 23.06.2020 року у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 19.06.2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), від 23.10.2019 року у справі № 922/3013/18 (провадження № 12-116гс19), від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19)). Також суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц, в якій містяться висновки про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Як зазначено у позовній заяві, підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем, ухвалу Господарського суду Черкаської області від 28.02.2017 року, постановлену у справі № 04/01/5026/1089/2011 за заявою ініціюючого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокол» до боржника - Приватного підприємства «Під ключ» про банкрутство, відповідачем не виконано у повному обсязі, а відтак позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, у межах строку загальної позовної давності, з урахуванням строків дії карантину та воєнного стану в Україні, на які він продовжується. Відповідно до ст. 3 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-Х11 «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4). Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою 3% * сума боргу * кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). Крім того, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 року № 23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р). Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином, інфляційне збільшення нараховується на суму боргу і є видом відшкодування втрат при недобросовісному виконанні грошових зобов`язань. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 67064,21 грн. та інфляційні втрати у розмірі 345323,66 грн., що разом складає 412387,87 грн. за період прострочення з 01.03.2017 року по 31.12.2025 року, а відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Положеннями пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню 4123,88 грн. судового збору.

Outcome: approved