Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

19.03.2026 до суду надійшла заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення суду в зазначеній вище справі. Зазначає, що здійснюючи представництво прав та інтересів позивача у цивільній справі №345/836/26 ФОП [PERSON] має понести витрати на правничу допомогу в розмірі 3 162,82 грн. Зазначена сума відповідає попередньо заявленому у позовній заяві орієнтовному розміру витрат на правничу допомогу, про необхідність стягнення якої зроблено заяву до завершення розгляду справи. До заяви додав документи, які підтверджують попереднє надіслання її копії з додатками відповідачу у справі засобами поштового зв`язку. Просить стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу у вищенаведеному розмірі. В обґрунтування заяви, покликаючись на правову позицію Верховного Суду (справа № 275/150/22), наголошує, що суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на правничу допомогу згідно з приписами ст.137 ЦПК України за відсутності клопотання з даного приводу іншої сторони у справі. Відповідно до приписів чинної редакції ч.3 ст.270 ЦПК України додаткове рішення ухвалюється судом в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Однак у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання (ч.4 цієї ж статті Кодексу). На час ухвалення додаткового рішення суду письмових заперечень стосовно поданої заяви від відповідача у справі не надходило, в тому числі клопотань про необхідність проведення судового засідання з участю сторін. Встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.03.2026 задоволено позов ФОП [PERSON] до відповідача, з якого стягнуто заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в період з квітня 2019 року до квітня 2021 року розміром 706,86 грн, інфляційні втрати у розмірі 81,65 грн та 3% річних в розмірі 25,61. За результатами розгляду справи судом здійснено розподіл витрат позивача на сплату судового збору за вимогою майнового характеру, поклавши зазначені витрати на відповідача. До ухвалення рішення суду в справі (із зазначенням у позовній заяві) представник позивача Масюкова К.А. подала заяву на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України, повідомивши, що докази, які підтверджують витрати на професійну правничу допомогу ФОП [PERSON] будуть подані додатково в межах п`ятиденного терміну після ухвалення рішення судом по суті спору. Дослідивши наявні у справі докази, аргументи заявника, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення поданої заяви про ухвалення додаткового рішення суду виходячи з такого. Згідно з наявною у справі копією договору про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025, який укладений між Адвокатським бюро «Юлії Біжко» та позивачем, додатків № 1,2 від 14.07.2025 до цього договору, копією акта № 458 від 18.03.2026 здачі-приймання до договору про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025, в яких деталізовано кожен вид виконаних робіт та наданих послуг, витрати позивача на професійну правничу допомогу, які останній повинен здійснити за результатами судового розгляду, становить 3 162,82 грн. Ухвалюючи додаткове рішення суд зазначає, що відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення належить до основних засад цивільного судочинства (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України). Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, визначаються згідно з умовами договору та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою, та підлягають розподілу (п.1 ч.3 ст.133, п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Однак розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), ціною позову та (або) значенням справи для сторони. У разі недотримання цих вимог суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.4-6 ст.137 цього ж Кодексу). Таким чином, навіть за наявності клопотання протилежної сторони в цивільному процесі про зменшення витрат на професійну правничу допомогу вирішення зазначеного питання належить до дискреційних повноважень суду. У разі наявності відповідного клопотання суд не вправі відмовити стороні, яка понесла витрати на правничу допомогу, в їх стягненні повністю з іншої сторони, а лише зменшити такі витрати під час їх розподілу за результатами судового розгляду. Водночас, у ч.2 ст.141 ЦПК України прямо зазначено, що всі інші судові витрати, крім судового збору, покладаються на сторони залежно від ухваленого рішення суду за результати розгляду позовних вимог. Зокрема, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на сторону відповідача у повному обсязі (загальне правило). Згідно з ухваленим у цій справі рішенням суду від 12.03.2026 позов ФОП [PERSON] задоволено повністю. Будь-яких клопотань сторони відповідача про необхідність зменшення заявлених до стягнення витрат позивача на правничу допомогу матеріали справи не містять, що позбавляє суд за загальним правилом із власної ініціативи зменшити такі витрати за результатами розгляду справи по суті. Проте суд враховує, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка сформульована у постанові від 16.11.2022 (справа №922/1964/21), вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу навіть з власної ініціативи суд вправі зменшити розмір таких витрат. Попри те, що вказана правова позиція суду касаційної інстанції стосується особливостей застосування положень ч.5 ст. 129 ГПК України, аналогічна за змістом норма міститься у ч.3 ст.141 ЦПК України, на чому окремо наголошується у відповідній постанові цього суду. Зміст відповідної правової позиції зводиться до того, що на відміну від загальних правил розподілу судових витрат, які діють залежно від результатів судового розгляду, за клопотанням сторони чи з ініціативи суду, враховуючи критерії, закріплені у ч.3 ст.141 ЦПК України, суд може у буквальному розумінні відступити від загального правила та зменшити чи взагалі не стягувати витрати на професійну правничу допомогу (п.112-114). За своїм змістом правила ч.3 ст. 141 ЦПК України є відступом від загального правила. Крім того, на предмет відповідності критеріям, які вказані у цій частині статті Кодексу, суд має оцінювати поведінку, дії чи бездіяльність обох сторін (п.115 згаданої вище постанови касаційного суду). Тим не менше, у відповідній правовій позиції вказано про можливість врахування судом критеріїв необґрунтованості чи непропорційності витрат на правничу допомогу ціні позову, затягування розгляду справи, небажання чи уникнення можливості досудового врегулювання спору мирним шляхом з урахуванням конкретних обставин справи, що дає суду можливість не присуджувати повністю або частково такі витрати, що понесені стороною, не на користь якої вирішено спір, з протилежної сторони, на користь якої ухвалено судове рішення (принцип добросовісності у поведінці сторони може превалювати над результатом судового розгляду). До того ж, відповідне рішення суд вправі ухвалити навіть з власної ініціативи, про що суд вказував раніше. Водночас, питання співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, які витрачено адвокатом, обсягом роботи (послуг) останнього та ціною позову передбачена також у ч.4 ст. 137 ЦПК України; за наявності такої неспівмірності суд має право винятково зменшити розмір витрат на правничу допомогу, але тільки за клопотанням іншої сторони, про що частково зазначено вище у цьому додатковому рішенні. Отже, передбачені у ч.4-6 ст.137 та ч.3 ст.141 ЦПК України правила регулюють різні правовідносини, перші з яких не мають стосунку до добросовісності поведінки, дій та рішень сторін у справі. Суд додатково зазначає, що для приватного права є притаманною така властивість як розумність, яка характерна для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту і тлумачення не лише норм матеріального, але й процесуального права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі №520/1185/16-ц та від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11 від 05.09.2022 та інші). З встановлених судом під час вирішення справи обставин достеменно вбачається, що ФОП [PERSON] , придбавши на електронному аукціоні 14.11.2024 права вимоги КП «Екосервіс» Калуської міської ради в тому числі до відповідачки, подав 12.02.2026 до суду позовну заяву про стягнення заборгованості в загальній сумі 814,12 грн, не вживаючи будь-яких заходів досудового врегулювання такого спору з відповідачем за більш ніж один рік та навіть без повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні згідно з вимогами ст.516 ЦК України. При цьому, заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу майже в чотири рази перевищує суму цього боргу. З урахуванням викладених мотивів, суд не позбавлений можливості з власної ініціативи зменшити до стягнення майбутні витрати ФОП [PERSON] на правничу допомогу, в тому числі із врахуванням малозначності справи та кратного перевищення таких витрат над сумою боргу. Отже, витрати на правничу допомогу ФОП [PERSON] за ініціативою суду зменшуються з 3 162,82 грн до 1 200,00 грн.

Outcome: approved