Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

25 лютого 2026 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованостіза договором №1410434 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 22.10.2019 року в розмірі 31 780 грн., з яких: 10 000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 21 060 грн. заборгованість по відсотках, 720 грн. заборгованість за пенею, а також 2 662 грн. 40 коп. судового збору та 8 000 грн. правової допомоги. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 22 жовтня 2019 року ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] уклали договір №1410434 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту. Вказаний договір був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «С491451». За умовами вказаного кредитного договору позичальник [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 10 000 грн. на строк 30 днів (з 22.10.2019 року по 21.11.2019 року) на умовах платності користування та зобов`язалась повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами в розмірі 1,80% в день та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак, в подальшому відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитом у зв`язку із чим станом на 29.10.2020 року її заборгованість по кредиту становила 31 780 грн., з яких: 10 000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 21 060 грн. заборгованість по відсотках, 720 грн. заборгованість за пенею. 30 жовтня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №ККАУ-30102020, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за договором №1410434 про надання коштів у [PERSON] .. Сума заборгованості відповідача становить 31 780 грн., з яких: 10 000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 21 060 грн. заборгованість по відсотках, 720 грн. заборгованість за пенею. 10 лютого 2026 року відповідачу було надіслано досудову вимогу на погашення кредитної заборгованості. Однак відповідачем не було вчинено дій на погашення заборгованості, у зв`язку з чим товариство змушене звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 березня 2026 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Відповідач своїм правом на подачу відзиву у встановлені судом строки, згідно ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 березня 2026 року скористався. 24 березня 2026 року адвокат Зачепіло З.Я. в інтересах [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить задовольнити позов частково, а саме в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 10 000 грн. В частині стягнення відсотків та пені просить відмовити, оскільки відсутні докази на обґрунтування того, що відповідач була ознайомлена з умовами наданого кредиту, та вважає, що додані до позовної заяви відомості про щоденні нарахування та погашення та виписки з особового рахунку за кредитним договором є необґрунтованим. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 жовтня 2019 року ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] уклали договір №1410434 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 10 000 грн. (п.1.1 кредитного договору) зі строком кредитування 30 днів (п.1.2 кредитного договору), який складається зі: зниженої процентної ставки 1,35% від суми позики за кожен день користування позикою (492,75% річних) у межах строку надання позики, зазначеного в п.1.2 цього договору; стандартної процентної ставки, яка становить 1,80 % від суми позики за кожний день користування позикою (657,00% річних). Стандартна процентна ставка застосовується згідно з п.1.7, 3.4, 3.6.2 договору. Відповідно до п.1.5 кредитного договору, позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. У випадку неможливості виконання зобов`язання за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою (п.1.6 договору). Згідно п.1.7 договору, після вчинення клієнтом дій згідно п.1.6 цього договору, та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 (чотириста) грн. Товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з п.1.6 цього договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою. Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватимуться згідно Графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього договору (п.3.1 договору). Відповідач підписав кредитний договір одноразовим ідентифікатором 22.10.2019 року 16:44:58 [PERSON] , [NUMBER] , що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Сума позики становить 10 000 грн., сума нарахованих процентів становить 4 050 грн., що вбачається із Додатку № 1 до договору про надання коштів у позику № 1410434 від 22.10.2019 року, який був також підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора Янюк О.А. 22.10.2019 року. Згідно листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» №6521-ВП від 16.12.2025 року відповідно до договору ВП-200417-1 від 20.04.17 було здійснено 22.10.2019 року, за дорученням ТОВ «Авентус Україна» переказ коштів в сумі 10 000 грн. на карту [NUMBER] , номер транзакції 3761063. 30 жовтня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №ККАУ-30102020, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за договором №1410434 про надання коштів у [PERSON] .. Згідно копії витягу з реєстру боржників за договором відступлення прав вимоги №ККАУ-30102020 від 30.10.2020 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 31 780 грн.. 10 лютого 2026 року відповідачу було надіслано досудову вимогу на погашення кредитної заборгованості. Усупереч умовам Кредитного договору відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно з ч.1 та ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 5 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.7, ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) в п. 95-108, щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки наданим у справі доказам у їх сукупності, встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору та наявність заборгованості за ним, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 000 грн. заборгованість за тілом кредиту. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 720 грн. за невиконання зобов`язань за договором, суд дійшов таких висновків. Згідно п.4.4 договору, сторонами було погоджено, що у випадку прострочення повернення суми позики, клієнт зобовязаний сплатити товариству штраф в розмірі 120 грн. за кожен день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення виконання зобов`язань за договором. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором №1410434 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 22.10.2019 року, судом встановлено, що нарахування товариством штрафу в розмірі по 120 грн. було здійснено: з 25.01.2020 по 30.01.2020 року (включно), з 04.03.2020 по 05.03.2020 року (включно), з 01.05.2020 року по 13.05.2020 року (включно). [PERSON] було здійснено сплату штрафу: 29.05.2020 року в розмірі 1 560 грн., 29.06.2020 року в розмірі 240 грн. Відповідно до пункту 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Згідно постанови Кабінету Міністрів України №211 «Про запобігання поширенню на території України COVID-19», карантин через COVID-19 в Україні діяв із 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року. Рішення про скасування карантину було затверджено постановою Кабінету Міністрів №651 від 27 червня 2023 року, що завершило дію обмежень о 24:00 30 червня 2023 року. Судом встановлено, що нарахування товариством штрафу в сумі 960 грн. (8*120) було здійснено: з 25.01.2020 по 30.01.2020 року (включно), з 04.03.2020 по 05.03.2020 року (включно), відповідало вимогам закону, що діяло на момент здійснення нарахувань. Таким чином враховуючи, що [PERSON] було здійснено сплату штрафу на загальну суму 1 800 грн. (1560 грн.+240 грн.), а саме: 29.05.2020 року в розмірі 1 560 грн., 29.06.2020 року в розмірі 240 грн., тому підстав для стягнення штрафу за вищезазначений період немає, оскільки фактично він був сплачений відповідачем. А, нарахування товариством штрафу з 01.05.2020 року по 13.05.2020 року (включно), не відповідало вимогам закону, що діяло на момент здійснення нарахувань, тому стягнення штрафу за цей період задоволенню не підлягає. Таким чином, судом встановлено, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 720 грн., тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо стягнення відсотків слід зазначити наступне. Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №ККАУ-30102020 від 30.10.2020 року та розрахунку заборгованості за договором №1410434 від 22.10.2019 року, вбачається, що сума нарахованих відповідачу відсотків становить 21 555 грн.. Відповідно до матеріалів справи встановлено, що строк дії договору укладеного між сторонами становить 30 днів, тобто з 22.10.2019 року по 21.11.2019 року (пункт 1.2 Договору). У випадку неможливості виконання зобов`язання за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою (п.1.6 договору). Згідно п.1.7 договору, після вчинення клієнтом дій згідно п.1.6 цього договору, та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 (чотириста) грн. Товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з п.1.6 цього договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою. Відповідно до п. 3.6.2 договору, сторони погодили, що з 4 (четвертого) дня заборгованості товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90 (дев`яностого) дня прострочення. Клієнт розуміє та надає згоду товариству, що використання стандартної процентної ставки відповідно до п. 1.7, 3.4, 3.6.2 договору є наперед обумовленим та не є односторонньою зміною умов договору (п.3.7. договору). З урахуванням вище зазначеного, судом встановлено, що з 22.10.2019 року по 19.11.2019 року (з урахуванням вимог п.1.6 договору, а саме здійснення [PERSON] оплати 19.11.2019 року) розмір відсотків за користування кредитом становить 3 915 грн. (10 000 грн. х 1,35% х 29 днів) в межах строку кредитування. Крім того, розмір відсотків на залишок фактичної заборгованості, за користування кредитом, з урахування пролонгацій погоджених при підписанні ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] договору №1410434 від 22.10.2019 року, в межах строку кредитування (з 20.11.2019 року), з урахуванням п.п. 1.7, 1.6, 3.6.2 договору, становить 16 200 грн., (10 000 грн. х 1,80% х 90 днів), що також підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №1410434 від 22.10.2019 року. Виходячи з викладеного проценти за користування кредитом в сумі 20 115 грн. (3 915 грн. +16 200 грн.) підлягають стягненню з відповідача. Щодо судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору. Судовий збір слід розподілити за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило судовий збір в розмірі 2 662 грн. 40 коп., що підтверджується копією платіжної інструкції №13212 від 20.02.2026 року, які просило стягнути із відповідача. Позов заявлено з ціною 31 780 грн., а підлягає стягненню в сумі 30 115 грн., що складає 94,76 % (30 115 грн. х 100 : 31 780 грн.). Тому, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 2 522 грн. 89 коп. судового збору (2662 грн. 40 коп. х 94,76 %). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial