Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь завдані збитки у розмірі 124581,23 грн. та судовий збір у розмірі 2424,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 25.07.2022 між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТОВ «Хьорман УА» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ.994235706.0047. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Фольксваген», н.з. [NUMBER] . Відповідно до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 26.06.2023 [PERSON] , керуючи транспортним засобом у с-щі Балабине на вул. Трудова, допустив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», н.з. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови суду [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт. ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 124581,23 грн. До позивача перейшло право вимоги до відповідачки як до особи, відповідальної за нанесену потерпілому шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, в розумінні ст. 993, 1166 ЦК України у відповідачки виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику. Ухвалою суду від 21.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погоджуючись із позовними вимогами, представник відповідачки [PERSON] , адвокат Кальній Д.С., направив до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції представник відповідачки зазначає, що жодних доказів того, що події відбулися саме 26.06.2023 на вул. Трудовій у с-щі Балабине до позову не надано. Позивач у позові зазначає, що шкода його майну спричинена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, однак ані відповідачка [PERSON] , ані її малолітній син [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, яка передбачає відповідальність за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не притягались. Позивач посилається на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 07.07.2023 по справі ЄУН 317/3462/23, відповідно до якої відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Однак за змістом даної постанови жодної згадки про дорожньо-транспортну пригоду немає. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення від 14.06.2023 серії ВАБ № 916359 зазначено, що матеріальна шкода правопорушенням не заподіяна. У заяві про настання страхового випадку відсутні будь-які дані обставин дорожньо-транспортної пригоди, крім даних постраждалих. Таким чином, докази пошкодження забезпеченого транспортного засобу, а відповідно і спричинення шкоди та її розміру саме неповнолітнім сином відповідачки відсутні. У відповіді на відзив від 08.12.2025 представник позивача висловив незгоду із доводами відзиву. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що зазначення в позові назви вулиці «Турдова» є очевидною технічною опискою, спричиненою людським фактором при оформленні тексту позовної заяви. Фактичне місце події - вулиця Трудова у смт Балабине. Усі документи, що додаються до позову, зокрема матеріали страховика, схеми та фотозображення, містять правильну адресу, а тому дана описка не впливає на зміст викладених обставин, не змінює місця події та не спростовує факту завдання шкоди майну позивача. Відповідач безпідставно стверджує, що постанова Запорізького районного суду від 07.07.2023 нібито підтверджує відсутність дорожньо-транспортної пригоди та шкоди майну позивача. Насправді зміст постанови прямо підтверджує протиправну поведінку малолітнього сина відповідачки та порушення Правил дорожнього руху, що стали передумовою виникнення ДТП. У постанові суду встановлено, що малолітній [PERSON] керував транспортним засобом без водійського посвідчення, чим порушив пункт 2.1 Правил дорожнього руху. Це є прямим підтвердженням того, що дитина фактично здійснювала керування транспортом, а відповідачка, як законний представник, не забезпечила належного контролю. Саме таке протиправне керування малолітнього і стало наслідком неналежного виконання батьківських обов`язків, що відповідачка у судовому засіданні повністю визнала. Твердження відповідачки про те, що ця постанова не стосується ДТП, є маніпулятивним. Хоча постанова розглядає подію від 05.06.2023, вона встановлює ключовий факт - малолітній син відповідачки вже керував транспортним засобом у порушення Правил дорожнього руху, і це відбулося через відсутність належного нагляду з боку матері. Тому сама по собі постанова спростовує доводи відповідачки про відсутність контролю чи неможливість причетності її сина до ДТП, що сталася 26.06.2023. Посилання відповідачки на те, що її та сина не притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП, не свідчить про відсутність ДТП. Малолітня особа не може бути суб`єктом адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а тому кваліфікація правопорушення відбулася за ст. 184 КУпАП, яка передбачає відповідальність саме для батьків. Визнання вини [PERSON] у неналежному виконанні батьківських обов`язків підтверджує, що її дитина неправомірно керувала транспортним засобом і вже створювала небезпечні наслідки. Таким чином, постанова Запорізького районного суду не спростовує факту ДТП 26.06.2023, а навпаки підтверджує порушення Правил дорожнього руху малолітнім, визнання вини відповідачкою та наявність обставин, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди та завдання шкоди майну позивача. Посилання відповідачки на фразу з протоколу про адміністративне правопорушення від 14.06.2023 серії ВАБ №916359 про те, що матеріальна шкода правопорушенням не заподіяна, не може вважатися належним і допустимим доказом відсутності пошкоджень автомобіля позивача. Під час складання зазначеного протоколу поліція не проводила жодного огляду транспортного засобу позивача, не викликала експерта на місце події та, відповідно, не встановлювала реальний характер і обсяг пошкоджень. Визначення наявності або відсутності матеріальної шкоди вимагає спеціальних знань, технічного огляду та, у разі спору, проведення експертної оцінки. Поліцейський, який складає протокол не має повноважень здійснювати експертне визначення розміру шкоди, а тим більше робити висновки щодо пошкодження майна, яке взагалі не оглядалось. Отже, зазначена в протоколі фраза є формальним службовим записом, зробленим без фактичної перевірки стану автомобіля та без жодних доказових процедур. Така інформація не спростовує і не може спростовувати реальний факт пошкодження транспортного засобу позивача та не має доказового значення у контексті встановлення обсягу заподіяної шкоди. З огляду на вказане, позивач вважає, що твердження відповідачки про незаконність та необґрунтованість позовних вимог є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та практиці Верховного Суду. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник позивача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у судове засідання не з`явився, у позові просив розглянути справу за відсутності представника позивача. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила. Представник відповідачки, адвокат Кальній Д.С., у судовому засіданні 27.01.2026 заперечував проти позову у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов. На питання суду представник відповідачки зазначив, що [PERSON] дійсно є сином відповідачки. Особисто йому не відомо чи керував транспортним засобом [PERSON] 26.06.2023. Він переконаний у тому, що [PERSON] не зіткався з автомобілем «Фольксваген». Надалі представник відповідачки участі у розгляді справи не приймав, у заяві від 31.03.2026 просив розглянути справу за відсутності відповідачки та її представника, відмовивши у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з приписами ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тобто й Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. На час ДТП діяв Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV. Приписами статті 5 Закону № 1961-IV визначалось, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Аналогічні приписи містяться у чинному наразі Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX. За змістом ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, ? якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF VARIANT», н.з. [NUMBER] , є ТОВ «ХЬОРМАН-УА» (а.с. 9). Автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF VARIANT», н.з. [NUMBER] , був застрахований на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.994235707.0047 від 25.07.2022 у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Вигодонабувачем за вказаним договором значиться ТОВ «ХЬОРМАН-УА» (а.с. 12). 06.06.2023 ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» отримало від ТОВ «ХЬОРМАН-УА» заяву про настання випадку, що має ознаки страхового, номер справи 36185 (а.с. 7-8). Матеріали справи містять копію рахунку № СБА-К-000000000002229 від 25.07.2023, відповідно до якого ТОВ «Хьорман-УА» має сплатити ТОВ «БРИЛЛИАНТ АВТО» грошові кошти за відновлювальний ремонт кузова автомобіля «VW Golf-[NUMBER] (2018), н.з. [NUMBER] , у розмірі 124581,23 грн. (а.с. 22). Позивачем до позову також додано копію акту огляду транспортного засобу (дефектну відомість) від 20.07.2023 (а.с. 19) та копію ремонтної калькуляції № 8805 від 01.08.2023 (а.с. 23-25). Як видно зі страхового акту № 29034/1 від 04.08.2023, сума відшкодування ТОВ «ХЬОРМАН-УА» за пошкодження автомобіля «VOLKSWAGEN VARIANT», н.з. [NUMBER] , складає 124581,23 грн., які належить перерахувати ТОВ «ХЬОРМАН-УА» (а.с. 26). За змістом платіжної інструкції в національній валюті № 00099415 від 07.08.2023, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» сплатило ТОВ «Бриллиант Авто» в рахунок страхового відшкодування ТОВ «ХЬОРМАН-УА» суму у розмірі 124581,23 грн. (а.с. 27). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як видно з постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 07.07.2023 у справі № 317/3462/23, 05.06.2023 о 17 год. 00 хв. за адресою: смт Балабине, вул. Трудова, [PERSON] ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, що призвело до того, що її малолітній син [PERSON] , [INFO] , керував транспортним засобом без водійського посвідчення, чим порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді травми правої ноги (а.с. 10-11). Вказаною постановою [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Позивач, звертаючись з позовом про відшкодування збитків до відповідачки виходить з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася 26.06.2023 з вини малолітнього [PERSON] , що на думку позивача доводиться постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 07.07.2023. Суд не може погодитися з такими доводами позивача, оскільки відомостей про участь малолітнього [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді за участі інших транспортних засобів постанова не містить. Дані про власника або користувача автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF VARIANT», н.з. [NUMBER] , як потерпілого чи свідка відсутні. Також суд ураховує, що постанова від 07.07.2023 стосується події, яка мала місце 05.06.2023, а не 26.06.2023. Твердження представника позивача у відповіді на відзив про те, що порушення малолітнім [PERSON] п. 2.1 Правил дорожнього руху призвело до дорожньо-транспортної пригоди та завдання шкоди майну є лише припущенням. У поясненнях до заяви про настання випадку, що має ознаки страхового від 06.06.2023 представник заявника [PERSON] зазначив, що 05.06.2023 в смт Балабине Запорізького району, він рухався по вул. Трудовій на своєму авто «VOLKSWAGEN GOLF», н.з. [NUMBER] , приблизно о 17 год. 00 хв., по головному напрямку в бік вул. Миру. На перехресті з вул. Садова, з другорядної дороги здійснив зіткнення скутер під керуванням малолітньої особи (з двома неповнолітніми пасажирами), в результаті чого малолітня особа, яка керувала скутером, зазнала тілесних ушкоджень. Він одразу викликав швидку та поліцію. Його автомобіль зазнав технічних ушкоджень: задні праві двері, заднє праве крило, задній бампер, поріг. Дана подія зареєстрована в поліції (оборот а.с. 7). Суд констатує, що заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень може тягнути за собою кримінальну відповідальність, передбачену ст. 286 КК України. Встановлення та доведення факту спричинення в результаті дорожньо-транспортної пригоди особі тілесних ушкоджень та визначення їх ступеня потребує спеціальних знань, тобто проведення судово-медичної експертизи, що, на думку суду, може відбуватись лише в межах кримінального провадження після внесення відповідних відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування, враховуючи, що ступень тяжкості тілесних ушкоджень впливає на розмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за фактом порушення правил дорожнього руху. Суд ураховує, що п. 2 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає, що у випадках, коли внаслідок ДТП її учасникам заподіяно тілесних ушкоджень, викликається слідчо-оперативна група для проведення слідчих дій на місці пригоди відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України. Однак у матеріалах даної справи відсутні відомості про внесення відомостей за фактом дорожньо-транспортної пригоди до ЄРДР, проведення досудового розслідування, збирання належних та допустимих доказів, клопотання про витребування таких відомостей (доказів) сторонами не заявлялось. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Шкода ? це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння шкоди. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення є зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода ? наслідком. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду 08.05.2018 у справі № 920/316/17. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою, яка завдана ТОВ «Хьорман УА» та протиправною поведінкою малолітнього [PERSON] . Доказів участі малолітнього [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді за участі транспортного засобу «VOLKSWAGEN GOLF VARIANT», н.з. [NUMBER] , та його винуватості у цій дорожньо-транспортній пригоді, в матеріалах справи немає, а тому підстав для відшкодування шкоди в порядку регресу також немає. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed