Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю „Споживчий центр звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості на загальну суму 34100 гривень. Свої вимоги обґрунтували тим, що 19 липня 2024 року між ТОВ „Споживчий центр та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 19.07.2024-100001533, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит на суму 11000 гривень на строк 140 днів з процентною ставкою 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов?язана з наданням кредиту, - 20% від суми кредиту, що становить 2200 гривень, неустойка - 110 гривень за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов?язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов?язання. Кредитний договір укладено в електронному вигляді відповідно до Закону України „Про електронну комерцію. Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) та Заявка, яка є частиною кредитного договору, підписані позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е879. Заповнюючи заявку, [PERSON] вказав номер банківської платіжної карти для перерахування коштів № [NUMBER] . ТОВ „Споживчий центр, надавши відповідачу кредитні кошти, свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, в зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість на загальну суму 34100 гривень, з них: 11000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 15400 гривень - заборгованість за процентами, 2200 гривень - комісія, 5500 гривень - неустойка, чим порушуються права та інтереси ТОВ „Споживчий центр. Відповідачем у добровільному порядку заборгованість не сплачено. Посилаючись на зазначені обставини, ТОВ „Споживчий центр просило стягнути в його користь з відповідача [PERSON] кредитну заборгованість на загальну суму 34100 гривень та судові витрати по справі. Представник позивача - ТОВ „Споживчий центр Пилипчук А.С. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення у випадку неявки в судове засідання відповідача не заперечує. Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не з`явився, хоча у встановленому законом порядку завчасно повідомлявся судом про час та місце слухання справи шляхом направлення судової повістки за його зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про одержання судової повістки, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Враховуючи те, що представник позивача у поданій до суду заяві не заперечує щодо розгляду справи у її відсутності та відсутності відповідача, в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності представника позивача - ТОВ „Споживчий центр Пилипчук А.С. та відповідача Чернюка В.П. 2 червня 2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовні вимоги ТОВ „Споживчий центр, в якому відповідач вказав, що доводи позивача, викладені у поданій до суду позовній заяві, є необґрунтованими. Позовні вимоги [PERSON] визнає частково, зокрема, в частині підставності стягнення з нього суми заборгованості за тілом кредиту на суму 11000 гривень. Просив позовні вимоги ТОВ „Споживчий центр задовольнити частково, стягнувши з нього на користь позивача лише суму заборгованості за тілом кредиту на суму 11000 гривень. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення процентів, комісії та неустойки просив відмовити за безпідставністю. 9 червня 2025 року від представника позивача - ТОВ „Споживчий центр Ларіонова К.О. надійшла відповідь на відзив, згідно якої заперечення [PERSON] на позовні вимоги ТОВ „Споживчий центр, викладені у відзиві відповідача, вважають безпідставними, а тому позовні вимоги ТОВ „Споживчий центр просили задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача [PERSON] кредитну заборгованість на загальну суму 34100 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов?язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов?язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України „Про електронну комерцію, який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов?язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно з ст. 3 Закону України „Про електронну комерцію електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз?яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз?яснення логічно пов?язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України „Про електронну комерцію). Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України „Про електронні документи та електронний документообіг електронний підпис є обов?язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб?єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. В судовому засіданні встановлено, що 19 липня 2024 року між ТОВ „Споживчий центр та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 19.07.2024-100001533, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит на суму 11000 гривень на строк 140 днів з процентною ставкою 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов?язана з наданням кредиту, - 20% від суми кредиту, що становить 2200 гривень, неустойка - 110 гривень за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов?язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов?язання. Кредитний договір укладено в електронному вигляді відповідно до Закону України „Про електронну комерцію. Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) та Заявка, яка є частиною кредитного договору, підписані позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е879. Заповнюючи заявку, [PERSON] вказав номер банківської платіжної карти для перерахування коштів № [NUMBER] . ТОВ „Споживчий центр, надавши відповідачу кредитні кошти, свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, в зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість на загальну суму 34100 гривень, з них: 11000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 15400 гривень - заборгованість за процентами, 2200 гривень - комісія, 5500 гривень - неустойка, чим порушуються права та інтереси ТОВ „Споживчий центр. Відповідачем у добровільному порядку заборгованість не сплачено. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) № 19.07.2024-100001533 від 19 липня 2024 року, заявки на укладення кредитного договору № 19.07.2024-100001533 від 19 липня 2024 року, паспорта споживчого кредиту, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору № 19.07.2024-100001533 від 19 липня 2024 року, довідки про перерахування коштів ТОВ „Універсальні платіжні рішення № 10-103 від 10 березня 2025 року, довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 19.07.2024-100001533 від 19 липня 2024 року. Судом встановлено, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного кредитного договору, оскільки кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер його мобільного телефону, із зазначенням у договорі адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП тощо. За умовами договору його невід?ємною частиною є публічна пропозиція (оферта) ТОВ „Споживчий центр на укладення договору про надання кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надається кредит, строки та умови надання грошових коштів у кредит, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору та на зазначених умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов?язальних правовідносин між сторонами шляхом укладення договору між ТОВ „Споживчий центр та відповідачем [PERSON] , що не оспорюється сторонами. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у добровільному порядку заборгованість ним не сплачена. Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Згідно з п. 5 заявки кредитного договору № 19.07.2024-100001533 від 19 липня 2024 року процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до п.п. 7, 8 заявки кредитного договору № 19.07.2024-100001533 від 19 липня 2024 року проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту на кількість днів користування/залишку кредиту та на процентну ставку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості. Після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. З довідки-розрахунку заборгованості, представленої ТОВ „Споживчий центр, встановлено, що нарахування процентів здійснено у відповідності до умов кредитного договору за період з 19 липня 2024 року до 5 грудня 2024 року, тобто в межах строку кредитування, що становить 140 днів (11000х1%х140=15400). Згідно з п. 8 заявки кредитного договору № 19.07.2024-100001533 від 19 липня 2024 року комісія, пов`язана з наданням кредиту, - 20% від суми кредиту, що становить 2200 гривень. Розраховується комісія шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Позивачем заявлено вимоги про стягнення комісії в розмірі 2200 гривень не як штрафної санкції, а як складової кредитного договору. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про споживче кредитування загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов?язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 вказаного Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України „Про споживче кредитування безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту, і ця умова договору не визнана недійсною. Відповідач укладений кредитний договір не оспорював ні в цілому, ні в будь-якій окремій його частині, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України цей правочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним. Враховуючи вищевикладене, між [PERSON] та ТОВ „Споживчий центр було погоджено в письмовій формі як розмір відсотків за користування кредитом, так і розмір комісії. Відповідачем [PERSON] відповідно до ст. 81 ЦПК України не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов?язань за договором, не представлено розрахунків та аргументів зменшення розміру відсотків та тіла кредиту, які підлягають стягненню з відповідача, не подано доказів, що свідчать про неправильність представлених позивачем розрахунків суми заборгованості, що нарахована згідно умов укладеного договору. Відповідач не спростував розмір та порядок нарахування відсотків та інших платежів за договором, контррозрахунку суми нарахованих відсотків, який би суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи про невірність наданого позивачем розрахунку не надав, відтак, у суду відсутні законні підстави для того, щоб піддати сумніву нараховану суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11000 гривень, заборгованості за відсотками в розмірі 15400 гривень, а також комісії в розмірі 2200 гривень. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки на суму 5500 гривень не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов?язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента „Про введення воєнного стану в Україні № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, з 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжувалася і триває на цей час. Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває з 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, а позивачем нарахована неустойка за невиконання грошових зобов?язань за кредитним договором в цей період, підстави для стягнення з відповідача 5500 гривень неустойки відсутні. Проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки ТОВ „Споживчий центр взяті на себе зобов`язання по укладеному кредитному договору № 19.07.2024-100001533 від 19 липня 2024 року виконало у повному обсязі, а відповідачем [PERSON] порушено умови вказаного кредитного договору, заборгованість по платежах та поточні платежі відповідно до умов укладеного договору ним своєчасно не сплачувалися, слід стягнути з [PERSON] на користь ТОВ „Споживчий центр 28600гривень заборгованості. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь ТОВ „Споживчий центр 2031 гривень 69 копійок судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, пропорційно до задоволених судом позовних вимог (2422.40х28600/34100=2031.69).

Outcome: partial