Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

У липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 29.10.2015 відповідач уклав з ПАТ «Банк Михайлівський» кредитний договір, за яким отримав кредит в сумі 17969,39 грн. зі встановленим строком кредитування до 11.07.2018. В подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено до позивача. Станом на 30.07.2025 відповідач має перед позивачем заборгованість в сумі 38001,97 грн., з яких 14055,19 грн. тіло, 23946,78 грн. відсотки, яка розрахована станом на дату укладення договору факторингу. Зазначає також, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, що сума збитків з урахуванням 3% річних становить 27640,25 грн, інфляційних втрат 7445,96 грн. Разом заборгованість становить 48 212,18 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі. У відзиві на позовну заяву представник відповідача із позовом не погодився, зазначивши, що позивачем пропущено строк позовної давності, який розпочався з моменту першого прострочення платежу і безповоротно сплив ще у 2018-2019 роках. Позивачем не надано первинних документів на підтведження заявлених вимог. Також не надано належних доказів на підтвердження відступлення права вимоги. Стосовно вимог про стягнення витрат на правничу допомогу зазначив, що заявлені витрати не підтверджені доказами та не зазначена сума до стягнення. В судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, заяви та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. У судове засідання відповідач та представник не з`явились. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 29.10.2015 відповідач підписав заяву № 200370120 за змістом якої запропонував (зробив оферту) ПАТ «Банк Михайлівський» на умовах викладених у заяві та Тарифах по картках банку укласти кредитний договір, в рамках якого надати кредит в сумі 17969,39 грн. строком на 1461 днів до 29.10.2019 та зі сплатою щомісячної комісії: 2,7% з 1 місяця строку дії кредитного договору та до закінчення строку його дії. У заяві він погодився з тим, що складовою та невід`ємною частиною Договору про Картку будуть Умови по картках та Тарифи по картках. Банк прийняв (акцептував) вказану заяву, яка, крім іншого, передбачала відкриття банком рахунку клієнта та видачу картки. В той же день відповідач підписала анкету №1903921, у якій повідомила бажану суму кредиту 15 000 грн. та суму додаткових послуг 2969,39 грн.; Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, у якій зазначено: мета кредиту - споживчі потреби, процентна ставка - 42% на операції, які здійснені в торгівельній мережі та мережі інтернет, 54 на операції з видачі готівки. Проценти нараховуються на залишок заборгованості по кредиту; графік платежів, який підписала відповідачка та яким визначено суми, що підлягали сплаті відповідачем щомісячно (а.с. 23-33). 20 липня 2020 року ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ ФК «Діджи Фінанс», за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону від 15 червня 2020 року, уклали договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, за яким банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув право вимоги банку до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром у Додатку № 1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (документ приєднаний до справи в електронній формі). Із реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року (Додаток №1) вбачається, що ПАТ «Банк Михайлівський» відступив ТОВ ФК «Діджи Фінанс» право вимоги до відповідача (порядковий номер у реєстрі - 61789) за кредитним договором 200370120 від 29.10.2015, загальний розмір заборгованості 38 001.97грн, з яких: 14 055.19 грн основне зобов`язання, 23 946.78 грн відсотки (документ приєднаний до справи в електронній формі). Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ ФК «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2. Зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ ФК «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року № 1 і № 2 (документ приєднаний до справи в електронній формі). У позовній заяві ТОВ ФК «Діджи Фінанс» наводить розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, яким станом на 30.07.2025 року становить 38001,97 грн, з яких: 14055,19 грн заборгованість за кредитом; 23946,78 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до банківських виписок за період із 29 жовтня 2015 року по 27 липня 2020 року за відповідачем за вказаним кредитним договором станом на обліковується вказана заборгованість. Відповідач здійснювала часткове погашення боргу 03.04.2017 , сплачена сума була спрямована на погашення боргу за тілом та за відсотками. Крім того, з виписки вбачається, що у періоді після закінчення терміну дії договору з 30.10.2019 по 17.07.2020 на суму заборгованості нараховувались відсотки у загальному розмірі 6363,25 грн. (документ приєднаний до справи в електронній формі). Крім того, позивачем надано розрахунок про нарахування інфляційних втрат в розмірі 7445,96 грн за період із 22 березня 2019 року по 23 лютого 2022 року та трьох процентів річних в розмірі 2764,25 грн за цей же період, виходячи із суми боргу 38 001,97 грн. (а.с. 36). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 526, частиною 1 статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Підставами позовних вимог ТОВ ФК «Діджи Фінанс» є неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, укладеного на умовах Заяви (оферти) ПАТ «Банк Михайлівський». Відповідачем не заперечуються обставини укладення вказаного кредитного договору. Обставини надання відповідачу кредиту підтверджується належними доказами. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка банку обов`язково повинна мати дату, номер документа, короткий зміст операцій і суми записів за дебетом і кредитом, а також залишок коштів на початок і кінець звітного періоду (дня). За дебетом у виписці банку буде показана сума коштів, яка списана з поточного рахунка, а за кредитом зарахована на нього; відповідно сальдо у виписці буде за кредитом рахунка. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14- ц». Отже, подана до суду виписка по особових рахункам відповідача має всі необхідні реквізити, які дають змогу визначити, що вона стосується саме даного клієнта, та підтверджує наявність заборгованості та її розмір за кредитним договором за період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» (23 травня 2016 року) по 27 липня 2020 року. За встановлених обставин, суд вважає доведеними позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14055,19 грн. Суд не погоджується з вимогами про стягнення відсотків за договором у розмірі 23 946,78 грн. Судом встановлено, що сторонами було обумовлено строк дії кредитного договору 5 років (до 29.10.2019. Разом з тим, з наданої виписки вбачається, що у періоді після закінчення терміну дії договору з 30.10.2019 по 17.07.2020 на суму заборгованості нараховувались відсотки, їх загальний розмір склав 6363,25 грн. Суд зазначає, що припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів за користування кредитом до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, а поза строком кредитування 3% річних або інший розмір процентів, встановлений договором. У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12(провадження № 14-10цс18) дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд також бере до уваги висновки, зроблені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, у пункті 111 якої вказується, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Таким чином, нарахування відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку дії вищезазначеного договору є неприйнятним, а тому за весь період користування кредитними коштами, виданими за договором про споживчий кредит, розмір відсотків за користування кредитними коштами має розраховуватися в межах строку кредитування. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки у розмірі 17583.53 грн. (23946,78 грн.-6363,25грн.), які нараховані за період з 29.10.2015 по 29.10.2019. Щодо строку позовної давності, суд зазначає наступне. При зверненні до суду з позовом ТОВ ФК «Діджи Фінанс» заявлено клопотання про поновлення строків позовної давності, яке мотивовано тим, що оригінали кредитних договорів, права вимоги за якими було відступлено на підставі договору про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року, були отримані позивачем лише на початку 2023 року в процесі виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16. Крім того, як вбачається з виписок по особовому рахунку відповідач 03.04.2017 здійснила оплату за кредитним договором, таким чином визнавши суму заборгованості по тілу та по відсотках. Статтею 256 ЦК України передбачає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року скасовано на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено і триває на цей час. Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав законної сили 04 вересня 2025 року, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено. Із урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов поданий (31 липня 2025 року) у межах трирічного строку позовної давності, оскільки строк кредитного договору, який становив 5 років, закінчився 29 жовтня 2019 року, а з 12 березня 2020 року строк позовної давності був зупинений до 04 вересня 2025 року. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 31638.72 грн. (14055,19 грн. тіло, 17583.53 грн. - відсотки). Щодо вимог про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних, суд зазначає таке. Відповідно до частин 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо повернення тіла кредиту позивач на підставі частини 2 статті 625 ЦК України просить стягнути інфляційні збитки та три проценти річних. Позивачем надано розрахунок, з якого вбачається, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних здійснено за період із 22 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року. Закінчення вказаного періоду узгоджується із положеннями пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які не передбачають зазначених нарахувань у період дії в Україні воєнного стану. Однак прострочення виконання грошового зобов`язання за вказаним кредитним договором починається з наступного дня після закінчення строку дії кредитного договору, що відповідав дії платіжної картки, тобто із 30 жовтня 2019 року, а не із зазначеної у розрахунку дати. Крім того, враховуючи зменшення судом нарахованих відсотків, які підлягають стягненню з відповідача, наявні підстави для розрахунку суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних на суму 31638,72 грн., а не на 38 001,97 грн., як розрахував позивач. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, що ним не спростовано, наявні підстави для стягнення з нього 5 936,15 грн інфляційних втрат та 2 202,58 грн трьох відсотків річних. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 39 777,45 грн. заборгованості за кредитним договором, з яких 31 638,72 грн. - сума боргу, 5 936,15 - інфляційне збільшення, 2 202,58 - штрафні санкціі. У зв`язку з частковим (на 82,5%) задоволенням позову на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1998,48 грн. пропорційно до задоволених вимог. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу . Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відповідно до частин 3-4 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було надано копії: свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Міньковською А.В., договору про надання правової допомоги від 15 лютого 2024 року № 26, додаткової угоди до договору № 26 про надання правової допомоги від 15 лютого 2024 року; детального опису робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ ФК «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості, згідно якого вартість робіт складає 7000 грн (документи приєднані до справи в електронній формі). При визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Суд враховує, що позов задоволено частково, адвокат участі у розгляді справи не брав, справа є не складною, тому неминучість витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі викликає сумнів. Справедливим і співмірним буде зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді до 1000 грн.

Outcome: partial