Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 29.01.2026 року до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за вказаною позовною заявою. Так, представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором №2303702 від 22.04.2020 у розмірі 29848,00 грн; судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. Позов обґрунтовано обставинами: 22.04.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №2303702, за яким останній було надано в кредит 9100,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом, які нараховуються за кожен день користування кредитом, та обраховуються за стандартною ставкою 1,9%. Оскільки [PERSON] не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором виникла заборгованість у загальному розмірі 29848,00 грн, яка складається з: 9100 грн - заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 20748,00 грн - заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. 26.02.2021 було укладено договір № ККАУ-26022021 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2303702. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за договором про споживчий кредит №2303702 в сумі 29848,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу. Позиція відповідача: У встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що з моменту виникнення спірних правовідносин минуло майже шість років, а жодних дій, що свідчили б про визнання боргу, він не вчиняв. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 29.01.2026 позовна заява надійшла до суду. 03.02.2026 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вказану цивільну справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 23.02.2026 відповідач подав відзив на позов. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, зокрема для підтвердження факту перерахування та отримання відповідачем кредитних коштів, ухвалою суду було витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про рух коштів на рахунку відповідача. На виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку по рахунку, з якої вбачається, що на картковий рахунок [NUMBER] (належний відповідачу) 22.04.2020 року було зараховано 9 100,00 грн. Також АТ КБ «ПриватБанк» надав виписку з додатку по рахунку № [NUMBER] за період з 22.04.2020 по 22.04.2020 р. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 22.04.2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір №2303702 про надання споживчого кредиту. Вказаний договір є електронним та підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора (М413595), що підтверджує факт його укладення. Відповідно до умов Договору: Сума кредиту: 9 100,00 грн; Строк кредитування: 30 днів; Процентна ставка: 1,90% в день (стандартна); 1,33% в день (знижена, застосовується за умови виконання певних умов). На підтвердження виконання кредитодавцем своїх зобов`язань та отримання відповідачем кредитних коштів матеріали справи містять: Лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про перерахування коштів від 16.12.2025; Витребувану судом виписку АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку № [NUMBER] , яка підтверджує факт зарахування грошових коштів у сумі 9 100,00 грн на рахунок відповідача [PERSON] 22.04.2020. 26.02.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення права вимоги № ККАУ-26022021, відповідно до якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2303702 від 22.04.2020. Відповідач, всупереч умовам договору, свої зобов`язання належним чином не виконав. Згідно з наданим розрахунком заборгованості, заборгованість відповідача становить 29 848,00 грн, з яких: 9 100,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 20 748,00 грн заборгованість за процентами. Відповідач не надав доказів на спростування цього розрахунку або доказів належного виконання зобов`язань. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Щодо форми правочину та його змісту. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626, 628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Конструкція договору приєднання спрямована на уніфікацію договірних умов з метою забезпечення гарантій, визначених ст. 633 ЦК України. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України). За договором приєднання лише одна сторона уповноважена на розроблення договірних умов. Оскільки споживач банківських послуг є юридично слабшою стороною за договором приєднання, що спричиняє дисбаланс свободи договору, тому умови, що розробляються банком (фінансовою установою), повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим кредитор має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Щодо укладення електронного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається за загальним правилом шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Щодо виконання зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 526 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Щодо кредитних правовідносин. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Щодо відповідальності за порушення зобов`язання. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Щодо правонаступництва. Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Щодо відступлення права вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Щодо укладення договору та перерахування коштів. Факт укладення кредитного договору №2303702 від 22.04.2020 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] підтверджений належними доказами. Відповідач акцептував пропозицію кредитодавця, підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ЗУ «Про електронну комерцію». Факт перерахування та отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 9 100,00 грн підтверджується: листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про перерахування коштів; витребуваною судом випискою АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку № [NUMBER] , яка є належним та допустимим доказом зарахування коштів на рахунок відповідача. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Щодо переходу права вимоги до позивача. Право грошової вимоги за кредитним договором до відповідача перейшло до позивача на підставі Договору відступлення права вимоги № ККАУ-26022021 від 26.02.2021, що підтверджується належними доказами. Жодних доказів недійсності вказаного правочину матеріали справи не містять. Щодо застосування позовної давності. Відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Судом встановлено, що кредитний договір №2303702 від 22.04.2020 укладено строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4 Договору строк кредиту становить 30 днів. Згідно з Графіком платежів (Додаток № 1 до Договору), датою повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є 22.05.2020. Отже, кінцевим строком виконання зобов`язання за договором є 22.05.2020. Перебіг позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором №2303702 від 22.04.2020 розпочався 23.05.2020 (наступний день після настання строку виконання зобов`язання). Однак, суд враховує, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань функціонування банківської системи в період воєнного стану» та Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування та застосування строків позовної давності у період дії воєнного стану», перебіг строків позовної давності зупинявся на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також на період дії воєнного стану в Україні. Зазначені норми передбачають, що строки позовної давності, визначені статтею 257 ЦК України, не нараховувалися у період з 02.04.2020 до 03.09.2025 включно. Цей період охоплює як карантинні обмеження, так і період дії воєнного стану. Відповідно, перебіг 3-річного строку позовної давності за кредитним договором №2303702 від 22.04.2020 фактично відновився з 04.09.2025. Позивач звернувся до суду з позовом 29.01.2026, тобто менш ніж через п`ять місяців після відновлення перебігу позовної давності. Відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі вчинення особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідач у відзиві на позов зазначив, що він не визнавав заборгованості, однак це не має правового значення, оскільки строк позовної давності на момент звернення позивача до суду не сплив. Враховуючи, що з 04.09.2025 (моменту відновлення перебігу позовної давності) до 29.01.2026 (дати звернення до суду) минуло менше трьох років, строк позовної давності за вимогами позивача не пропущено. Щодо стягнення заборгованості. Відповідач доказів належного виконання зобов`язань за договором не надав, доводи позивача щодо наявності заборгованості не спростував, контррозрахунку суду не подав. Згідно з наданим розрахунком заборгованості, заборгованість відповідача становить 29 848,00 грн, з яких: 9 100,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 20 748,00 грн заборгованість за процентами. Суд перевірив наданий розрахунок та визнає його обґрунтованим, таким, що відповідає умовам кредитного договору та не суперечить вимогам законодавства. Висновок суду. Оскільки строк позовної давності не пропущено, а відповідач не надав доказів належного виконання зобов`язань, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 29 848,00 грн. VІ. Щодо розподілу судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд,

Outcome: approved