Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла гр. [PERSON] .. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Станом на момент смерті [PERSON] разом з нею проживав її рідний син та єдиний спадкоємець [PERSON] . Оскільки позивач по справі фактично проживав зі своєю матір`ю за однією адресою та вів із нею спільне господарство до моменту її смерті, він не вважав за потрібним у встановлений законом строк звертатись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину, оскільки вважав, що фактично прийняв її через спільне проживання. У листопаді позивач по справі звернувся до приватного нотаріусу Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомової Н.І. з метою оформлення своїх спадкових прав, як в свою чергу роз`яснила останньому, що визначальним для фактичного прийняття спадщини за правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України є саме реєстрація місця проживання разом із спадкодавцем. 28.11.2025 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через пропуск встановленого законом шестимісячного строку на прийняття спадщини. Тому, позивач просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO] . 23.01.2026 року до суду надійшов відзив. Відзив обґрунтовано тим, що на підтвердження своїх вимог позивач надав лише акт від 12.12.2025 р., підписаний мешканцями однієї квартири, текст якого складений від імені першої особи. Крім того, в акті зазначено період сумісного проживання з 2007 по 2009 рік, а це ніяк на п`ять років до відкриття спадщини, як передбачено нормами чинного законодавства. Вважає, що позич належними і допустимими доказами не довів факт йогоспільного проживання з померлою на день її смерті. За таких обставин, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовнихвимог та просив відмовити у позові в повному обсязі. В судове засідання позивач та його представник не з`явились. До початку судового засідання представником позивача [PERSON] подано заяву, згідно якої останній просив розглядати справу без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. До початку судового засідання керуючий справами виконкому райради Петренко С. надав листа, згідно якого просив суд розглянути цивільну справу без особистої участі представника виконкому райради за наявними в матеріалах справи документами, враховуючи доводи, викладені у відзиві на позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 6). За життя [PERSON] належала квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7) та квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Частиною 1 ст.1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1265 ЦК України встановлено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 28.11.2025 року позивач, звернувшись до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомової Н.В., отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що [PERSON] пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини згідно ст. 1270 ЦК України і не надав рішення суду, за яким встановлено факт його спільного проживання з померлою на день її смерті (а.с. 10). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що прийняв спадщину фактом спільного постійного проживання зі спадкодавцем у відповідності до вимог цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За положеннями ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. У п. 23 вищевказаної Постанови вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. За вимогами ч. 1, ч. 6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. На підтвердження факту проживання зі спадкодавцем на момент смерті позивачем надано Акт від 12.12.2025 року, згідно якого [PERSON] з 2007 року по 2009 року проживав з своєю матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] на момент смерті [INFO] (а.с. 10). Разом з тим, суд критично відноситься до наданого Акту, оскільки він складений через 16 років після смерті спадкодавця та складений від імені позивача. Більш того, будь-яких інших доказів на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем суду взагалі не надано. Відтак, суд вважає, що єдиний наданий доказ Акт від 12.12.2025 року на підтвердження постійного проживання зі спадкодавцем не доводить в повній мірі такого факту. Крім того, з матеріалів спадкової справи встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2017 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до Виконкому Металургійного райради про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Визначено [PERSON] , 1965 р.н., додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини у вигляді квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , тривалістю два місяці з дня набрання рішенням законної сили. Більш того, вказаним рішенням суду встановлено факт постійного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з січня 2004 року по день смерті його матері [PERSON] . Відтак, взагалі є незрозумілим за явою все ж таки адресою позивач проживав зі своєю матір`ю на день її смерті. За вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Як визначено у ст.ст. 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, вирішуючи спір між сторонами, встановив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed