Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

10.10.2025 до Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана позовна заява. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2025 матеріали справи передані на розгляд судді Сидоренко А.П. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 14 липня 2005 року [PERSON] управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Сумській області виданий ордер на житлове приміщення №122 у гуртожитку по [ADDRESS] у складі сім?ї [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син). На підставі ордера на житлову площу в гуртожитку №300, виданого 14.07.2005 [PERSON] з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] заселився до житлового приміщення та 31.08.2005 була проведена реєстрація їх місця проживання. У зв?язку з тим, що основний квартиронаймач [PERSON] помер, [PERSON] звернулася із заявою до виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання її наймачем житлового приміщення [ADDRESS] та пунктом 7 рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 26.06.2025 №2152 «Про визнання громадян наймачами жилих приміщень» [PERSON] визнано наймачем вищевказаного приміщення замість попереднього наймача - її чоловіка [PERSON] , який помер. Позивачка з 31.08.2005 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на законних підставах заселилася в житлове приміщення [ADDRESS] та проживає в ньому і до цього часу. Будинок (гуртожиток) [ADDRESS] перебуває у власності Сумської міської об`єднаної територіальної громади, позивачка подала до Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради заяву про передачу у власність вказаної вище квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», проте листом від 12.09.2025 №14.01-15/1028 Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради відмовило їй, з тих підстав, що Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не передбачена приватизація квартир у гуртожитках. Позивачка вважає, що відповідач порушив її права на приватизацію, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29.10.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.01.2026. 05.12.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позов із запереченнями проти позовних вимог з тих підстав, що вчинення дій з приватизації гуртожитку є незаконними. Згідно розпорядження № 656 від 25.12.2025 керівника апарату Зарічного районного суду м. Суми Шевченко А.М. у зв`язку з призначенням [PERSON] суддею Сумського апеляційного суду здійснено повторний автоматизований розподіл вищезазначеної справи, яка згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025 передана для розгляду судді Зері Ю.О. 19.01.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, позовні вимоги позивачка підтримує у повному обсязі та просить суд визнати незаконною та безпідставною відмову відповідача у приватизації житлового приміщення. Для надання відповідачу можливості подати заперечення підготовче засідання відкладалось до 19.02.2026, строк підготовчого провадження був продовжений. Ухвалою суду від 19.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу № 591/11606/25 до розгляду по суті на 14.04.2026. Позивачка та її представник у судове засідання не прибули, згідно поданої представником позивачки заяви від 14.04.2026 остання просила справу розглядати без її участі та участі [PERSON] , позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим на підставі статті 247 ЦПК України, суд розглядає справу без фіксування судового процесу. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд доходить наступного висновку. 14 липня 2005 року [PERSON] управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Сумській області виданий ордер на житлове приміщення №122 у гуртожитку по [ADDRESS] у складі сім?ї [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син). На підставі ордера на житлову площу в гуртожитку №300, виданого 14.07.2005 [PERSON] з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] заселився до житлового приміщення та 31.08.2005 була проведена реєстрація їх місця проживання, що підтверджується копією поквартирної книги. Основний квартиронаймач [PERSON] помер, тому [PERSON] звернулася до виконавчого комітету Сумської міської ради із заявою про визнання її наймачем житлового приміщення [ADDRESS] . На підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 26.06.2025 №2152 «Про визнання громадян наймачами жилих приміщень» [PERSON] визнано наймачем вищевказаного приміщення (пункт 7 вказаного рішення), замість попереднього наймача - її чоловіка [PERSON] , який помер. Згідно витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] з 31.08.2005 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується інформаційним запитом №96/34247 про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12.08.2025. Згідно довідки ТВБВ №10018/065 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 12.06.2025 №198942/116.40/065-05-2025 [PERSON] житлові чеки на приватизацію житла за адресою: [ADDRESS] не використовувалися. Згідно довідки №237 від 23.09.2025 виконавчого комітету Лебединської міської ради Ворожбянського старостинського округу гр. [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 18.11.1992 по 29.01.2001. Згідно довідки Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради №б/н від 14.08.2025 нерухоме майно, належне на праві власності за позивачкою [PERSON] не зареєстроване. Позивачка звернувся до Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради із заявою щодо приватизації житлового приміщення [ADDRESS] . Технічний паспорт на вказане житлове приміщення, виготовлений на замовлення [PERSON] 06.06.2025, не місить відміток про самовільне перепланування. Листом від 12.09.2025 №14.01-15/1028 Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради відмовило позивачці, з тих підстав, що Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не передбачена приватизація квартир у гуртожитках. Водночас судом встановлено, що 13.11.2019 рішенням Сумської міської ради №5909-МР «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності Сумської міської об`єднаної територіальної громади гуртожитку по [ADDRESS] » було надано згоду на прийняття до комунальної власності Сумської міської об`єднаної територіальної громади від Міністерства Внутрішніх справ України гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 19.11.2021 року №714 затверджено акт приймання-передачі державного майна у комунальну власність від 19.11.2021, у якому вказано кількість житловий приміщень у гуртожитку - 79 одиниць у тому числі: однокімнатних - 27 загальною площею 667 кв.м, двокімнатних - 51 загальною площею 2387,1 кв.м, трикімнатних - 1 загальною площею 78,2 кв.м. Протоколом №8 засідання комісії від 28.03.2025 житловий комплекс гуртожитку [ADDRESS] залишено у статусі гуртожитку та дозволено приватизацію його жилих приміщень. У частинах першій, другій статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. У частині третій статті 9 ЖК України (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Зазначені норми є загальними, оскільки відсилають до спеціального законодавства. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Статтею 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» прийняття гуртожитків (як цілісних майнових комплексів) у власність територіальної громади здійснюється за рішенням відповідної місцевої ради (або за рішенням виконавчого органу місцевої ради з наступним затвердженням цією радою). Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом та відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого його використання, а саме: а) залишити житловий комплекс гуртожитку у статусі гуртожитку та дозволити приватизацію його жилих і нежилих приміщень. У такому разі здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями в порядку, передбаченому цим Законом; б) надати цілісному майновому комплексу статус «соціальне житло» та не дозволяти приватизацію його жилих приміщень. У цьому випадку приватизація житлових приміщень гуртожитку не здійснюється (у тому числі й у випадках, передбачених цим Законом), а колишнім законним мешканцям гуртожитку, за їх згодою, надається відповідне соціальне або інше житло; в) перепрофілювати гуртожиток та використовувати цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку за іншим призначенням. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством; г) знести цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку та вжити заходів щодо будівництва на звільненій земельній ділянці соціального житла або продажу земельної ділянки на аукціоні згідно із земельним законодавством. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством; ґ) знести колишній гуртожиток (відповідний цілісний майновий комплекс) та вивільнити земельну ділянку з наступним її продажем на аукціоні. У цьому випадку особи, на яких поширюється дія цього Закону, підлягають переселенню в інше придатне для проживання людей житло, що належить на праві власності або на праві користування відповідній місцевій раді. Таким особам, за їх згодою, виконавчим органом місцевої ради може бути видана грошова компенсація за взяття ними (їх сім`ями) житла в оренду на певний строк (але не більше одного року). Розмір і порядок видачі зазначеної компенсації визначає кожна місцева рада самостійно відповідно до вимог чинного законодавства та виходячи із власних можливостей. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Аналіз наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що право на приватизацію мешканцями гуртожитків може бути реалізоване лише при наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування - рішення відповідної ради. Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» у статті 2 встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває державний житловий фонд. Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутися до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений законодавством. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають під час приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (частини десята, одинадцята статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Перелік випадків відмови чітко визначений у законодавстві і є вичерпним, а саме: відсутність у особи права на приватизацію; заборона приватизувати конкретне приміщення. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18). Якщо органи приватизації зволікають із прийняттям відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передання спірного житла у приватну власність позивача. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 (провадження № 61-1311сво23). Позивачка на законних підставах вселилася, зареєстрована та постійно проживає у житловому приміщенні по [ADDRESS] , звернулася до управління «Центру надання адміністративних послуг у місті Суми» Сумської міської ради із заявою про приватизацію житлового приміщення - вказаної квартири. 12.09.2025 позивачка отримала письмову відмову у приватизації з підстав того, що приватизація житлового приміщення в гуртожитку - ізольованої квартири суперечить чинному законодавству. Вважаючи таку відмову незаконною, [PERSON] відповідно до частини одинадцятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» звернулася до суду з позовом про визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність вищевказане житлове приміщення з покладенням обов`язку на цей орган оформити приватизацію вказаного житлового приміщення. Відповідно до висновків Верховного Суду, сформульованих у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 483/731/19 (провадження № 61-1845св20), такий спосіб захисту у разі порушення права під час приватизації майна, як визнання безпідставної відмови органу приватизації передати у приватну власність таке майно з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення є належним. З урахуванням висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року (справа № 759/1426/22 провадження № 61-15198сво23) органи приватизації, органи місцевого самоврядування мають право відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, лише у випадку відсутності у них права на приватизацію та/або заборони приватизувати конкретне приміщення; зазначення в ордері, що він видається на житлову площу у гуртожитку, а не на житлове приміщення державного житлового фонду, не впливає на його законність як підстави на вселення особи до житла, крім випадку, якщо він скасований або визнаний недійсним; зміна власника житлового фонду, категорії житла (будинку, гуртожитку) не може бути підставою для відмови мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла; неналежне виконання обов`язку щодо обліку житлових приміщень (квартир) державного житлового фонду, що перешкоджає їх приватизації громадянами, які на законних підставах вселилися та проживають у цих приміщеннях (квартирах) та відповідно до закону мають право на їх приватизацію, не може покладати на цих громадян негативні наслідки такої бездіяльності уповноважених органів державної влади / місцевого самоврядування та тягар ризиків відмови у приватизації житлових приміщень (квартир) з цих підстав. При цьому більша площа житлового приміщення, зазначена у технічному паспорті, порівняно з ордером, також на думку суду не є підставою для відмови у приватизації, оскільки технічний паспорт відображає фактичні розміри, які можуть відрізнятися від даних ордера, оскільки на момент видачі ордера інвентаризація житлового приміщення №122 у гуртожитку по [ADDRESS] не проводилася. Аналізуючи наявні у справі докази, суд погоджується з доводами позивачки та вважає позовні вимоги правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до положень статті 141 ЦПК України позивачці за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved