Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

22 січня 2026 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] , за підписом її представника Хейніс Олександра Григоровича, до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» («Альфа банк»), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною (далі третя особа) вчинено виконавчий напис №21799 про стягнення з [PERSON] (далі позивач) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА БАНК» заборгованості в розмірі 18320,56 грн. за договором №500814562 від 05.02.2019 р. У виконавчому написі вказано, що із позивача на користь відповідача стягується заборгованість у період з 18.05.2019 по 12.08.2019 рр. за кредитним договором №500814562 від 05.02.2019 року, укладеним між позивачем та відповідачем. На підставі спірного виконавчого напису 18.10.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною (далі - приватний виконавець) було відкрито виконавче провадження №60359101 із примусового виконання напису №21799. Вважає, що виконавчий напис №21799 від 18.09.2019 р. вчинено з порушенням вимог законодавства, зокрема, не було з`ясовано питання безспірності заборгованості, а кредитний договір, з якого виникла заборгованість у сумі 18320,56 грн., нотаріально не посвідчувався. З огляду на зазначене, просить виконавчий напис №21799 від 18.09.2019 р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА БАНК» заборгованості в розмірі 18320,56 грн. визнати таким, що не підлягає виконанню та стягнути із відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 26.01.2026 р. відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також суддею визначено строки для подання позивачем відповіді на відзив та подання відповідачем заперечень. Запропоновано третій особі протягом 10 днів з дня отримання копії позовної заяви або копії відзиву надати суду свої пояснення. 06.02.2026 року від представника відповідача Михніцького Г.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову, у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю, крім того просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Вказав, що кредитором та нотаріусом дотримано процедуру вчинення виконавчого напису. Третя особа письмових пояснень до суду не подавала. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 05 березня 2019 року між [PERSON] та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЛЬФА БАНК» було укладено у простій письмовій формі договір про надання кредиту №500814562. Відповідно до умов вищезгаданого Договору [PERSON] надана сума кредиту: 14613,34 грн., річна фіксована процентна ставка: 52,00%, строк кредиту 84 місяці (до 06.03.2026). 18.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис №21799 про стягнення з [PERSON] на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА БАНК» заборгованості в розмірі 18320,56 грн. за договором №500814562 від 05.02.2019 р., що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 78,85 грн., простроченої заборгованості по комісії та процентах 2424,06 грн., строковій заборгованості за сумою кредиту 14534,49 грн., строковій заборгованості по комісії та процентах 633,16 грн., а також 650,00 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом. З тексту Виконавчого напису вбачається, що нотаріус Хара Н.С. при його вчиненні керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172. 18.10.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Юхименко О.Л. за заявою стягувача на підставі виконавчого напису №21799 від 18.09.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60359101 про стягнення з боржника [PERSON] на користь АТ «АЛЬФА БАНК» заборгованості в розмірі 18320,56 грн. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У ст. 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У підпункті 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 (далі - Порядок), визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, що передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016р. скасовано; визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, змін, які вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів шляхом доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 18 вересня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. по справі № 826/20084/14. Відповідно до п. 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Укладений між АТ «АЛЬФА БАНК» та позивачем договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічної правова позиція зазначена в постановах ВС від 15.04.2020р. по справі №158/2157/17, від 21.10.2020р. по справі №172/1652/18, в постанові ВП ВС від 21.09.2021р. по справі № 910/10374/17. Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, що останній, звертаючись до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, надав останньому для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений без правових підстав, відповідно заборгованість за кредитним договором не є безспірною, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2024 між [PERSON] та Адвокатом Хейніс О.Г. укладено Договір про надання правничої допомоги, відповідно до додаткової угоди №4 до Договору про надання правничої допомоги від 03.12.2024 року оплата послуг адвоката склала 15000,00 гривень. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду копію ордера на надання правничої допомоги, копію квитанції до прибуткового касового ордеру №15/12/25 на суму 15000,00 гривень про оплату наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги, платник [PERSON] , отримувач Хейніс О.Г., що підтверджує понесені позивачем витрати. У клопотанні від 06.02.2026 представник відповідача просив максимально зменшити розмір витрат на правничу допомогу, вказавши,що ця сума не співмірна боргу вказаному у виконавчому написі. При визначенні суми відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (аналогічної позиції дотримується Верховний Суд в додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 9009/371/18 та постанові від 05.06.2019 у справі № 922/928/18). У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved