Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 90185,47 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказав, що 12.03.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено договір кредиту №Р20.22376.005013951. Відповідно до умов договору Кредитодавець надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 49 999,00 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами договору. ПАТ «Ідея Банк» надав позичальнику кредит в розмірі 49 999,00 гривень на строк 24 місяці, на споживчі потреби з відсотковою ставкою 15% річних, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за його користування. Згідно з Законом України «Про споживче кредитування», реальна процентна ставка складає 72,63% (п. 5.7 Договору кредиту). В п. 6 Договору кредиту наведено «Графік щомісячних платежів за кредитним договором». Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі надавши Позичальнику кредитні кошти в розмірі 49 999,00 грн. в строки, визначені умовами Договору. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з неповерненням отриманих коштів за Договором кредиту та відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за Договором № №Р20.22376.005013951 від 12.03.2019, станом на 19.12.2023 (дата відступлення) заборгованість становить 90185,47 грн., яка складається з: - заборгованості за основним боргом 40763,21 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 17829,67 грн.; - заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту 31592,59 грн. 19.12.2023 між акціонерним товариством «Ідея Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу № 19/12-2023 (далі - Договір факторингу 1). За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 22.12.2023, відповідно до договору факторингу №12/90 перейшло право за договором №Р20.22376.005013951 від 12.03.2019, що укладено між AT «Ідея Банк» та [PERSON] З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 90185,47 грн., а також судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень. Ухвалою суду від 11.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими документами направлялась на адресу реєстрації відповідача, однак до суду повернувся конверт із відміткою «відмова». Враховуючи норми ч. 8 ст. 128 ЦПК, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Аналогічна позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19. Також секретарем судового засідання здійснювались телефонні дзвінки на контактні номери телефону позивача, наявні у справі, однак оператор повідомив, що даний номер не є дійсним. Таким чином, судом було вжито усіх доступних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. 12.03.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту №Р20.22376.005013951, відповідно до умов якого Кредитодавець надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 49 999,00 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами договору. ПАТ «Ідея Банк» надав позичальнику кредит в розмірі 49 999,00 грн. на строк 24 місяців, на споживчі потреби, з відсотковою ставкою 15% річних, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за його користування. Позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даному Договорі та кредитній справі Позичальника у Банку), які повідомлені та надані ним Банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; Банк перед укладанням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами Банку і згоден з ними, (п. 5.1 Договору кредиту). У п.1.10 договору зазначено, що за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: - надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в контакт-центрі банку, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; - опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. В п. 6 Договору кредиту наведено «Графік щомісячних платежів за кредитним договором». Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі надавши Позичальнику кредитні кошти в розмірі 49 999,00 грн, в строки, визначені умовами Договору. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з неповерненням отриманих коштів за Договором кредиту та відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за Договором №Р20.22376.005013951 від 12.03.2019 станом на 19.12.2023 (дата відступлення), заборгованість становить 90 185,47 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом 40 763,21 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 17 829,67 грн; заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту 31 592,59 грн. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу № 19/12-2023. Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору (в реєстрі у т.ч. наявний відповідач). Так, ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі та відповідно перерахував суму на користь АТ «Ідея Банк». 22.12.2023 між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» передав, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ» прийняв права вимоги, зокрема, за Кредитним договором №Р20.22376.005013951 від 12.03.2019. Відповідно до п. 2.1 за цим договором ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» відступає ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно з положенням п. 2.2 цього договору, права вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами та в реєстрі боржників в електронному вигляді та надсилається разом з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді (в реєстрі у т.ч. наявний відповідач). За таких обставин, до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ», починаючи з 22.12.2023, відповідно до договору факторингу № 22/12-2023 перейшло право за Договором №Р20.22376.005013951 від 12.03.2019, що укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Таким чином, предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за укладеним кредитним договором. Стосовно правонаступництва за борговими зобов`язаннями. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем. Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 525, 526, 530 та 629 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кошти, а останній зобов`язався, зокрема, повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними, розмір яких визначений договором. Такий правочин (кредитний договір), згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Відповідач, в порушення умов укладеного кредитного договору, своєчасно не повернув кредитні кошти та не сплатив відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача, зокрема, по тілу кредиту, та заборгованості за процентам. Розмір вказаної заборгованості за кредитним договором відповідач не спростував. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача простроченої плати за обслуговування кредиту, то судом встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач скористався кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконав не у повному обсязі. У п.1.10 договору зазначено, що за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в контакт-центрі банку, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Згідно з частиною першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору), після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно кредитного договору, відповідачу встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем, а значить, умови договору передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, у тому числі на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку щодо погашення заборгованості. Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у п.6.1 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів) (колонка 7.4). При цьому не передбачено плати відносно послуг: за ведення рахунку (колонка 7.1), за розрахунково-касове обслуговування (колонка 7.2), комісія за надання кредиту (колонка 7.3). Отже, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах (та стосовно таких самих умов договору із АТ «Ідея Банк» щодо надання послуг з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості) викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 639/907/20. Такі висновки щодо застосування норм права викладені також у постанові Верховного Суду у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. За наведених обставин, позов в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту є безпідставним, у зв`язку з чим у цій частині позову (31 592,59 грн.) слід відмовити. Водночас, як встановлено судом, згідно виписки по рахунку відповідачем було сплачено оплату за обслуговування за користування кредиту за весь час кредитування в сумі 11 243,91 грн., в зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вказані сплачені кошти в сумі 11 243,91 грн. підлягають зарахуванню в суму несплачених відсотків за користування кредитом та основного боргу. Згідно доданого позивачем розрахунку, заборгованість за основним боргом становить 40763,21 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 17829,67 грн., що разом становить 58 592,88 грн. Оскільки згідно виписки по рахунку відповідачем було сплачено оплату за обслуговування за користування кредиту за весь час кредитування в сумі 11 243,91 грн., то суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 47348,97 грн. заборгованості (58592,88 11243,91). Розподіляючи судові витрати, суд звертає увагу на таке. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки на користь позивача підлягає стягненню 47348,97 грн. кредитної заборгованості, що є 52,50% від суми пред`явленого позову (90185,47), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1589,70 грн. судового збору (3028 х 52,50 : 100). Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Суд встановив, що між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правовий курс» укладено договір про надання правової допомоги №02-24 від 01.07.2024. На виконання умов Договору складено акт №1 від 24.07.2025 приймання-передачі наданої правової допомоги, відповідно до котрого вказується розмір та обсяг наданої правової допомоги із зазначенням вартості. Відповідно до акту, вартість наданих послуг із правової допомоги складає 1731857,90 грн., в котрій включено правову допомогу до позичальника [PERSON] за договором кредиту №Р20.22376.005013951 від 12.03.2019 (у розмірі 7000 грн.). Вказана сума сплачена позивачем адвокатському об`єднанню «Правовий курс», що підтверджено платіжною інструкцією №1496 від 24.07.2024 року. Тобто, позивач надав докази понесених витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч.3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно частини четвертої цієї ж статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в акті обсяг виконаних адвокатом робіт: надання консультації, аналіз документів, підготовка позовної заяви. Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною. При цьому переважна більшість тексту позову містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду цивільно-правових спорів. До позовної заяви додані документи, які були в наявності у позивача. Отже, справа не вимагала вжиття дій щодо збирання доказів, чи проведення розрахунків. При цьому акт прийому-передачі до договору про надання правової допомоги містить інформацію щодо надання юридичної допомоги по справам про стягнення заборгованості за 27 кредитними договорами (у т.ч. відповідача). Отже, така позовна заява не є унікальною. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також відсутність судових засідань у цій справі, слід дійти висновку про неспівмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн., який є очевидно завищеним. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягали б стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката у спірному випадку є співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт.

Outcome: partial