Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВІН ФІНАНС" звернулося в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 04.05.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №149180. Відповідно до індивідуальної частини договору №149180 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику в розмірі 7000,00 грн, шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківській картковий рахунок клієнта строком на 30 днів. Договір про надання фінансового кредиту №149180 від 04.05.2018 укладений в електронній формі, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ "Він Фінанс". 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ "Він Фінанс") укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами. 12.04.2018 укладено додаткову угоду №6 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №7 від 08.10.2018 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №149180 від 04.05.2018 перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ "Він Фінанс"). 25.07.2024 відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ "Він Фінанс". Наказом № 55-к від 25 липня 2024 року на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства. Через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, загальний розмір заборгованості становить 20 737,09 грн, яка складається з: суми заборгованості - 15 845,00 грн, суми інфляційних втрат - 3 464,74 грн, суми 3% річних - 1427,35 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути зазначену суму заборгованості та судові витрати у розмірі 2422,40 грн за судовий збір та 5000,00 грн на правову допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовних вимогах просить суд, справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 04.05.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №149180. Відповідно до індивідуальної частини договору №149180 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику в розмірі 3500,00 грн, шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта, на 30 днів. Сторонами погоджено фіксована процентна ставка за користування кредитом: 1,71 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (624,15 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору. Сукупна вартість кредиту складає 151,30 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 5295,50 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування кредитом 51,30 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 1795,50 грн (у грошовому виразі). Кредит надається на 30 днів. Договір про надання фінансового кредиту №149180 від 04.05.2018 укладений в електронній формі відповідно до закону України «Про електронну комерцію». За вказаним договором зазначено, що [PERSON] підписала договір електронним підписом (одноразовим ідентифікатором А619652) 04.05.2018, довідка про ідентифікацію. Додано графік платежів до договору. За розрахунком заборгованості за договором №149180 від 04.05.2018, загальна заборгованість становить 20 737,09 грн, яка складається з: суми заборгованості - 15 845,00 грн, суми інфляційних втрат - 3 464,74 грн, суми 3% річних - 1427,35 грн. Згідно договору факторингу № 1 від 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ "Він Фінанс"), на підставі чого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами. 12.04.2018 укладено додаткову угоду №6, та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №7 від 08.10.2018 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №149180 від 04.05.2018 перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ "Він Фінанс"). Таким чином, ТОВ "Він Фінанс" набуло статусу кредитора за кредитним договором №149180 від 04.05.2018, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем. Відповідно протоколу загальних зборів № 1706 від 25.07.2024 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ "Він Фінанс". Наказом № 55-к від 25 липня 2024 року на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства. З огляду на викладене, між сторонами виникли кредитні правовідносини, де відповідачем порушено право позивача на отримання заборгованості, тому, при вирішенні вказаного спору суд керувався ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 р. у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. За статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. На підставі вказаних норм, враховуючи, що відповідач не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, укладеним між сторонами, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту. Сума заборгованості у розмірі 20 737,09 грн, яка складається з: суми заборгованості - 15 845,00 грн, суми інфляційних втрат - 3 464,74 грн, суми 3% річних - 1427,35 грн, підлягає стягненню з відповідача. Отже, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості в розмірі 20 737,09грн (двадцять тисяч сімсот тридцять сім гривень 09 копійок) за кредитним договором №149180 від 04.05.2018 підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення суми судових витрат, суд виходив з того, що ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції №149180 від 27.06.2025 позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, суд стягує з відповідача суму судових витрат у вказаному розмірі. Із договору № 33 від 22.03.2024 вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» уклала угоду з адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» про надання правничої допомоги. В детальному описі робіт до зазначеного договору про надання правничої допомоги, вартість послуг адвоката А. В. Міньковської складає 5000,00 грн, які відповідно до Акта про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) ТОВ «Він Фінанс» сплатило адвокату А.В. Міньковській за договором № 33 від 22.03.2024, що підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved