Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 12 вересня 2022 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») в електронній формі був укладений кредитний договір № 6312296, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит у розмірі 3000,00 грн, а остання зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі та штрафні санкції, що передбачені договором. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму. Між ТОВ «Мілоан» та позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 95-МЛ від 27 квітня 2023 року, згідно з умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право грошової вимоги до боржників, в тому числі і за кредитним договором № 6312296 від 12 вересня 2022 року. Відповідач не? виконувала? належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість за договором, яку позивач просить стягнути в розмірі 10 366,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 1 980,00 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків 7 816,00 грн, прострочена заборгованість за комісією 570,00 грн, а також судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Відповідач у поданому відзиві на позов просила застосувати строки позовної давності, так як позов подано після спливу встановленого законом строку позовної давності в три роки, і доказів її переривання і зупинення не надано, та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Окремо у відзиві позивач звернула увагу на те, що позивач не довів наявності у нього належного матеріально-правового статусу кредитора, що є обов`язковою умовою для звернення з позовом. У наданій представником позивача відповіді на відзив, останній просить задовольнити позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] в повному обсязі, вказавши на належне відступлення прав вимоги до відповідача, а також на те, що строки позовної давності не були пропущені, оскільки право вимоги до [PERSON] виникло в межах зупинення таких строків згідно приписів «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, а тому строк позовної давності починає свій відлік з 04 вересня 2025 року, коли набрав чинності Закон України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у судове засідання не з`явився, розгляд справи просив здійснювати без його участі, про що зазначив у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач у дане судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час, місце та дату розгляду справи, 23 лютого 2026 року у вступному слові позов визнала частково на суму отриманих коштів - 3000,00 грн, при цьому вказавши на завищений розмір витрат на правову допомогу, які не має можливості сплатити. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі 08 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23 лютого 2026 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини 12 вересня 2022 року [PERSON] на сайті miloan.ua заповнила анкету-заяву на кредит № 6312296. В подальшому, 12 вересня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 6312296 (далі Договір), який позичальником підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором S96516 (12.09.2022 o 08:54), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався на умовах визначених договором, на строк визначений п. 1.3 Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно в рекомендовану дату платежу (пункт 1.1 Договору). Сума кредиту (загальний розмір) становить 3 000,00 грн. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 12 вересня 2022 року (дата надання кредиту), комісія за надання кредиту: 570,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду нараховуються за ставкою 2,00%, а протягом поточного періоду - за ставкою - 3,00%,? орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 12 570,00 грн (пункти 1.2, 1.5 Договору). Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *24 (п. 2.1 Договору). У п. 2.3 Договору строни такого договору обумовили умови пролонгації, згідно яких позивач наділений правом неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, шо кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені цим п. 2.3 Договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Кредитор без згоди позичальника може відступити свої права вимоги за договором на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії договору без згоди позивальника (п. 3.2.6 Договору). Факт ідентифікації позичальника із присвоєнням їй одноразового ідентифікатора підтверджується довідкою про ідентифікацію [PERSON] у ТОВ «Мілоан». Графіком платежів за договором доведено до відома [PERSON] інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом. ТОВ «Мілоан» перерахувало кредитні кошти у розмірі 3 000,00 грн [PERSON] на рахунок № [NUMBER] , про що свідчить платіжне доручення № 82473473 від 12 вересня 2022 року та інформація АТ КБ «Приват Банк» від 17 грудня 2025 року, у якій також повідомлено про те, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] . 27 квітня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 95-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників у реєстрі боржників. Про що також був складений акт приймання-передачі реєстру божників від 27 квітня 2023 року. 26 серпня 2025 року? ? між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено додаткову угоду до договору відступлення прав вимоги № 95-МЛ від 27 квітня 2023 року. Згідно платіжної інструкції № 71170 від 27 квітня 2023 року ТОВ «ФК «Кредит Капітал» сплатило на користь ТОВ «Мілоан» кошти згідно договору відступлення прав вимоги № 95-МЛ від 27 квітня 2023 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 95-МЛ від 27 квітня 2023 року від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 6312296 від 12 вересня 2022 року на загальну суму 10 366,00 грн. 04 листопада 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслало відповідачу претензію про необхідність виконання зобов`язань за кредитним договором № 6312296 від 12 вересня 2022 року на загальну суму 10 366,00 грн. Згідно з наданими позивачем відомостями про щоденні нарахування та погашення, випискою з особового рахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 6312296 від 12 вересня 2022 року становить 10 366,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 1 980,00 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків 7 816,00 грн, прострочена заборгованість за комісією 570,00 грн. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Стосовно правонаступництва за зобов`язанням. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором про споживчий кредит № 6312296 від 12 вересня 2022 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] , і заперечення відповідача з даного приводу судом відхиляються. Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом пункту четвертого першої Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи положення частини статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. У статті 3 Закону України «Проелектронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також, відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт шостий частина першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Суд установив, що між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит № 6312296 від 12 вересня 2022 року в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Відповідно до умов договору ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кошти в сумі 3 000,00 грн строком на 105 днів, з можливою пролонгаціє відповідно до п. 2.3 Договору, а остання зобов`язалася повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними, розмір яких визначений договором, а також комісію. 12 вересня 2022 року кредитні кошти були перераховані відповідачу, що не заперечувалось у судовому засіданні і самою [PERSON] . Отже, факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «Мілоан» суд вважає доведеним. У подальшому позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набув права грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором про споживчий кредит № 6312296 від 12 вересня 2022 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . У підписаному відповідачем договорі про споживчий кредит визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, комісія за надання кредиту, строк повернення коштів та можливість прологації, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, оскільки не повністю повернула кредитору кредитні кошти, проценти за користування ними, комісію, внаслідок чого виникла заборгованість за договором про споживчий кредит № 6312296 від 12 вересня 2022 року, яка згідно розрахунку та відомостей про щоденні нарахування та погашення, що містять докази пролонгації відповідно до п. 2.3 Договору, становить 10 366,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 1 980,00 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків 7 816,00 грн, прострочена заборгованість за комісією 570,00 грн. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Розмір вказаної заборгованості за кредитним договором відповідач не спростувала, власного контррозрахунку, доказів про належне виконання умов кредитного договору не надала. Відтак суд вважає, що позов є обґрунтованим, позовні вимоги є доведеними, а тому із відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у повному обсязі в межах заявлених позовних вимог. Що стосується застосування наслідків пропуску строку позовної давності до заявлених позовних вимог, на чому наполягає відповідач, то суд зазначає наступне. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який Указами Президента України неодноразово продовжувався. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX, який набрав чинності 17 квітня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон України № 4434-ІХ від 14 травня 2025 року «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким виключено пункт 19 «Прикінцевих та перехідних положень» щодо призупинення строків позовної давності, набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 04 вересня 2025 року. Таким чином, у період з 02 квітня 2020 року до 04 вересня 2025 року строки позовної давності були зупинені, і звернення позивача з цим позовом 24 листопада 2025 року вчинено в межах строку позовної давності. Розподіл судових витрат Відповідно до частин першої та третьої статті133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи встановлено що при звернення до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. З огляду на те, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у зазначеному вище розмірі. Представник позивача також заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн, на підставі: договору № 0107 про надання правової допомоги від 01 липня 2025 року, акта № Д/6985 наданих послуг від 12 листопада 2025 року та детального опису наданих послуг до нього, ордерів, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Усенка М.І. Допомога полягала в: усній консультації клієнта, ознайомленні з матеріалами кредитної справи, погодженні правової позиції, складанні позовних заяви, поданні заяви до суду від імені клієнта. Затрачений час 6 годин 30 хвилин, загальна вартість 8 000,00 грн. Відповідач заперечила проти розміру витрат на професійну правничу допомогу позивача, із вказаними запереченнями суд частково погоджується. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з приписів ст. 137 ЦПК України. Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, слід дійти висновку про не співмірність розміру заявленого до стягнення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн, який є завищеним. Суд, вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, з урахуванням вимог статтей 137, 141 ЦПК України, а саме з урахуванням критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також обґрунтованості таких витрат відповідно до предмета спору.

Outcome: approved