Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-12 00:00:00

У червні 2020 року КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути із [PERSON] на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» таку заборгованість: за спожиті до 30.04.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 18 761,90 грн; за спожиті до 30.04.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 66 731,08 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 5 386,06 грн та 3% річних у розмірі 1 564,79 грн; за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 5 990,38 грн; за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 50 628,73 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 1 192,96 грн та 3% річних у розмірі 862,38 грн; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 53 грн; судовий збір у розмірі 2 102 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» (далі - кредитор) та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі - новий кредитор/позивач) укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період 01.08.2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору. Відповідно до додатку № 1 та/або додатку № 2 до договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 85 492,98 грн (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 18 761,90 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 66 731,08 грн) за адресою: [ADDRESS] . Згідно із п. 3.4.2 договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або додатку № 2 до договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором. Також відповідно до п. 1.3 договору цесії кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням, та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору у зв`язку із неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та у додатку № 2 до договору цесії. Тому позивач набув право вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого гарячого водопостачання у розмірі 85 492,98 грн та прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством, додаткових грошових зобов`язань у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги. Позивач зазначав, що надання послуг відповідачу здійснювалося на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 № 111 (4511). Вказував, що у зв`язку із набуттям права вимоги до відповідача за договором цесії та відповідно до положень чинного законодавства України ним нараховано: інфляційну складову боргу у розмірі 5 386,06 грн; 3% річних у розмірі 2 564,79 грн. Також позивач посилався на те, що розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», яке продовжує бути постачальником таких послуг після ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». На виконання вимог закону КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого правилами. Такий договір є договором приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживач отримує такі послуги оскільки від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався) та має здійснювати оплату виставлених рахунків. За адресою: [ADDRESS] , проживає відповідач, який є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Проте відповідач своєчасно не сплачував за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.12.2019 складає 56 619,11 грн (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 5 990,38 грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 50 628,73 грн). Також позивачем нараховано інфляційну складову боргу у розмірі 1192,96 грн, а також 3% річних на суму заборгованості у розмірі 862,38 грн. Тому позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.09.2020 позовну заяву залишено без руху та надано відповідачу строк для усунення недоліків. 08.02.2021 представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.03.2025 розгляд справи призначено у судовому засіданні із повідомленням сторін. 17.03.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому він проти позовних вимог заперечував. Заперечення мотивував тим, що він є власником лише 2/3 частини квартири, а в квартирі зареєстровані 19 осіб, які у свій час там не проживали до війни. З 06.11.2019 він не зареєстрований за цією адресою та звернувся до відповідача із вимогою здійснити перерахунок заборгованості, проте цього здійснено не було. Також просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення з нього заборгованості за період до 02.04.2017. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов та будь-яких заяв до суду не подав, причини неявки суду не повідомив. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст.280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того, чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулося у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено. У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, незважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630. Відповідно до п. 8 Правил та Закону послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг Споживачами. Квартира за адресою: [ADDRESS] , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Факт належності цієї квартири на праві власності відповідачу [PERSON] не заперечується останнім, проте він вказує про належність йому лише 2/3 частин квартири, проте доказів на підтвердження цих доводів не надав. Відповідач від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався) та підтверджує факт їх використання. Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін, а саме: позивач надає послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 20 Закону, п. п. 18, 20, 30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у встановлені строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). Згідно із п. 3 Розділу VI Прикінцевих та перехідних Закону України «Про житлово-комунальні послуги» положень договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Так, за змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. До того ж, слід зазначити, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. Відповідна позиція викладене у постанові КГС від 21.04.2020 року (справа № 910/7968/19). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з позовної заяви, відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, нараховані з 01.05.2018, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.12.2019 складає 56 619,11 грн. (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 5 990,38 грн; заборгованість за послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 50 628,73 грн) (а.с. 6). Факт нездійснення ним оплати вартості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, нараховані з 01.05.2018, відповідач не заперечує. У відзиві на позовну заяву відповідач вказував на неправильність розрахунків, наданих позивачем, проте свого розрахунку заборгованості на підтвердження таких обставин не надав. Також відповідачем не надано доказів на підтвердження факту звернення до позивача із вимогою про здійснення перерахунку заборгованості та ігнорування позивачем такої вимоги. Посилання відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/9855/19 суд відхиляє, позаяк воно стосувалося вимог ОСББ «КУТ» до КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» провести перерахунок послуги постачання теплової енергії за опалення будинку [ADDRESS] за період з 26 по 31 жовтня 2018 року окремо від послуги постачання гарячої води та визначити фактичну вартість послуги постачання теплової енергії за опалення будинку за період з 26 по 31 жовтня 2018 року для мешканців зазначеного будинку, та провести перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року для мешканців зазначеного будинку. Тому цим рішенням не установлено будь-яких фактів щодо квартири відповідача. Та обставина, що протягом цього періоду у квартирі відповідача були зареєстровані інші особи, деякі із них проживали у цій квартирі, не є підставою для звільнення відповідача від свого обов`язку утримувати належне йому майно. З огляду на це, суд під час розгляду справи враховує наданий позивачем розрахунок заборгованості як належний доказ. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, нараховані з 01.05.2018 по 01.12.2019, у розмірі 56 619,11 грн. Крім того, 11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період 01.08.2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору (а.с. 11-12). Відповідно до витягів із додатку № 1 та додатку № 2 до договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 85 492,98 грн (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 18 761,90 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води розмірі 66 731,08 грн) за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-14). Згідно із п. 3.4.2 договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або додатку № 2 до договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором. Також відповідно до п. 1.3 договору цесії кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням, та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору у зв`язку із неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та у додатку № 2 до договору цесії. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). На підтвердження розміру заборгованості позивачем додано до позовної заяви відповідний розрахунок, згідно із яким заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води становить 85 492,98 грн (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 18 761,90 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води розмірі 66 731,08 грн) (а.с. 5). Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, а тому суд доходить висновку про обґрунтованість і цих позовних вимог. Водночас відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено прохання застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Відповідно до положень ст. ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо. Позивач із позовною заявою звернувся до суду 25.06.2020, а тому трирічний строк застосування позовної давності мав відраховуватися від 25.06.2017. Водночас 30.03.2020 був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020. Відтак, КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності мало право на стягнення лише заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, право вимоги яких виникло, починаючи з 02.04.2017. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.07.2015 по 30.04.2018. Водночас станом на 02.04.2017 у відповідача існувала прострочена заборгованості за період з 01.07.2015 по 28.02.2017, позаяк платіж за лютий 2017 року відповідач мав здійснити до 20 числа наступного місяця, тобто до 20.03.2017. Отже, до позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 01.07.2015 по 28.02.2017 слід застосувати позовну давність. Платіж за березень 2017 року відповідач мав здійснити у строк до 20.04.2017, а тому лише 21.04.2017 у позивача виникло право вимоги за цим платежем, тому цього платежу та усіх наступних строк позовної давності не застосовується. Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01.07.2015 по 28.02.2017 позивачем нараховано: заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 12 615,41 грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 24 433,11 грн, які не підлягають стягненню у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, нараховані з 01.03.2017 по 30.04.2018, право вимоги яких виникло після 02.04.2017, у розмірі 48 444,46 грн (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 6 146,49 грн; заборгованість за послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 42 297,97 грн). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Так, згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку із простроченням сплати заборгованості позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних на заборгованість, яка виникла за період з 01.05.2018 по 01.12.2019, а саме: 1 192,96 грн інфляційна складова боргу та 862,38 грн 3% річних, що підтверджуються розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с. 9). Відповідач цей розрахунок заборгованості не спростував, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги у цій частині. Також позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних на заборгованість, яка виникла 30.04.2018 та становить 85 492,98 грн. Таке нарахування здійснювалося лише у період з листопада 2018 року по листопад 2019 року та становить: 5 386,06 грн інфляційна складова боргу та 2 564,79 грн 3% річних, що підтверджуються розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с. 8). Водночас суд дійшов висновку про стягнення заборгованості, яка виникла 30.04.2018, у розмірі 48 444,46 грн, а тому судом здійснено перерахунок інфляційних втрат та 3% річних на цю суму заборгованості та за наведений позивачем період, які становлять: 3 181,68 грн інфляційна складова боргу та 1 572,79 грн 3% річних, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 1 545,89 грн та 38,98 грн витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Outcome: partial