Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

ТОВ "Факторинг Партнерс" за допомогою системи "Електронний суд" звернулось до Слобідського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 340874 від 13.08.2020 року, № 3314019 від 09.12.2020 року в розмірі 28714,65 грн., та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 13.08.2020 року між ТОВ "Слон Кредит" та [PERSON] укладено кредитний договір № 340874, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 25000 грн. на строк 549 днів. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору № 340874 від 13.08.2020 року, про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує платежі, в результаті чого станом на 19.01.2026 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 19331,65 грн., а саме: 13347 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5759,04 грн. - заборгованість за процентами; 1350 грн.; 213,55 грн. - інфляційні збитки; 12,06 грн. - 3% річних. Між ТОВ "Слон Кредит" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір факторингу № 26-11/2021 від 26.11.2021 року, відповідно до умов якого ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 340874 від 13.08.2020 року. Між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір факторингу № 10-01/2023 від 26.11.2021 року, відповідно до умов якого ТОВ "Коллект Центр" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 340874 від 13.08.2020 року. Між ТОВ "Коллект Центр" та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір факторингу № 28-08/25 від 28.08.2025 року, відповідно до умов якого ТОВ "Факторинг Партнерс" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 340874 від 13.08.2020 року. Крім того, 09.12.2020 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] укладено кредитний договір № 3314019, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 4500 грн. на строк 30 днів з можливістю пролонгацій. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору № 3314019 від 09.12.2020 року, про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує платежі, в результаті чого станом на 19.01.2026 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 9383 грн., а саме: 2876 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6507 грн. - заборгованість за процентами. Між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" укладено договір факторингу № ФК 21-01/22 від 21.01.2022 року, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 3314019 від 09.12.2020 року. Між ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір факторингу № 01-08/25 від 01.08.2025 року, відповідно до умов якого ТОВ "Факторинг Партнерс" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 3314019 від 09.12.2020 року. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 03.02.2026 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на зареєстровану адресу місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 13.08.2020 року між ТОВ "Слон Кредит" та [PERSON] укладено кредитний договір № 340874, відповідно до умов якого товариство надало [PERSON] кредит в розмірі 25000 грн. на строк 549 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 25% в день - за перший день користування кредитом, та 85% річних за всі наступні дні користування кредитом. Відповідно до розрахунку суми заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 10.03.2023 року за кредитним договором № 340874 від 13.08.2020 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 19106,04 грн., а саме: 13347 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5759,04 грн. - заборгованість за процентами. Між ТОВ "Слон Кредит" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір факторингу № 26-11/2021 від 26.11.2021 року, відповідно до умов якого ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 340874 від 13.08.2020 року. Між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір факторингу № 10-01/2023 від 26.11.2021 року, відповідно до умов якого ТОВ "Коллект Центр" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 340874 від 13.08.2020 року. Між ТОВ "Коллект Центр" та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір факторингу № 28-08/25 від 28.08.2025 року, відповідно до умов якого ТОВ "Факторинг Партнерс" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 340874 від 13.08.2020 року. В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань відповідачем, позивачем нараховані за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року інфляційні втрати в розмірі 213,55 та 3% річних в розмірі 12,06 грн. 09.12.2020 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] укладено кредитний договір № 3314019, відповідно до умов якого товариство надало [PERSON] кредит в розмірі 4500 грн. на строк 30 днів, з можливістю пролонгації, зі сплатою процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою 0,01 % в день, та стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. Згідно умов кредитного договору № 3314019 від 09.12.2020 року, строк кредиту може бути продовжено на 30 днів (п. 4.1.), шляхом здійснення споживачем платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (п. 4.2, п. 4.3). Відповідно до розрахунку суми заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 19.01.2026 року за кредитним договором № 3314019 від 09.12.2020 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 9383 грн., а саме: 2876 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6507 грн. - заборгованість за процентами. Також з розрахунку заборгованості встановлено, що [PERSON] неодноразово ініційовано продовження строку користування кредитом шляхом здійснення платежів, а саме: 07.01.2021 року сплачено 1000 грн.; 05.02.2021 року сплачено 2200 грн; 07.03.2021 року сплачено 1814,13 грн.; 06.04.2021 року сплачено 1814,13 грн.; 12.05.2021 року сплачено 2176,95 грн; 09.06.2021 року сплачено 2000 грн.; 12.06.2021 року сплачено 163,92 грн. Між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" укладено договір факторингу № ФК 21-01/22 від 21.01.2022 року, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 3314019 від 09.12.2020 року. Між ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір факторингу № 01-08/25 від 01.08.2025 року, відповідно до умов якого ТОВ "Факторинг Партнерс" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 3314019 від 09.12.2020 року. Наявність заборгованості за кредитними договорами зумовила звернення ТОВ "Факторинг Партнерс" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ "Слон Кредит" та [PERSON] 13.08.2020 року укладено кредитний договір № 340874, товариство умови кредитного договору виконало належним чином, надавши відповідачеві кредит в розмірі 25000 грн. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 10.03.2023 року склалась заборгованість у розмірі 19106,04 грн., а саме: 13347 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5759,04 грн. - заборгованість за процентами. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У зв`язку із простроченням відповідачем сплати виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року інфляційні втрати в розмірі 213,55 та 3% річних в розмірі 12,06 грн. Приймаючи до уваги, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, прострочив виконання грошового зобов`язання, тому з відповідача на користь ТОВ "Факторинг Партнерс" підлягають стягненню індекс інфляції та 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Також суд дійшов висновку, що між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] 09.12.2020 року укладено кредитний договір № 3314019, товариство умови кредитного договору виконало належним чином, надавши відповідачеві кредит в розмірі 4500 грн. однак в порушення зазначених умов договору [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконав, отримані кредитні кошти та проценти за користування ними в межах строку кредитування (до 11.07.2021 року) не сплатив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 11.07.2021 року (дату закінчення строку кредитного договору № 3314019 від 09.12.2020 року з урахуванням здійснених відповідачем пролонгацій) склалась заборгованість у розмірі 4515,12 грн., а саме: 2875,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1639,25 грн. - заборгованість за процентами (в межах строку кредитування), яка підлягає стягненню. Щодо стягнення відсотків за період після закінчення строку дії договору № 3314019 від 09.12.2020 року суд зазначає, що після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, у договорі позики строк кредитування визначено сторонами 30 днів з можливістю пролонгації у разі сплати відповідачем нарахованих процентів. Останню сплату [PERSON] нарахованих процентів в повному обсязі здійснено 12.06.2021 року, та продовжено строк кредитування на 30 днів, тобто до 11.07.2021 року, в зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за кредитним договором № 3314019 від 09.12.2020 року за період з 12.07.2021 року задоволенню не підлягають. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, з вимогами про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] відсотків за понадстрокове користування у розмірі 4867,75 грн. задоволенню не підлягають. Таким чином з [PERSON] на користь ТОВ "Факторинг Партнерс" підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 23846,77 грн. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом ТОВ "Факторинг Партнерс" сплачено 2662,40 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією № 0605020068 від 29.01.2026 року. Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, частка задоволених позовних вимог складає 83,05% суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2211,12 грн. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ "Факторинг Партнерс" витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 року, укладений між ТОВ "Факторинг Партнерс" та АО "Лігал Ассістанс"; заявка на надання юридичної допомоги № 1579 від 01.12.2025 року; витяг з акту № 25 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025 року, згідно якого адвокатське об`єднання надало наступні юридичні послуги: надання усної консультації - загальною вартістю 4000 грн., складання позовної заяви - загальною вартістю 9000 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial