Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

У лютому 2026р. представник відповідача [PERSON] - адвокат Микитишин О.М. звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила суд: - винести додаткове рішення, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 45000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у справі № 761/4388/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Київської міської ради, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новицька Тетяна Олексіївна, Державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Привалова Євгенія Євгенівна, Державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Києва Канівець Любов Миколаївна, про визнання недійсним договору купівлі - продажу; скасування рішень державного реєстратора; визнання недійсним рішення Київської міської ради. 02 березня 2026р. на адресу суду надійшло клопотання представника позивача, в якій останній заперечував проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та просив суд відмовити в задоволенні даної заяви, посилаючись на не співмірність понесених витрат на правничу допомогу, з огляду на складність виконаної роботи та непропорційність до предмету спору. Крім того, сторона позивача зазначила, що відповідачем в жодній заяві по суті справи не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які планує понести сторона відповідача. Таким чином, сторона позивача просила суд відмовити в задоволенні клопотання відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу; у разі задоволення клопотання сторони відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача просив суд зменшити суму судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу. В судове засідання 31 березня 2026р. сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, представник позивача та представник відповідача [PERSON] клопотали перед судом про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у їх відсутність, інші учасники процесу не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, поважності причини неявки суду не повідомляли. В силу положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України неявка сторін, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що подана заява про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2026р. позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Київської міської ради, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новицька Тетяна Олексіївна, Державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Привалова Євгенія Євгенівна, Державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Києва Канівець Любов Миколаївна, про визнання недійсним договору купівлі - продажу; скасування рішень державного реєстратора; визнання недійсним рішення Київської міської ради, було залишено без задоволення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст. 133 ЦПК України це один з видів судових витрат. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). За змістом ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача до заяви про ухвалення додаткового рішення було надано: договір №29/2024 про надання правової допомоги від 22 травня 2024р., укладений між відповідачем [PERSON] та адвокатом Микитишин О.М., Акт приймання - передачі наданої правничої допомоги до цього договору від 17 лютого 2026р.; детальний перелік послуг до договору про надання правничої допомоги №29/2024 від 22 травня 2024р. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача не було надано до суду докази понесення цих витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, варто зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду (справи № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18). Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019р. у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019р. у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019р. у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019р. у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019р. у справі № 915/237/18). Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial