Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] .Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не складала. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України він належить до першої черги спадкоємців за законом. Батько [PERSON] помер [INFO] , брат [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , [PERSON] не був одруженим, дітей не мав, а тому немає спадкоємців, які б могли спадкувати після смерті матері за правом представлення. Сестра [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , на момент смерті [PERSON] в шлюбі не перебувала, дітей не мала. Отже, він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. На момент відкриття спадщини його мати постійно проживала з ним за адресою: [ADDRESS] , позивач не відмовлявся від спадщини, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України прийняв її. 21 жовтня 2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Луцик Світлани Федорівни для заведення спадкової справи та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] .. Листом від 21.10.2025р. за №71/01-16 нотаріус повідомив, що не може завести спадкову справу після смерті його матері [PERSON] у зв`язку з тим, що на момент смерті матері він не був з нею зареєстрований, в шестимісячний строк не подав заяву про прийняття спадщини, а тому не прийняв спадщину. Нотаріус рекомендувала звернутися до суду для встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Також причиною для відмови нотаріуса є відсутність у спадкодавці правовстановлюючих документів на спадкове майно - будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Мати позивача [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак за цією адресою з 2006 року вона не проживала. Будинок [ADDRESS] не має належних умов, не підведена вода, немає зручностей, а тому в 2006 році у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, мати перейшла проживати до нього, де й померла в 2013 році. В батьківському будинку ніхто не проживав. На момент відкриття спадщини в будинку [ADDRESS] був зареєстрований співмешканець сестри позивача [PERSON] , однак за вказаною адресою він ніколи не проживав. Разом з тим, згідно записів в погосподарських книгах Тисменичанської сільської ради будинок побудований до 1990 року належить його батькам [PERSON] та [PERSON] .. Підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Отже, батьки позивача, побудувавши житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , набули право спільної сумісної власності на нього. Після смерті батька в 2001 році, мати [PERSON] , будучи співвласником домоволодіння, вступила в управління спадковим майном і в такий спосіб прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , яка складалася з житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Зважаючи на наведене, на момент відкриття спадщини після [PERSON] , спірний будинок в цілому належав їй на праві власності. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду для встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на успадковане майно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві. Представник відповідача Івано-Франківської міської ради в жодне судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належно шляхом надіслання судових повісток до електронного кабінету, які були доставлені до електронного кабінету відповідача, що підтверджується довідкою про доставлення електронного документу. Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Отже, Івано-Франківська міська рада є належно повідомленою про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надала. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.10.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 18.03.2026 постановлено ухвалу із занесенням в протокол судового засідання про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] (а.с.9), яка була матір`ю позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9 зв.). Батько [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с.8). Сестра [PERSON] [PERSON] померла [INFO] (а.с.7зв., 10). Брат [PERSON] [PERSON] помер [INFO] (а.с.8зв., 11). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] за життя була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] в будинку [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] інший співмешканець (а.с. 12 зв.). З 2006 року і до дня смерті [INFO] [PERSON] фактично проживала із сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно витягу з погосподарської книги за 1991-1995 роки, головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.13зв.-14, 56-57). Згідно витягу з погосподарської книги за 1996-2000 роки, головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.54-55). Згідно витягу з погосподарської книги за 2001-2005 роки, головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.52-53). Згідно витягу з погосподарської книги за 2006-2010 роки, головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] була [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.50-51). Згідно витягу з погосподарської книги за 2011-2015 роки, головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] була [PERSON] (а.с.48-49). Як вбачається з довідки Івано-Франківського ОБТІ, згідно архівних даних станом на 31.12.2012 технічна інвентаризація та реєстрація права власності на домоволодіння по [ADDRESS] в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась (а.с.28). 24.10.2025 [PERSON] замовив технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с.19-21), з якого вбачається, що житловий будинок, хлів, стодола та вбиральня збудовані в 1990 році. Вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] складає 128500 грн (а.с.16-18). 21.10.2025 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу з питання відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , на що йому було відмовлено у зв`язку із тим, що він не надав жодних документів про підтвердження факту проживання за однією адресою разом із спадкодавцем, а тому вважається таким, що пропустив строк для прийняття спадщини, не підтверджено жодного факту прийняття спадщини та не надано жодного документа права власності на майно (а.с.15). Як вбачається з інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відомості по [PERSON] , яка померла [INFO] , у спадковому реєстрі відсутні (а.с.12). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (сусід) та [PERSON] (дружина брата дружини позивача) підтвердили, що батьки позивача жили у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] (батька позивача) у 2001 році та смерті [PERSON] (брата позивача) у 2002 році, [PERSON] жила одна, стала часто хворіти і у 2006 році [PERSON] забрав матір до себе в будинок за адресою: [ADDRESS] , де вона і жила разом із ним до своєї смерті. Померла вона в лікарні, а хоронили її з належного їй будинку за адресою: [ADDRESS] . З 2006 року в цьому будинку ніхто не проживав, [PERSON] доглядав за будинком та городом. Суд визнає достовірність показань, даних свідками, оскільки вони добре знають позивача та його сім`ю і їх показання не протирічать іншим доказам по справі. Отже, суд вважає, що факт проживання позивача разом з померлою матір`ю на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] доведений належними та допустимими доказами, а саме: показами свідків, довідками старости Тисменичанського старостинського округу. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, що передбачене ст. 1222 ЦК України. На підставі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця ... . Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні правові висновки щодо застосування частини 3 статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212 св 19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308 св 18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290 св 20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380 св 20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620 св 21), від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007 (провадження № 61-11834 св 22). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини 3 статті 1268 ЦК України необхідним є встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20). Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 серпня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 4.14, п. 4.15, п. 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 р. № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно проводиться нотаріусом після встановлення кола спадкоємців, подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та наданих документів вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року,Законом України "Про власність",Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII"Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105"Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26,Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року,Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. До спадкового майна, яке належало спадкодавцю до дня його смерті відноситься житловий будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] . Головним доказом належності спадкового будинку [PERSON] є виписка з погосподарської книги за 2006-2010 та 2011-2015 роки, де вказано, що за померлою [PERSON] значиться домогосподарство за адресою: [ADDRESS] . Спадковий житловий будинок з господарськими будівлями був побудований у 1990 році. Отже, слід вважати доведеним факт належності [PERSON] на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту, спадкове майно за адресою: [ADDRESS] складається з: житлового будинку, зазначеного під літерою А загальною площею 25,7 кв.м і житловою площею 17,6 кв.м; хліву, зазначеного літерою "Б"; стодоли, зазначеної літерою "В"; вбиральні, зазначеної літерою "Г". Всі будівлі збудовані та реконструйовані до 1992 року, тобто, згідно ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» об`єкти, розташовані на територіях сільських рад, і які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, а саме: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови не приймаються в експлуатацію за загальним порядком. У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, судом встановлено, що позивач мешкала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є єдиним спадкоємцем першої черги, оформити свої спадкові права у нотаріуса позивач не змогла через не підтвердження факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, існують підстави для застосування виняткового способу захисту прав позивача визнання за нею права власності на спадкове майно в судовому порядку. Отже, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, встановити факт проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати за ним право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі викладеного та

Outcome: approved