Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог У грудні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області) звернулось до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з [PERSON] на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надміру виплачену пенсію у розмірі 88 156,31 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області з 27.03.2023 року та отримував пенсію по інвалідності призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 по 31.08.2025 року. Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи Український державний науководослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України від 11.08.2025 р ЦО-10606/1 [PERSON] не встановлено групу інвалідності з 27.03.2023 року. Таким чином у [PERSON] виникла переплата пенсії за період з 27.03.2023 по 31.08.2025 у сумі 88156,31 грн у зв`язку із не встановленням групи інвалідності з 27.03.2023. Рух справи 03 грудня 2025 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Олійнику К. І. 04 грудня 2025 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області позовну заяву залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу копії ухвали. 15 грудня 2025 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права, зокрема право подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також те, що за відсутності клопотань будь-якої зі сторін справа буде розглянута в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Роз`яснено, що відповідач має право надіслати відзив на позовну заяву, позивач - має право підготувати відповідь на відзиви, виклавши письмово свої міркування, аргументи та надати відповідні докази, та направити відповідачу та суду з підтвердженням такого направлення учасникам справи, а відповідач має право підготувати заперечення на відповідь на відзив, та направити позивачу й суду з підтвердженням такого направлення учасникам справи. Роз`яснено учасникам справи, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву) є їхнім правом. 15 грудня 2025 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області зупинено провадження у цивільній справі № 515/1899/25 за позовом ГУ ПФУ в Одеській області до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії, до набрання законної сили рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року у справі № 420/29409/25 за позовом [PERSON] до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення. 27 січня 2026 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області поновлено провадження розгляд вищезазначеної цивільної справи. Аргументи, доводи, клопотання учасників справи 05 лютого 2026 року представник [PERSON] адвокат Домущі В. С., надав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позовні вимоги є безпідставними, юридично необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки базуються на обставині, яка вже встановлена Одеський окружним судом у справі №420/29409/25 як протиправна. Суттєве значення для правильного вирішення даної справи має рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року у справі №420/29409/25, яким було надано правову оцінку обставинам щодо встановлення відповідачу інвалідності. Рішенням від 19 грудня 2025 року у справі №420/29409/25 визнано протиправним та скасовано рішення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 11.08.2025 року № ЦО-10606/1 про не встановлення [PERSON] групи інвалідності з 27.03.2023 р. Таким чином, рішенням Одеського окружного адміністративного суду підтверджено наявність у [PERSON] . ІІ групи інвалідності у спірний період Отже, у межах справи № 515/1899/25 не підлягає доказуванню обставина наявності у [PERSON] права на інвалідність у відповідний період, оскільки вона вже встановлена судовим рішенням у справі № 420/29409/25 Відтак похідне від цього право на отримання пенсії по інвалідності також не може ставитися під сумнів, а доводи позивача про відсутність підстав для здійснення пенсійних виплат є такими, що суперечать установленим судом фактам. ГУ ПФУ в Одеській області отримало відзив на позовну заяву, однак не скористалось правом на подання до суду відповіді на відзив. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом З 27.03.2023 [PERSON] встановлено другу групу інвалідності (по 01 травня 2026 року) про що свідчать виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії. Встановлено, що [PERSON] перебував на обліку в органах пенсійного фонду та отримував пенсію по інвалідності. Центр оцінювання функціонування стану особи (ЦОФСО) 11.08.2025 прийняла рішення № ЦО-10606/1 про те, що [PERSON] групу інвалідності не встановлено і останнього не має підстав визнати особою з інвалідністю з 27.03.2023. ГУ ПФУ в Одеській області 08 вересня 2025 року прийнято рішення №3347 про прийняття суми переплати пенсії на облік, яким встановлено, що переплата у розмірі 88 156,31 грн, згідно з довідкою відділу опрацювання документації № 1 управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, утворилася за період з 27.03.2023 по 31.08.2025 року. Відповідно до розрахунку суми переплати по пенсійній справі № 155850003958 [PERSON] , сума переплати з 27.03.2023 по 31.08.2025 року становить 88 156,31 грн. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року у справі № 420/29409/25 за позовом [PERSON] до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення, визнано протиправним та скасовано рішення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 11.08.2025 р. № ЦО-10606/1 про не встановлення [PERSON] групи інвалідності з 27.03.2023 року. Вказане судове рішення набрало законної сили 12.02.2026 року. Мотивувальна частина Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зав`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити з яких підстав відбулась переплата пенсії. Обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера, однак вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера - в такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суд виходить із презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Статтею 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Відповідно до частини першою статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року (провадження № 6-151-цс13), від 02 липня 2014 року (провадження № 6-91цс14), постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18), від 16 жовтня 2019 року у справі № 569/2335/16-ц (провадження № 61-24180св18). Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 10, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України). Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)). Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (див. пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18)). Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року в справі № 442/3663/20 (провадження № 61-6501св21)). Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, посилався на те, що [PERSON] перебував на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області з 27.03.2023 року та отримував пенсію по інвалідності призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 по 31.08.2025 року. Разом з тим, рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи Український державний науководослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України від 11.08.2025 р ЦО-10606/1 [PERSON] не встановлено групу інвалідності з 27.03.2023. За вказаних підстав позивач вважав, що у [PERSON] виникла переплата пенсії за період з 27.03.2023 по 31.08.2025 у розмірі 88 156,31 грн. Висновки у справі № 420/29409/25, мають преюдиціальне значення для справи, яка є предметом розгляду. Зокрема у справі № 420/29409/25 визнано протиправним та скасовано рішення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 11.08.2025 р. № ЦО-10606/1 про не встановлення [PERSON] групи інвалідності з 27.03.2023 р. Враховуючи, що у справі, яка є предметом розгляду, судом встановлено відсутність двох обов`язкових складових, за яких відповідно до статті 1215 ЦК України можливе повернення безпідставно набутого майна, а саме: відсутність рахункової помилки з боку управління пенсійного фонду і недобросовісність з боку [PERSON] , а також приймаючи до уваги обставини, що встановлені у справі № 420/29409/25, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Висновки за результатами розгляду справи Врахувавши вищевикладене, оцінивши наявні в матеріалах докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат Виходячи із положень статей 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат. Зважаючи, що позовні вимоги ГК ПФУ в Одеській області залишено без задоволення, то суд не здійснює розподіл судових витрат.

Outcome: dismissed