Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-05 00:00:00

У серпні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №4594693 від 26.01.2021 в розмірі 22725, 00 грн та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 26.01.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі, відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію», було укладено Договір про споживчий кредит (далі кредитний договір) №4594693, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 5000, 00 грн на умовах строковості, платності і поворотності. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і були надіслані на номер мобільного телефону відповідача. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши [PERSON] грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами такого договору. 14.05.2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №68-МЛ, у відповідності до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №4594693 від 26.01.2021. У зв`язку з невиконанням вимог кредитного договору відповідачем, виникла заборгованість в розмірі 22725, 00 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 5000, 00 грн, суми заборгованості за відсотками 17175, 00 грн та заборгованості за комісією за видачу кредиту в розмірі 550, 00 грн. Ухвалою від 04.09.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 49). 30.09.2025 від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності, зазначив, що звільнений від сплати судового збору, оскільки є учасником бойових дій (а.с. 53-56). 30.09.2025 [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати кредитний договір №4594693 від 26.01.2021 незаконним (62-65). Ухвалою суду від 01.10.2025 зустрічну позовну заяву залишено без руху (а.с. 73-74). 07.10.2025 представником ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» подано відповідь на відзив, в якому останній підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що аргументи, наведені у відзиві на позовну заяву Відповідача, є такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором. Щодо строків позовної давності зазначив, що у п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України зазначається, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Пункт 19 розділу виключено на підставі Закону «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025 року. Відповідно, на момент подачі позовної заяви до суду через електронну базу ЄСІТС п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України був чинним і підлягає застосуванню для обчислення строку позовної давності щодо цієї конкретної справи. З урахуванням вказаних «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а також того факту, що станом на день розгляду вказаної справи термін дії воєнного стану продовжений, позивачем не пропущено строк для звернення з вказаним позовом до суду (а.с. 76-77). 14.10.2025 [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, зі змісту якої вбачається, що відповідач договір з ТОВ "Фінансова компанія "Кредит капітал " не заключав, просив визнати його незаконним, та винести рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», стягнути з товариства судовий збір та правничу допомогу. В обґрунтування зустрічної позовної заявизазначив, що кредитний договір №4594693 від 26.01.2021 в розмірі 22725, 00 грн з ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не укладав (а.с. 84-87). Ухвалою суду від 15.10.2025 зустрічну позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» про визнання кредитного договору незаконним прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та присвоєно цивільній справі №295/11468/25 (а.с. 92). 28.10.2025 представником ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні зустрічного позову, розгляд справи проводити без участі представника. В обґрунтування відзиву зазначив, що надані матеріали позовної заяви, а саме: копія договору про споживчий кредит №4594693 від 26.01.2021 з додатками, копія анкети-заяви на отримання коштів за кредитним договором №4594693, які підписані [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, копія платіжного доручення №4594693 від 26.01.2021, копія відомостей про щоденні нарахування та погашення, підтверджують виникнення кредитних правовідносин між відповідачем з ТОВ «Мілоан» внаслідок підписання сторонами договору електронними підписами. Крім цього, довідка про ідентифікацію клієнта підтверджує, що клієнт [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір №4594693 від 26.01.2021, отримав одноразовий ідентифікатор W31379 та вказав номер телефону, на який відправлено ідентифікатор. У Довідці про ідентифікацію передбачено усі персональні дані відповідача, зокрема РНОКПП та дату народження, що дає можливість ідентифікувати особу. За вказаними у Довідці про ідентифікацію відомостями можна точно встановити, кому саме було надіслано одноразовий ідентифікатор та ким підписано кредитний договір №4594693 від 26.01.2021. Це однозначно підтверджує, що відповідач був належним чином ідентифікований, отримав одноразовий ідентифікатор та використав його для підтвердження своєї згоди на умови договору. Підписавши кредитний договір, позивач за зустрічним позовом засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, що свідчить про свідоме визнання умов договору. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» надано до суду всі належні докази на підтвердження як укладення кредитного договору, так і наявності заборгованості за таким договором (а.с. 94-101). 17.11.2025 [PERSON] подав до суду відповідь на відзив за зустрічним позовом, в якому зазначив, що його вимоги про скасування договору, як незаконного, є обґрунтованими, а відзив на зустрічну позовну заяву - необґрунтованим, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» не надано доказів відношення такого товариства до спірного кредитного договору, не зазначено кінцевого строку дії договору, не зазначено інформації про направлення претензії про повернення кредиту після закінчення строку дії договору, не зазначено підстав, з яких нараховано проценти в сумі 17175, 00 грн та складових даної суми (а.с. 109-110). Заявами від 27.11.2025 та 09.02.2026 [PERSON] повідомляв суд про те, що на його думку, він не готовий до розгляду справи, оскільки не отримував на свою адресу матеріалів первісного позову з додатками (а.с. 115, 131). Листом від 13.02.2026 [PERSON] повідомлено, що згідно з положеннями ч. 7 ст. 43 та ч. 1 ст. 177 ЦПК України, у разі подання позову в електронній формі обов`язок щодо надсилання копії позовної заяви з додатками іншим учасникам справи покладається саме на позивача. Позивачем разом із позовом було надано опис вкладення № 0505354505953 та фіскальний чек про направлення документів на адресу [PERSON] : [ADDRESS] , тому суд діяв у межах своїх повноважень, направивши осттанньому лише копію ухвали про відкриття провадження. Таким чином, твердження про неналежне виконання судом своїх обов`язків є безпідставними. Заявнику роз`яснено, що для забезпечення його права на захист він можете ознайомитися з матеріалами справи безпосередньо у приміщенні суду або через особистий кабінет у системі «Електронний суд» (а.с. 134). 23.03.2026 від [PERSON] судом отримано заяву про відвід судді Чішман Л.М., яка мотивована тим, що суддя позбавила заявника права на отримання копії первісної позовної заяви, порушивши при цьому, на його думку, норми процесуального права (а.с. 146-149). Ухвалою суду від 25.03.2026 визнано відвід судді Чішман Л.М., заявлений [PERSON] від 23.03.2026 - необґрунтованим, справу передано до канцелярії суду для визначення судді для розгляду заяви про відвід судді відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а.с. 153). Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Стрілецької О.В. від 27.03.2026 в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Чішман Л.М. відмовлено, констатовано, що наведені в заяві про відвід мотиви не можуть слугувати підставою для відведення судді, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях та оціночних судженнях учасника процесу, невірному тлумаченні процесуальних норм права, в ній не доведені будь-які факти прояву суддею Чішман Л.М. поведінки, яка б свідчила про її упередженість чи небезсторонність у цій справі (а.с. 156-157). У призначені судові засідання 03.12.2025, 12.02.2026, 31.03.2026 сторони не з`явились. Як зазначалося вище, представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» неодноразово у поданих до суду процесуальних документах просив розгляд справи проводити без його участі. [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи (а.с.112, 129, 144), в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 26.01.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем в електронній формі, відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію», було укладено договір про надання споживчого кредиту №4594693, на умовах строковості, зворотності, платності, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 5000, 00 грн (п. 1.2.) строком на 29 днів (п. 1.3.) зі сплатою комісії за надання кредиту в сумі 550 грн (п. 1.5.1 договору) та процентів за користування кредитом в розмірі 1,5 % від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом протягом 29 днів (2175,00 грн) (п. 1.5.2. договору) та 5,00 % від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом - стандартна (базова) процентна ставка (п. 1.6. договору). Пунктом 2.3 договору визначено порядок пролонгації строку кредитування. Так, відповідно до п. 2.3.1. продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: 2.3.1.1. Пролонгація на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послу) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження отроку кредитування за цим пунктом Позичальних має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. 2.3.1.2. Пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах (а.с. 21-24). Сторони погодили та підписали додаток №1 до договору - графік платежів, паспорт споживчого кредиту, довідку про ідентифікацію, які підписані [PERSON] одноразовим ідентифікатором W 31379 (а.с. 25-26). Позичальником виконано умови кредитного договору та перераховано на картковий рахунок позичальника (п. 2.1. договору), грошові кошти в розмірі 5000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №38351430 ТОВ «Мілоан» від 26.01.2021 (а.с. 27). 14.05.2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №68-МЛ, у відповідності до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №4594693 від 26.01.2021 (а.с. 29 - 35). У зв`язку з невиконанням вимог кредитного договору відповідачем виникла заборгованість в розмірі 22725, 00 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 5000, 00 грн, суми заборгованості за відсотками 17175, 00 грн та заборгованості за комісією за видачу кредиту в розмірі 550, 00 грн, що підтверджується відомостями про щоденні нарахування та погашення (зворот а.с. 27 - а.с. 28). З такої відомості вбачається, що [PERSON] нараховано: 550, 00 грн - комісії за надання кредиту (у відповідності до п. 1.5.1 договору), 2175, 00 грн - відсотки за користування кредитом на протязі перших 29 днів (відповідно до п. 1.5.2. договору 5000,00 х 1,5%х 29 днів) та 15000, 00 грн - відсотки за користування кредитом на протязі наступних 60 днів (відповідно до п.п. 1.6., 2.3.1.2. договору 5000,00х5%х60 днів). Таким чином, суд вважає розрахунок заборгованості вірним та таким, що відповідає умовам укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] кредитного договору. 12.08.2025 за вихідним номером 20723651 позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про виконання зобов`язання за кредитним договором №4594693 від 26.01.2021, однак така вимога була відповідачем проігнорована (а.с. 35). Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Як зазначено в ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст. 1078 Цивільного кодексу України). Враховуючи, що відповідачем в належний спосіб умови кредитного договору не виконані, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт наявності заборгованості відповідача за таким договором, суд стягує заборгованість за кредитним договором №4594693 від 26.01.2021 в розмірі 22725, 00 грн. Щодо зустрічного позову. [PERSON] , стверджує, що не укладав кредитного договору №4594693 від 26.01.2021. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Позивачем за первісним позовом надано копії договору про споживчий кредит №4594693 від 26.01.2021 з додатками, копію анкети-заяви на отримання кредиту №4594693, а також довідку про ідентифікацію, які підтверджують виникнення кредитних правовідносин між відповідачем та ТОВ «Мілоан» внаслідок підписання сторонами договору електронними підписами. Так, відповідно до довідки про ідентифікацію [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено кредитний договір 4594693 від 26.012021, ідентифікований ТОВ «Мілоан», акцепт договору позичальником здійснено підписанням аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора W31379, який був направлений позичальнику 26.01.201 о 06:51 год. на номер телефону [NUMBER] (цей же номер телефону зазначено у анкеті-заяві на кредит). У постанові від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20 Верховний Суд дійшов висновку: «Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивачки, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі...». Відповідно до п. 6.4 кредитного договору, укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Таким чином, [PERSON] не спростовано факт укладення кредитного договору №4594693 від 26.01.2021 між ним та ТОВ «Мілоан». Щодо строків позовної давності. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. У Рішенні Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 у справі № 1-9/2011 за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу («STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM», № 22083/93, № 22095/93, § 51; від 22 жовтня 1996 року; «ZOLOTAS v. GREECE» (No. 2), № 6610/09, § 43, від 29 січня 2013 року). Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу («GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA», № 36157/08, § 22, 23, від 22 липня 2014 року). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (статті 253 ЦК України). Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України N 530-IX від 17 березня 2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати"). Законом України від 30 березня 2020 року N 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. У пункті 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі N 679/1136/21 (провадження N 61-5238св22), від 19 квітня 2023 року у справі N 199/782/21 (провадження N 61-1323св23), від 31 травня 2023 року у справі N 938/632/20 (провадження N 61-16716св21). З цього випливає, що у разі закінчення строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України N 651 від 27 червня 2023 року "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом 21.08.2025, тобто вже після відміни карантину. Однак, з 24 лютого 2022 року дотепер в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX (з наступними змінами). Законом України від 15 березня 2022 року N 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Вказаний Закон набрав чинності 17 березня 2022 року. Наведене свідчить, що законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своєї прав та інтересів. Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України втратив чинність з 04 вересня 2025 року на підставі Закону N 4434-IX від 14 травня 2025 року, проте діяв на час звернення позивача до суду. За таких обставин, перебіг строку позовної давності у рамках даної справи, що розпочався 26.01.2021, не закінчився у 2024 році, а продовжений у порядку пунктів 12 та 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України. Інші обставини, якими обґрунтовано відзив та зустрічний позов, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються наданими ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» матеріалами позовної заяви. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи, що відповідачем в належний спосіб умови кредитного договору не виконані, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт наявності заборгованості відповідача за таким договором, суд стягує заборгованість за кредитним договором №4594693 від 26.01.2021 в розмірі 22725, 00 грн. щодо судових витрат У зустрічні позовній заяві [PERSON] зазначив, що звільнений від сплати судового збору у даній справі, оскільки є учасником бойових дій. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір». Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Водночас зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, учасників бойових дій, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг, наданих учасникам бойових дій, визначено зокрема у статті 12 цього Закону. Серед них не передбачено права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору у справах, пов`язаних з визнанням кредитного договору незаконним. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту соціальних прав цих осіб з урахуванням положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19, від 12 лютого 2020 року у справі 545/1149/17 та у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17, від 20 травня 2020 року у справі № 727/9199/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 282/1874/18, від 24 листопада 2021 року у справі № 761/1004/20, від 23 червня 2022 року у справі № 748/912/20. Підстави для звільнення [PERSON] від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» відсутні, оскільки заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не пов`язані із порушенням і захистом прав, наданих законом відповідачу як учаснику бойових дій. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 2422, 40 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 8000, 00 грн. про необгрунтованість яких відповідач не зазначав.

Outcome: approved