Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач через представника звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь АТ "АКЦЕНТ-БАНК" транспортний засіб марки Chevrolet, модель Lacetti, номер шасі [NUMBER] , загальний легковий хечбек, реєстраційний номер [NUMBER] , ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . В обгрунтування позову зазначено, що між АТ "АКЦЕНТ-БАНК" та [PERSON] 06 травня 2021 року укладено Договір про надання послуги з фінансового лізингу №APSU000000000133604 шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору. За вказаним вище договором відповідачка отримала в лізинг від позивача транспортний засіб марки Chevrolet, модель Lacetti, номер шасі [NUMBER] , загальний легковий хечбек, реєстраційний номер [NUMBER] (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане органом ТСЦ 5946) строком на 60 місяців та зобов`язана була сплачувати щомісяця лізингові платежі згідно погодженого сторонами графіку. Вартість об`єкта лізингу на дату укладання договору складала 167000,00 грн. Представником позивача в позові вказано, що рішенням суду по справі №202/5943/22 від 05.09.2022р., яке залишено в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.03.2024р., договір про надання фінансового лізингу №APSU000000000133604 визнано дійсним. Останній лізинговий платіж від відповідача надійшов 18.08.2022 р. Отже, на день подання позову відповідач користується належним АТ «А-Банк» автомобілем без здійснення лізингових платежів. Позивачу не відоме ні місце знаходження об`єкта лізингу, ні його технічний стан. У зв`язку з несплатою відповідачкою лізингових платежів АТ «А-Банк» направив відповідачці лист № 14-06/24 від 14.06.2024р. яким вимагав негайно повернути позивачу об`єкт лізингу як безпідставно набуте майно. На час звернення до суду з даним позов, відповідач не виконав вимоги позивача, викладені в повідомленні, предмет договору лізингу не повернув, а тому, позивач має право вимагати з відповідача заборгованість за прострочені лізингові платежі. На підставі викладеного позивач просив витребувати з незаконного володіння [PERSON] , на користь АТ "АКЦЕНТ-БАНК" транспортний засіб марки Chevrolet, модель Lacetti, номер шасі [NUMBER] , загальний легковий хечбек, реєстраційний номер [NUMBER] , ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , а також стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Ухвалою суду від 12.09.2024 відкрито провадження в даній справі, розгляд справи визначено здійснювати в порядку загального позовного провадження. 14.10.2024 представником позивача до суду подано заяву про забезпечення позову, в задоволенні якої було відмовлено ухвалою суду від 15.10.2024. 20.03.2025 від представника відповідачки до суду надійшла пропозиція укладення мирової угоди, в якій повідомив про те, що у разі задоволення вказаного позову, повернути майно буде неможливо, оскільки у 2022 році вказаний автомобіль був вилучений до однієї з військових частин ЗСУ для потреб армії, що в подальшому був знищений армією російської федерації. Вказав, що за договором лізингу відповідачкою за період з 01.05.2021 по 22.08.2023 сплачено 86203,62 грн. лізингових платежів. Оскільки вартість транспортного засобу згідно додатку № 1 до договору лізингу становить 167000,00 грн., просить укласти мирову угоду шляхом сплати відповідачкою на користь позивача заборгованості в розмірі 80796,00 грн. 24.04.2025 представником позивача надано клопотання про долучення доказів, в якому просить приєднати до матеріалів справи консультаційний висновок від 21.03.2025 щодо визначення середньої вартості об`єкту дослідження згідно довідкової літератури, об`єкт дослідження автомобіль легковий хетчбек Chevrolet Lacetti, 2007 року виробництва, об`єм двигуна 1796 куб.см, коробка передач автомат, привід передній, тип двигуна бензин, комплектація базова, пробіг нормативний. Згідно висновку середня вартість об`єкту дослідження становить 263 600,00 грн. 02.07.2025 представник відповідачки подав до суду додаткові пояснення у справі, в яких вказав що, відповідачка не погоджується в повному обсязі з позовними вимогами та вважає що вони наразі не можуть бути задоволені, а вразі задоволення не зможуть мати реальні наслідки у вигляді повернення автомобіля, у зв`язку з тим, що він був переданий до військової частини ЗСУ та у 2022 році автомобіль, що є предметом спору, було знищено в зоні бойових дій через попадання в нього ворожого боєприпасу. В поясненнях зазначено, що відповідачка неодноразово повідомляла позивача про те що автомобіль знищено та неодноразово пропонувала позивачу сплатити залишок суми за договором. Проте позивач відмовляв в такій пропозиції та намагався покласти на відповідачку надмірний тягар, а саме повернення автомобіля, якого не існує, або сплату його вартості, визначеної позивачем без погодження з відповідачем у сумі 263600,00 грн., що значно перевищує залишок заборгованості за договором та реальну ринкову вартість автомобіля. Посилався на судову практику Верховного Суду щодо висновків про те, що оскільки річ (об`єкт нерухомого майна), перебуваючи в чужому володінні, видозмінилася, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень глави 83 ЦК України, а не віндикаційні, а також на те, що в даній справі, коли автомобіль було знищено внаслідок воєнних дій, розпочатих у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ, відповідальною особою є саме країна- агресор. На підставі викладеного просив позов АТ «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] про витребування з незаконного володіння майна, а саме: автомобіля Chevrolet Lacetti д.н.з. [NUMBER] , ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - залишити без задоволення в повному обсязі. 16.10.2025 від представника позивача до суду надійшла заява, в якій просила закрити підготовче провадження, справу призначити до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 16.10.2025 підготовче провадження в даній справі закрито, справу призначено до судового розгляду. 23.12.2025 від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, в якій також просила застосувати ч.2 ст.1213 ЦК України та стягнути з [PERSON] вартість транспортного засобу, яка на момент розгляду судом справи про повернення майна в суді становить 263 600,00 грн. 18.02.2026 від представниці позивача надійшло клопотання про визнання зловживання процесуальними правами, в якому, посилаючись на систематичне зловживання процесуальними правами з боку відповідачки та її представника, просила постановити окрему ухвалу щодо адвоката Колєсніка С.В. за фактом систематичного зловживання процесуальними правами та порушення обов`язку щодо сприяння своєчасному розгляду справи, яку направити до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (за місцем реєстрації адвоката) для вирішення питання про притягнення адвоката Колєсніка С.В. до дисциплінарної відповідальності. У судовому засідання представниця позивача просила залишити без розгляду клопотання від 18.02.2026, та врахувати неналежну поведінку сторони відповідача при розгляді справи. Протокольною ухвалою суду від 30.03.2026 клопотання залишено без розгляду. Разом з тим, суд звертає увагу на недобросовісні дії зі сторони відповідача, які призводять до безпідставного затягування розгляду справи та вирішення даного спору, що проявляється у вигляді постійного відкладення судових засідань протягом тривалого часу. Такі дії сторони відповідача суперечать завданням та основним засадам цивільного судочинства та є доказом не виконання визначених ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язків учасника справи, які полягають, в тому числі, у виявленні поваги до суду та інших учасників судового процесу та сприянні своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Як зазначено у постанові Верховного суду від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19), а саме: Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд виходив з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Виходячи з доводів касаційної скарги, причиною неявки до суду апеляційної інстанції представника відповідача є надання переваги участі у розгляді іншої справи. Отже, оскільки поважність причин неявки представника відповідача судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності відповідача та його представника не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень». Суд прийшов до переконання про розгляд даної справи за відсутності відповідача та її представника, за наявними у матеріалах справи доказів. Представниця позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила витребувати майно з незаконного володіння [PERSON] та враховуючи, що стороною відповідача повідомлено про знищення автомобіля, просила стягнути вартість ідентичного автомобіля вартість за оцінкою якого складає 263 600, 00 грн, суму судового збору та понесені витрати на правничу допомогу. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, відзиву від відповідачки чи її представника до суду не надходив, заперечення проти позовних вимог та їх обгрунтування наведено в додаткових поясненнях, наданих представником відповідачки 02.07.2025, в яких представник відповідачки просив позов залишити без задоволення в повному обсязі. Суд, заслухавши думку представниці позивача, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 06 травня 2021 року між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) укладено договір про надання послуги з фінансового лізингу №APSU000000000133604 шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору, за яким [PERSON] отримала в лізинг автомобіль згідно Специфікації, викладеної в Додатку № 1. Згідно п. 1.1.2 договору строк лізингу 60 днів з моменту підписання Додатку № 2 (Графік лізингових платежів). Згідно п. 1.1.3 договору щомісячні платежі та порядок їх сплати щомісячно, згідно Графіку, включають в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно Додатку 2 («Графік лізингових платежів") якщо інше не зазначено в Договорі; відсотки за користування предметом лізингу в розмірі згідно Додатку 2 («Графік лізингових платежів») якщо інше не зазначено в Умовах та правилах надання банківських послуг; щомісячна комісія лізингодавця в розмірі згідно Додатку 2 («Графік лізингових платежів»). У випадку дострокового погашення зобов`язань за цим Договором, лізингоодержувач сплачує комісію за проведення щомісячного моніторингу Об`єкта лізингу за період фактичного строку лізингу. В п. 1.1.4 вказаний період сплати, що становить: з 10 по 15 число кожного місяця. Згідно п. 1.1.7 договору після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 33400,00 грн. на транзитний рахунок. В п. 1.2. договору сторони погодили, що щомісяця в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 4330,00 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати, що пов`язані з виконанням договору та які виникли у лізингодавця протягом місяця. Згідно Додатку № 1 до договору фінансового лізингу №APSU000000000133604 від 06.05.2021 Специфікація та Акт приймання-передачі позивач АТ «АКЦЕНТ-БАНК» передав, а відповідачка [PERSON] прийняла автомобіль CHEVROLET LACETTI, колір: сірий, рік випуску: 2007, вартість: 167 000,00 грн., реєстраційний номер: [NUMBER] . Разом з транспортним засобом передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, сервісну книжку, ключ від транспортного засобу, пульт сигналізації. В Додатку № 2 до договору фінансового лізингу №APSU000000000133604 від 06.05.2021 сторони погодили графік платежів, згідно якого останній платіж повинен бути здійснений 06.05.2026. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 07.05.2021 власником автомобіля CHEVROLET LACETTI, колір: сірий, рік випуску: 2007 реєстраційний номер: [NUMBER] є АТ «А-БАНК». Вказаний транспортний засіб застрахований відповідачкою згідно договору добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №FA-00140786 від 06.05.2021. Листом №14-06/24 від 14.06.2024р. АТ «А-БАНК» повідомив відповідачку [PERSON] про те, що у зв`язку з тим, що останній лізинговий платіж від відповідачки надійшов 18.08.2022р., АТ «А-Банк» відмовляється від Договору фінансового лізингу шляхом дострокового розірвання та вимагає негайно з дня отримання даного листа повернути об`єкт лізингу, а саме автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . На підтвердження направлення відповідачці зазначеного листа позивачем надано накладну Укрпошти № 4912007705720 від 18.06.2026 та опис вкладення в цінний лист з відбитком штампу Укрпошти від 18.06.2026. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу). Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу). Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення договору лізингу міститься у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» (у редакції, діючій на момент укладення договору). За статтею 4 цього Закону лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця. До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Правовідносини сторін у цій справі виникли з договору фінансового лізингу та регулюються законом, чинним на час укладення договору фінансового лізингу. За частинами другою, третьою статті 20 Закону України «Про фінансовий лізинг» обов`язками лізингодавця є: у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу; відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором; прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу або в разі закінчення строку користування предметом лізингу. Лізингодавець може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та інших нормативно-правових актів. Згідно пункту 4 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса: 1) у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів; 2) за наявності інших підстав, встановлених договором фінансового лізингу або законом. Згідно пункту 5 ст. 17 вказаного закону для цілей цієї статті сторона вважається повідомленою про відмову від договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів (у разі якщо договором не передбачено більший строк) з дня, наступного за днем надсилання іншою стороною відповідного повідомлення на поштову адресу та/або адресу електронної пошти, зазначену в договорі, що розривається. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка, користуючись предметом лізингу, не виконувала належним чином умови Договору лізингу, допустила порушення покладених на неї зобов`язань щодо своєчасної сплати лізингових платежів, не повідомила про відмову від договору лізингу в односторонньому порядку у встановлені законом строки, прострочену заборгованість не сплатила. Як вказано вище, в додаткових поясненнях у справі представник відповідачки зазначив, що відповідачкою сплачено за період з 01.05.2021 по 22.08.2023 лізингові платежі в сумі 86203,62 грн., заборгованість за лізинговими платежами становить 80796,00 грн. Таким чином, наявність у [PERSON] заборгованості за лізинговими платежами стороною відповідача не заперечується. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні (п. 2, 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Щодо твердження представника відповідачки про знищення автомобіля, що є предметом лізингу, в зоні бойових дій внаслідок попадання в нього ворожого боєприпасу суд зазначає, що будь-яких доказів на підтвердження вказаного ні відповідачкою, а ні її представником до суду не було надано. Крім того, як вказано вище, представниця позивача в заяві про розгляд справи без участі представника, поданої до суду 23.12.2025, просить застосувати ч. 2 ст. 1213 ЦПК України та стягнути з [PERSON] вартість транспортного засобу, яка на момент розгляду судом справи про повернення майна в суді становить 263 600,00 грн. Згідно ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2024 року в справі № 657/1024/16-ц, розмежовуючи поняття зміни предмета/підстав позову чи збільшення/зменшення ціни позову, зазначила, що оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин. А зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної їх зміни фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Разом з тим, суд зазначає, що представницею позивачки 16.10.2025 подано клопотання, в якому просила закрити підготовче провадження в даній справі, справу призначити до судового розгляду. Ухвалою суду від 16.10.2025 підготовче провадження у справі закрито. Таким чином, подана 23.12.2025 представницею позивача заява не відповідає вимогам ст. 49 ЦПК України щодо зміни предмету або підстави позову, у зв`язку з чим, під час винесення рішення у справі суд не бере її до уваги. Разом з тим, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 201/9127/21 зробила висновки, згідно яких у випадках, передбачених частиною третьою статті 1212 ЦК України, юридичним фактом, який породжує кондикційне зобов`язання, як правило, є рішення суду. Тому саме в момент набрання рішенням суду законної сили особа дізнається про володіння чужим майном без достатньої правової підстави і обов`язок повернути це майно іншій особі. У такій правовій ситуації суд у власному рішенні констатує безпідставність набуття особою майна та підтверджує відсутність юридичних підстав для його збереження такою особою надалі, а тому з моменту набрання ним законної сили особа в конкретному випадку достеменно може вважатися обізнаною про своє володіння чужим майном без достатньої правової підстави і обов`язок повернути майно іншій особі. Відносини з відшкодування вартості безпідставно збереженого майна за своїм змістом не є суто кондикційними (у вузькому чи широкому значенні), а пов`язані зі вжиттям спеціальних заходів замість повернення безпідставно збереженого майна з огляду на неможливість його повернення в натурі. Тлумачення статті 1213 ЦК України дає підстави для висновку, що відшкодування вартості безпідставно збереженого майна застосовується у випадку встановлення неможливості повернення майна в натурі, що може бути пов`язане зі знищенням речі, її переробленням, втратою, протиправною передачею третій особі тощо. Субсидіарна реалізація механізму, передбаченого частиною другою статті 1213 ЦК України, у ситуації, коли рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння неможливо виконати з причин втрати такого майна після ухвалення рішення суду, допускається як у порядку, визначеному розділом VI ЦПК України, через подання заяви про зміну способу виконання судового рішення, так і шляхом пред`явлення окремого позову про відшкодування вартості безпідставно збереженого майна. Водночас вартість такого майна на підставі частини другої статті 1213 ЦК України підлягає встановленню на момент розгляду справи про повернення майна, тобто на момент розгляду віндикаційного позову. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідачка не заперечує наявність заборгованості за лізинговими платежами, не надання стороною відповідача доказів знищення предмету лізингу, суд вважає за необхідне витребувати у відповідачки на користь позивача транспортний засіб CHEVROLET LACETTI, колір: сірий, рік випуску: 2007, вартість: 167 000,00 грн., реєстраційний номер: [NUMBER] , а також ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № 00829U6K5L від 29.08.2024 позивачем сплачено судовий збір в даній справі у розмірі 2422,40 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження№ 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги №09/24 від 20.02.2024, додаток № 2 до договору про надання правничої допомоги №09/24 від 20.02.2024, акт наданих послуг № 319 від 31.07.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, рахунок на оплату № 074215 від 31.07.2024, платіжної інструкції № 00813U6IQV від 13.08.2024. Згідно наданих доказів витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 8000,00 грн. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з врахуванням доведеності понесення позивачем вказаних вище судових витрат, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача АТ «АКЦЕНТ-БАНК» підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Outcome: approved