Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-12 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що 19 грудня 2018 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір №Z75.00406.004677029, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 23890,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж ( у разі наявності) строком на 12 місяців, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі, строки і на умовах, передбачених договором. Відповідач не виконувала свої зобов`язання, грошові кошти не повертала, проценти за користування коштами не сплачувала, у зв`язку з чим у АТ «Ідея Банк» обліковувася прострочена заборгованість. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, в тому числі за договором №Z75.00406.004677029. Таким чином, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» наділено правом вимоги до відповідача за договором № Z75.00406.004677029. Загальний розмір заборгованості за договором №Z75.00406.004677029д 19.12.2018, що підлягає стягненню з відповідача, станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 53713,15 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 23890,00 грн.; заборгованість за відсотками 29823,15 грн. На підставі викладеного представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором №Z75.00406.004677029д 19.12.2018 у розмірі 53713,15 грн., а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, але у позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи за його відсутності і зазначив про відсутність заперечень проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судові засідання двічі не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце проведення судових засідань повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток поштою з повідомленнями за адресою її реєстрації та за адресою її реєстрації як ВПО, але поштові відправлення повернулися до суду без вручення з відмітками поштового відділення «адресат відсутній», відзив на позов вона не подала. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Взявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Ухвалою судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 29.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані до суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 19 грудня 2018 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір №Z75.00406.004677029. Відповідно до п.1.1 договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 23890,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Згідно з п.1.2. договору Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 12 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний в Заяві-Анкеті позичальника на отримання кредиту. Відповідно до п.1.3. договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на -9,49% (Маржу Банку). Станом на день укладення договору змінна часина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9,5%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 0,01% (п.1.4 договору). Позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини ставки протягом всього строку кредитування і погоджується на ці ризики (п.1.8 договору). Умови кредитування також викладені в паспорті споживчого кредиту, підписаного відповідачем власноруч 19.12.2018. АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 23890,00 грн. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до позичальників, в тому числі до [PERSON] за договором №Z75.00406.004677029, що підтверджується реєстром боржників №4 до договору факторингу. Відповідно до реєстру боржників №4 до договору факторингу № 07072023 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором №Z75.00406.004677029 щодо заборгованості у сумі 53713,15 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 23890,00,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 29823,15 грн. Аналогічний розмір заборгованості, який визначено відповідно до умов кредитного договору, вказано також і у довідці-розрахунку заборгованості первісного кредитора, який долучено до позовної заяви. Суд враховує, що відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором ст. 612 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про те, що між відповідачем та АТ «Ідея Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», дійсно було укладено кредитний договір, умови якого первісним кредитором були виконані, а відповідачем вони виконані не були, внаслідок чого у останньої виникли боргові зобов`язання перед позивачем, який набув право вимоги за вищевказаним кредитним договором відповідно до умов договору факторингу. Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за кредитним договором та його припинення відповідач в розумінні положень ст. 76-81 ЦПК України суду не надала, чим не спростувала доказів, наданих позивачем. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач взятих на себе зобов`язань в строки, передбачені договором, належним чином не виконала, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, в силу вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved