Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи До Подільського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування поданого позову ТОВ «Коллект центр» зазначило про те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 75135269 від 30.08.2021, із наданням відповідачу кредитних коштів в сумі 8 000 грн на строк 30 днів, зі сплатою процентів із встановленою денною ставкою 1,99 % в день. Із посиланням на укладений договір факторингу № 27/01/2022 від 27.01.2022 між клієнтом ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та фактором ТОВ «Вердикт капітал» та договір відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, укладений між ТОВ «Вердикт капітал» та позивачем ТОВ «Коллект центр» просить стягнути з [PERSON] заборгованість, яка станом на 02.09.2025 (день звернення із позовною заявою до суду) складає 27 250,41 грн, в тому числі: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8 000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 19 104 грн, інфляційні збитки - 128 грн, 3 % річні - 18,41 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн, та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн. Відповідачем у справі заяви по суті справи не зроблені. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у постанові КЦС ВС від 24.10.2024 по справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони, представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 31.01.2026 прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що відповідно до договору позики № 75135269 від 30.08.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Договір укладено у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», договір відповідачем підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «Eo1WCjy3cQ». Відповідно до умов вказаного Договору, відповідачу було надано кредит у розмірі 8 000 грн. Строк кредитування 30 днів (п. 2 Договору). Згідно п. 2 Договору процентна ставка фіксована та складає 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування. Відповідно до розрахунку заборгованості складеного первісним кредитором у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі станом на 27.01.2022 в сумі 27 104 грн, в тому числі: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8 000 грн, заборгованість за процентами - 19 104 грн. Грошові кошти в сумі 8 000 грн перераховано на банківську карту відповідача № [NUMBER] , реквізити якої зазначені у кредитному договорі, 30.08.2021, номер платежу 6376590671447048415301582, що підтверджується відомостями ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № 12/07-2024-2/ТНПП від 12.07.2024. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, який здійснено первісним кредитором, у відповідача за кредитним договором наявна заборгованість станом на 27.01.2022 в сумі 27 104 грн, в тому числі 8 000 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 19 104 грн - за процентами. Відповідно до розрахунку здійсненого позивачем станом на 10.01.2023 заборгованість відповідача за кредитним договором складає 27 250,41 грн, в тому числі 8 000 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 19 104 грн - за процентами, розмір 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання становить за період 27.01.2022 до 23.02.2022 - 18,41 грн, інфляційні втрати за цей період складають 128 грн. 27.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «Вердикт капітал» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт капітал» приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому - передачі реєстру боржників від 27.01.2022, підтверджує факт переходу від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору факторингу. Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 1 від 27.01.2022 до договору факторингу № 27/01/2022 від 27.01.2022 ТОВ «Вердикт капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] на суму 27 104 грн, в тому числі 8 000 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 19 104 грн - за процентами. ТОВ «Вердикт капітал» здійснено нарахування 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання становить за період 27.01.2022 до 23.02.2022 - 18,41 грн, інфляційні втрати за цей період складають 128 грн, що підтверджується розрахунком, складеним ТОВ «Вердикт капітал» станом на 10.01.2023. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено Договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» передає ТОВ «Коллект центр» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект центр» приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників. Підписаний та скріплений печатками акт прийому - передачі реєстру боржників від 10.01.2023, підтверджує факт переходу від ТОВ «Вердикт капітал» до ТОВ «Коллект центр» права вимоги до відповідачки [PERSON] у розмірі 27 250,41 грн, в тому числі 8 000 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 19 104 грн - за процентами, розмір 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання становить за період 27.01.2022 до 23.02.2022 - 18,41 грн, інфляційні втрати за цей період складають 128 грн. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Коллект центр» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини), на підставі відступлення прав вимоги (договорів факторингу). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення основного суми кредиту. Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 30.8.2021 в порядку передбаченому ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 75135269 від 30.08.2021. У договорі сторонами визначено та погоджено розмір кредиту, строк кредитування, розмір відсоткової ставки, періоди здійснення обов`язкових платежів, а також суми платежів у них. Положення договору відповідають законодавчо закріпленим вимогам, що ставляться до договорів споживчого кредитування в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» із внесеними змінами. За вказаним договором позичальник отримав доступ до кредитних коштів, які були перераховані кредитором на картковий рахунок відповідача. Разом з тим, відповідачем порушено погоджені умови договору, внаслідок чого у [PERSON] позивачем утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача становить розмірі 27 250,41 грн, в тому числі 8 000 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 19 104 грн - за процентами, розмір 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання становить за період 27.01.2022 до 23.02.2022 - 18,41 грн, інфляційні втрати за цей період складають 128 грн. Вирішуючи спір між сторонами щодо неналежного виконання умов кредитного договору від та обґрунтованості позовної вимоги про стягнення заборгованості за ним, суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами неналежного виконання умов договору зі сторони відповідача, та, як наслідок, наявність порушеного права, що є підставою для прийняття судового рішення про задоволення позову у повному обсязі. Так, зміст наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, квитанція про перерахунок коштів на банківську платіжну карту відповідача підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми. При ухваленні рішення суд враховує те, що основними економіко-правовими характеристиками кредиту є строковість, зворотність та платність. За відсутності хоча б однієї з цих ознак договірні відносини між сторонами не можуть вважатися відносинами кредиту. Відтак, у кредитних правовідносинах проценти є платою за користування коштами подібно до плати за користування будь-яким іншим майном, а обов`язок позичальника сплатити проценти є елементом конструкції кредитного зобов`язання за участю спеціального суб`єкта - банка або фінансової установи. З письмових доказів, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог вбачається, що між сторонами виникли саме кредитні відносини, а тому до стягнення підлягає як сума отриманого кредиту так і відсотки, які підлягають сплаті за його користування. Розрахунок розміру відсотків, 3 % річних та інфляційних втрат, які підлягають до стягнення, у повній мірі відповідають умовам договору кредитування, що були у встановленому порядку погоджені із позичальником та зафіксовані. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт укладення кредитного договору № 75135269 від 30.08.2021, отримання відповідачем кредитних коштів та неналежне виконання ним зобов`язань щодо їх повернення і сплати процентів. У зв`язку з цим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 27 250,41 грн, з яких 8 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 19 104 грн - заборгованість за нарахованими процентами, 18,41 грн - 3 % річних та 128 грн - інфляційні втрати. Розподіл судових витрату справі Судовий збір Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду ТОВ «Коллект центр» сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АБ «Укргазбанк» № 045490118 від 16.08.2024. Оскільки позов ТОВ «Коллект центр» до [PERSON] задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у повному розмірі - 3 028 грн. Витрати на професійну правничу допомогу Разом із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на правову допомогу у загальному розмірі 9 000 грн. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат . До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України" (заява N19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», а також заявка про надання юридичної допомоги № 574 від 30.07.2024, відповідно до якої ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» погодили надання правових (юридичних) послуг з приводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , а саме: надання усної консультації з вивченням документів у розмірі 3 000 грн (дві години вартістю 1 500 грн кожна) та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду у розмірі 6 000 грн (дві години вартістю 3 000 грн кожна, про що складено акт № 1 від 06.08.2024. Аналізуючи подані представником позивача документи про сплату витрат на правничу допомогу в частині обґрунтованості заявленого розміру витрат, суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Відтак, позивач повинен підтвердити, що витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Оцінюючи предмет позову у цій справ суд дійшов висновку, що наразі існує усталена судова практика щодо стягнення факторами (особами, які набули право вимоги до позичальників) кредиторської заборгованості за договорами споживчого кредиту. Отже предмет позову не вимагає витрачання значної кількості часу для формування позиції позивача, вивчення великої кількості документів та нормативно-правових актів. Ураховуючи викладене та беручи до уваги обсяг наданих послуг представником, їх складність, наявність усталеної судової практики зі спірного питання, розгляд справи за відсутності представника позивача у судовому засіданні, суд уважає, що 4 500 грн є пропорційним обсягу та складності наданих послуг, достатнім для відшкодування понесених витрат на правничу допомогу та відповідатиме критеріям розумності та справедливості. Водночас, зазначена сума відшкодування не буде нести надмірний тягар для відповідача у порівнянні із сумою заборгованості за кредитним договором, що підлягає до стягнення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 4 500 грн. Загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 7 528 грн (3028 грн + 4 500 грн), що складається із стягнутої суми сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved