Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

У липні 2025 року Керівник Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі: Національної служби здоров`я України звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Національної служби здоров`я України 10 984, 60 грн витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Короткий виклад доводів позову Позовна заява обґрунтована тим, що ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.05.2025 по справі №274/75/25 [PERSON] , на підставі ст. 46 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з його примиренням з потерпілою [PERSON] . Кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито. Ухвала суду набрала законної сили. Згідно з інформацією КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради від 14.02.2025 №329 та довідки-розрахунку від 07.02.2025, потерпіла від кримінального правопорушення [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні у ВАІТ та в травматологічному відділенні лікарні з 07.12.2024 до 18.12.2024. Вартість 1 ліжко-дня за серпень 2024 року, згідно з проведеним розрахунком, становить: 967,98 грн. Також, вартість 1 ліжко-дня становить 9998,6 грн. Тобто, загальна вартість лікування потерпілої внаслідок ДТП склала 10 984,60 грн. Між закладом охорони здоров`я та НСЗУ в 2024 році укладено договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій №3824-E124-P000 від 15.02.2024, який діяв в період лікування [PERSON] . НСЗУ здійснено оплати за даним договором в сумі 171 691 848,07 грн. Відтак, послуги КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради, пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено Національною службою здоров`я України як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином, кошти у розмірі 10 984,60 грн, витрачені на лікування потерпілої від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підлягають стягненню з відповідача, оскільки надання медичних послуг здійснювалося за програмою медичних гарантій пацієнтам та оплачено Національною службою здоров`я України, що підтверджено листом НСЗУ від 01.07.2025 №99755/2-16-25. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах кримінального провадження не заявлявся. Відповідач не відшкодував витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України ні у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, ні після набрання законної сили ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 05.05.2025 по справі №274/75/25. Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. Відзив на позовну заяву відповідач не подавав. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 14.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Прокурор та представник позивача просили проводити розгляд справи за їх відсутності, підтримали позов. Відповідач будь-яких заяв до суду не направляв, про судовий розгляд він був повідомлений відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 28 ЦПК України, конверт із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» повернувся до суду У зв`язку із неявкою учасників справи, фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦКП України суд призначив проголошення рішення о 17-50 год. 30.03.2026. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження Судом встановлено, що ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.05.2025 по справі №274/75/25 [PERSON] , на підставі ст. 46 КК України звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з його примиренням з потерпілою Кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито. Ухвала суду набрала законної сили. Органом досудового розслідування [PERSON] обвинувачувався в тому, що 07.12.2024 близько 11:40 год [PERSON] , керуючи технічно справним автобусом "РУТА А0483" днз [NUMBER] , міського маршруту 6Б, зупинився на зупинці громадського транспорту "Червона Гора", яка розташована по вул. Одеська № 297а в м. Бердичів та почав проводити висадку пасажирів. На той час в салоні автобуса серед інших пасажирів, знаходилася [PERSON] , яка направлялася до дверей автобуса для виходу з нього. Однак, у момент коли пасажирка [PERSON] , виходячи з салону вказаного автобуса ще перебувала на сходах дверей, водій [PERSON] , в порушення п.п. 2.3 (б), 10.1,21.4 ПДР України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, проявив неуважність, маючи об`єктивну можливість контролювати закриття дверей автобуса через внутрисалонне дзеркало заднього виду та праве бокове дзеркало заднього виду, розпочав рух до повного зачинення дверей, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки пасажирам, внаслідок чого відбулося випадіння з салону автобуса пасажирки [PERSON] . Після чого, автобус під керуванням [PERSON] здійснив наїзд на неї. Внаслідок даної ДТП пасажир [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми тіла у вигляді синців на лівій верхній кінцівці, лівій нижній кінцівці, рани в проекції куприка, закритої травми органів грудної клітки у вигляді переломів 9, 10, 11 ребер зліва, закритої травми тазу у вигляді : переломів верхньої та нижньої гілок лобкової кістки праворуч (при цьому перелом верхньої гілки переходить на тіла лобкової кістки) з незначним зміщенням, та з правобічним переднім компресійним переломом бокової маси крижової кістки (S1), які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Порушення водієм [PERSON] вимог п. 2.3 (б), 10.1, 21.4 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження, водій [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до довідки-розрахунку КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради від 07.02.2025 [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні лікарні з 07.12.2024 до 18.12.2024 (11 ліжко-днів). Вартість 1 ліжко-дня за згідно з проведеним розрахунком, становить: 967,98 грн. Тобто, загальна вартість лікування потерпілої внаслідок ДТП [PERSON] склала 10 984,60 грн грн (а.с. 18). Національне законодавство, що підлягає застосуванню, позиція суду Частиною 1 статті 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Пунктом 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ від 16.07.1993 року №545, визначено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до статті 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Рівень фінансового забезпечення охорони здоров`я розраховується на підставі науково обґрунтованих нормативів. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Медична допомога надається безоплатно за рахунок бюджетних коштів у закладах охорони здоров`я та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали в установленому законом порядку ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, з якими головними розпорядниками бюджетних коштів укладені договори про медичне обслуговування населення. Договори про медичне обслуговування укладаються у межах бюджетних коштів, передбачених на охорону здоров`я, на підставі вартості та обсягу послуг з медичного обслуговування, замовником яких є держава або органи місцевого самоврядування. Вартість послуги з медичного обслуговування розраховується з урахуванням структури витрат, необхідних для надання такої послуги відповідно до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я. Методика розрахунку вартості послуги з медичного обслуговування, замовником якої є держава, затверджується Кабінетом Міністрів України. До видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на програму державних гарантій медичного обслуговування населення (підпункт «ж» пункт 8 частини першої статті 87 БК України). Частиною третьою статті 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» № 2168-VIII (надалі - Закон №2168-VIII) передбачено, що відповідно до цього Закону держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Згідно із пунктом 7 статті 1 Закону № 2168-VIII Уповноважений орган - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. Основними функціями Уповноваженого органу є, серед іншого, здійснення заходів, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій, у тому числі заходів з перевірки дотримання надавачами медичних послуг умов договорів про медичне обслуговування населення та про реімбурсацію, шляхом здійснення моніторингу у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (пункт 4 частини першої статті 7 Закону № 2168-VIII). Згідно із частиною першою статті 12 Закону № 2168-VIII контроль за дотриманням законодавства про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення здійснюють центральні органи виконавчої влади в межах своєї компетенції відповідно до закону. За пунктом 1 Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2017 № 1101 (далі - Положення №1101), Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. Підпунктом 5 пункту 4 Положення № 1101 регламентовано, що НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій. НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів (підпункт 3 пункту 5 Положення № 1101). В підпункті 14 пункту 5 Положення № 1101 обумовлено, що НСЗУ забезпечує в установленому порядку самопредставництво НСЗУ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби НСЗУ, а також забезпечує представництво інтересів НСЗУ в судах України та інших органах через представників. Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Системний аналіз наведених положень чинного законодавства у сукупності із приписами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що Національна служба здоров`я України є центральним органом виконавчої влади (суб`єктом владних повноважень), на яку покладено завдання забезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів, спрямованих на виконання програми державних гарантій медичного обслуговування населення, вона наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину, а відтак є належним позивачем в даній справі, що, в свою чергу, породжує існування у прокурора процесуального права на пред`явлення позову в інтересах держави в її особі. Пункт 1 Порядку вказує, що згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Відповідно до п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Пункт 3 Порядку зазначає, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Згідно з п. 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Листом від 04.07.2025 Національна служба здоров`я України поінформувала прокурора про відсутність підстав звернення НСЗУ в інтересах держави про відшкодування витрат затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101, відповідно до норм Положення про Національну службу здоров`я України. Проте, не заперечує про вжиття таких заходів прокурором (а.с. 30-31). Виходячи з наведеного, прокурором доведено підстави звернення до суду з даним позовом. Звернення окружної прокуратури до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - відшкодування витрат за лікування потерпілого від кримінального правопорушення, яке вчинив відповідач. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що протиправними діями [PERSON] потерпілій [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження, внаслідок чого остання перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради і відповідно, закладом охорони здоров`я понесено витрати на його лікування. Отже, між діями відповідача та перебуванням потерпілого на лікуванні наявний прямий причинний зв`язок. Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи наявність причино-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками травмування потерпілої [PERSON] від кримінального правопорушення, суд вважає, що обов`язок з відшкодування витрат необхідно покласти на відповідача в повному обсязі. З урахуванням наведеного суд доходить висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача витрат на стаціонарне лікування потерпілої у розмірі 10 984,60 грн Розподіл судових витрат У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн на користь держави, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений.

Outcome: approved