Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що АТ «Перший Український Міжнародний Банк» Кузнюку Володимирові Миколайовичу 12.04.2016 на підставі кредитного договору № 26254019882575 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 1000,00 грн., який пізніше було збільшено до 20737,65 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03.07.2025 складає 30143,39 грн., з яких: 20737,65 грн. - заборгованість за кредитом; 9405,74 грн. - заборгованість за процентами. Позивач просить стягнути вказану суму заборгованості, а також судові витрати. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач подав відзив на позовну заяву, просить позовні вимоги задовольнити частково. У відзиві зазначив, що зі змісту заяви вбачається, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов Публічної пропозиції на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції, яка діє з 01.10.2016, тобто встановити попередні умови, які діяли на 12.04.2016 неможливо). Разом з тим, у заяві позичальника від 12.04.2016 процентна ставка не зазначена. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме Публічна пропозиція AT «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка додана позивачем до позовної заяви, розумілась відповідачем та що він ознайомився і погодився з нею, підписуючи заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (комісії), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Також, позивачем не надано підписаної відповідачем Публічної пропозиції AT «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Крім того, розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором не містить суми, на яку нараховуються проценти, розміру процентної ставки за якою здійснено розрахунок відсотків, періоду за який здійснено розрахунок відсотків тощо, а тому неможливо встановити порядок утворення сум, зазначених позивачем, період її утворення, правову природу нарахованих процентів, їх розмір. Відповідно до виписки з особового рахунку та розрахунку заборгованості відповідача, на якому грунтуються вимоги позову, вбачається, що відповідач отримав від позивача 20737,65 грн. кредитних коштів, а повернув 31.10.2021 14876,98 грн., отже сума заборгованості відповідача складає 5860,67 грн., яку останній визнає. Доказів протилежного позивачем в матеріалах надано не було. Судом встановлено, що 12.04.2016 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26254019882575 у вигляді заяви на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб. Підписавши заяву № 26254019882575 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб відповідач погодився, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО). Також відповідач беззастережно підтвердив, зокрема, що приймає публічну пропозицію АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «Перший Український Міжнародний Банк» pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку). У вказаній заяві відповідач просив відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку на наступних умовах: кредитний ліміт 1000,00 грн. Відповідно до Довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 26254019882575 кредитний ліміт [PERSON] в подальшому було збільшено до 20737,65 грн. Відповідно до зазначених вище умов договору, АТ «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит, шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується випискою по рахунку відповідача за період з 12.04.2016 по 03.07.2025. З виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та здійснював платежі на погашення заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 26254019882575 від 12.04.2016 у відповідача наявна заборгованість станом на 03.07.2025 в розмірі 30143,39 грн., з яких: 20737,65 грн. - заборгованість за кредитом; 9405,74 грн. - заборгованість за процентами. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Статтею 208 ЦПК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою,крім правочинів,передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ст.1047 договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Таким чином судом встановлено, що укладений між сторонами Договір № 26254019882575 від 12.04.2016, відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010). Відповідно до ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем у справі не спростовано доводів позивача щодо отримання, і використання, в тому числі і погашення кредитних коштів. Враховуючи, що АТ «Перший Український Міжнародний Банк» відповідно до кредитного договору надало відповідачу [PERSON] кредит, однак відповідач кошти не повернув, тому заборгованість, яка виникла за невиконання умов кредитного договору, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. При цьому, відповідно до виписки з особового рахунку та розрахунку заборгованості відповідача, вбачається, що відповідач отримав від позивача 20737,65 грн. кредитних коштів, а повернув 31.10.2021 14876,98 грн., отже сума заборгованості відповідача складає 5860,67 грн. Щодо вимог позивача про стягнення процентів в сумі 9405,74 грн. суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи своє право вимоги Банк зазначив, що [PERSON] був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. На підтвердження цього, позивач надав підписану відповідачем заяву від 12.04.2016, виписку з особового рахунку, розрахунок заборгованості за договором, а також посилався на Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 01.10.2016). У заявці позичальниці від 12.04.2016 не зазначена процентна ставка, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом. За даними п.п. 5.5 п.5 р.ІІ Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено, що сума споживчого кредиту, строк користування споживчим кредитом, цільове призначення, розмір процентів за користування споживчим кредитом та комісій, періоди сплати платежів визначаються сторонами у Заяві на приєднання до Договору. Оскільки в заяві № 26254019882575 від 12.04.2016 процентна ставка за користування кредитним лімітом не встановлена, а у Публічній пропозиції зазначено, що вона визначаються сторонами у Заяві на приєднання до Договору, тому суд вважає, що АТ «ПУМБ» неправомірно та безпідставно нарахував проценти за користування кредитним лімітом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 28 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)». Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача процентів, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Таким чином, дослідивши матеріали справи, позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 26254019882575 від 12.04.2016 підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (5860,67* 100% : 30143,39 * 2422,40 = 470,98 грн.).

Outcome: partial