Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

05.03.2026 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на неможливість збереження сім`ї. Ухвалою суду від 11 березня 2026 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про розгляд справи сповіщені у встановленому порядку, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач повідомлений про дату та час судового засідання у встановленому порядку своєчасно, із заявами про відкладення не звертався. Відзив на позов у відповідності до ст. 178 п.8 ЦПК України не надано, позивачка не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. У відповідності до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки, позивачка не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 серпня 2001 року, який зареєстрований Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №374. Діти від шлюбу є повнолітніми. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Причиною розпаду сім`ї є відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111 СК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком». Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), а також ті обставини, що сторонами, які тривалий час мешкають окремо, не доведено можливість збереження родини, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка наполягає на розірванні шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved