Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

У лютому 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айкон дебт колекшн» (далі - ТОВ «ФК «Айкон дебт колекшн») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, а також судових витрат у справі. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 20 липня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер»» (далі ТОВ «ФК «Джобер») та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №706367, за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 3900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язувалась сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 30 листопада 2023 року між ТОВ «ФК «Джобер» та ТОВ «ФК «Айкон дебт коллекшн» укладено договір відступлення прав вимоги №1-30/11/23, у відповідності до умов якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №706367 від 20 липня 2021 року, укладеним між ТОВ «ФК «Джобер» та [PERSON] . Ураховуючи викладене, оскільки відповідачка у добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань за вказаним договором, просили стягнути з [PERSON] на свою користь 13965 грн заборгованості, з яких: 3900 грн заборгованість за сумою кредиту; 10065,90 грн - заборгованість за відсотками, а також судовий збір в сумі 2662,40 грн та 13000 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 березня 2026 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Представник позивача до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. У відзиві на позовну заяву [PERSON] не заперечувала щодо укладення вказаного договору, отримання 3900 грн суми кредиту та неповернення його у строк 29 днів, передбачений договором. Проте, уважала незаконним нарахування відсотків за межами цього строку, оскільки пролонгацію договору вона не ініціювала та нова дата платежів з актуальною сумою заборгованості в оновленому графіку платежів відображена не була. Крім того, на переконання відповідачки, заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу 13000 грн є завищеною, фактично дорівнює сумі заборгованості, не відповідає складності справи, часу, та обсягу виконаних робіт. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 липня 2021 року ТОВ «ФК «Джобер» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №706367, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 3900 грн строком на 29 днів до 17 серпня 2021 року зі сплатою процентів в розмірі 1,9 % від суми кредиту в день. Згідно п. 2.1 кредитного договору, кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок банківської платіжної картки позичальника. Кредитний договір підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п.6.1 договору). При укладанні кредитного договору відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. Відповідно до інформації ТОВ «Санрайз фінанс» 20 липня 2021 року на рахунок № [NUMBER] [PERSON] здійснено переказ коштів в сумі 3900 грн. 30 листопада 2023 року між ТОВ «ФК «Джобер» та ТОВ «ФК «Айкон дебт коллекшн» укладено договір відступлення прав вимоги №1-30/11/23, у відповідності до умов якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №706367 від 20 липня 2021 року, укладеним між ТОВ «ФК «Джобер» та [PERSON] . Відповідно до Реєстру боржників до вказаного договору ТОВ «ФК «Айкон дебт коллекшн» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором кредиту №706367 від 20 липня 2021 року в сумі 13965,90 грн, з яких 3900 грн заборгованість за тілом кредиту та 10965,90 грн заборгованість за відсотками. На підтвердження оплати за договором відступлення прав вимоги №1-30/11/23 позивачем надано платіжну інструкцію № 1063 про перерахування відповідних коштів на рахунок ТОВ «ФК «Айкон дебт коллекшн». З моменту отримання права вимоги до [PERSON] позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ч. 1ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно дост. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, досліджені судом докази свідчать про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та ТОВ «ФК «Джобер», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань. ТОВ «ФК «Айкон дебт коллекшн» у встановленому законом порядку набуло права вимоги до [PERSON] за договором кредиту №706367 від 20 липня 2021 року. Як убачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем у [PERSON] станом на за період з 20 липня 2021 року по 26 грудня 2025 року наявна заборгованість за договором 13965,90 грн, з яких 3900 грн заборгованість за тілом кредиту та 10965,90 грн заборгованість за відсотками. Указаний розмір заборгованості відповідає умовам договору та нарахований в межах строку кредитування, визначеного договором. Як убачається із п.1.3 Договору строк, на який надається кредит 29 днів з 20 липня 2021 року по 17 серпня 2021 року включно. Процентна ставка становить 1,9 від суми кредиту в день (п.1.4). Разом з тим, п.9.4.2 передбачено автоматичне продовження строку користування кредитом та автоматичне продовження строку дії договору (авто пролонгація) без підписання сторонами додаткових угод, яка застосовується після настання дати погашення кредиту в разі неповернення суми кредиту та несплати або часткової сплати позичальником нарахованих процентів за користування кредитом до закінчення строку дії Договору. Позичальник, який підписує договір, дає згоду на авто пролонгацію на наступні 10 календарних днів без підписання сторонами додаткових угод, починаючи з дня, наступного за днем запланованої дати повернення кредиту. У період авто пролонгації діє підвищена процентна ставка в розмірі 2,9% від суми кредиту вдень. Автопролонгація може застосовуватись неодноразово, але не більше ніж на 70 календарних днів в сукупності такої пролонгації (п.п.9.4.3.1-9.4.3.2). Таким чином заборгованість відповідачки за процентами протягом строку дії договору 29 днів становить 2148,90 грн (3900*1,9%*29) та протягом авто пролонгації 7917 грн (3900*2,9%*70), а всього 10065,90 грн. [PERSON] укладаючи договір, була належним чином ознайомлена з умовами кредитного договору, однак не виконала грошового зобов`зання по поверненню кредитних коштів, а тому заборгованість по договору в межах строку кредитування підлягає стягненню за рішенням суду. Відповідачкою розрахунок заборгованості не спростований, доказів помилковості чи неправильності наданих позивачем розрахунку, а також належного виконання зобов`язань за кредитним договором не надано. На час розгляду справи судом відповідачем не надано доказів, які свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі і з відповідачки на користь позивача слід стягнути 13 965,90 грн заборгованості за договором №706367 від 20 липня 2021 року, з яких 3900 грн заборгованість за тілом кредиту та 10965,90 грн заборгованість за відсотками. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн, позов задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2662,40 грн судового збору. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). Звертаючись до суду представник позивача згідно вимог ст. 134 ЦПК України, в позовній заяві зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу та становить 13000 грн, на підтвердження понесення яких долучив до позовної заяви договір про надання правової (правничої) допомоги № 09/07/2025 від 09 липня 2025 року, додаткова угода до нього від 20 січня 2026 року. У позовній заяві наведено детальний опис наданих послуг, що складались із зустрічі та консультації щодо перспективи судового врегулювання тривалістю 1 години, складання позовної заяви та подання позову до суду 2,5 год, подання інших клопотань тривалістю 1,5 годин вартістю 2500 за годину, а також канцелярські витрати вартістю 500 грн. Ураховуючи, що вказана справа є незначної складності, що розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, наявності усталеної судової практики з розгляду вказаної категорії справ, суд уважає, що консультація щодо перспективи судового розгляду тривалістю 1 години, а також подання заяви про розподіл судових витрат, вимоги та обґрунтування яких вже містилось у позовній заяві, є такими, що штучно створені з метою завищення вартості наданих послуг, а тому доводи представника відповідачки щодо неспівмірності витрат заслуговують на увагу. Тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу у вказаній справі мають становити 5000 грн. У зв`язку із задоволенням позову, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 662,40 грн (який сплачено з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження розміру ставки при подачі позову через систему «Електронний суд») та 5000 грн витрат на правничу (правову) допомогу.

Outcome: approved