Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 16 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] був укладений договір №512049-КС-003 про надання кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора UA-5308, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.2.1 договору №512049-КС-003 про надання кредиту від 16 січня 2025 року (надалі по тексту - «договір»), позивач надає відповідачу грошові кошти в розмірі 11 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів; процентна ставка - 1% в день, фіксована; строк кредитування 16 тижнів; комісія за надання кредиту 2 200 гривень термін дії договору до 08 травня 2025 року. 16 січня 2025 року позивачем зобов`язання за договором виконані належним чином і в повному обсязі, надані відповідачу грошові кошти в сумі 11 000 гривень, які перераховані на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», який зазначений в договорі 512049-КС-003 про надання кредиту від 16 січня 2025 року. Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань заборгованість останньої перед позивачем станом на 02 лютого 2026 року становить 28 231 гривню 10 копійок, в тому числі: 10 890 гривень 00 копійок прострочені платежі по тілу кредиту; 10 781 гривня 10 копійок - прострочені платежі за процентами; 5 500 гривень 00 копійок сума заборгованості по відсотках згідно ст. 625 ЦК України; 1 060 гривень 00 копійок комісія, яку останньою до цього часу не погашено. Враховуючи викладене, в зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань, позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі; заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі; проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судовому засідання заявлені позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» дійсно був укладений договір №512049-КС-003 про надання кредиту від 16 січня 2025 року, згідно умов якого, відповідач отримала кредит в сумі 11 000 гривень. Заперечила про ти задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення відсотків в сумі 5 500 гривень, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України. Інші заявлені позовні вимоги визнала. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. 16 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] був укладений договір №512049-КС-003 про надання кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора UA-5308, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.2.1 договору №512049-КС-003 про надання кредиту від 16 січня 2025 року (надалі по тексту - «договір»), позивач надає відповідачу грошові кошти в розмірі 11 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів; процентна ставка - 1% в день, фіксована; строк кредитування 16 тижнів; комісія за надання кредиту 2 200 гривень термін дії договору до 08 травня 2025 року. 16 січня 2025 року позивачем зобов`язання за договором виконані належним чином і в повному обсязі, надані відповідачу грошові кошти в сумі 11 000 гривень, які перераховані на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», який зазначений в договорі 512049-КС-003 про надання кредиту від 16 січня 2025 року, що не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні. Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань заборгованість останньої перед позивачем станом на 02 лютого 2026 року становить 28 231 гривню 10 копійок, в тому числі: 10 890 гривень 00 копійок прострочені платежі по тілу кредиту; 10 781 гривня 10 копійок - прострочені платежі за процентами; 5 500 гривень 00 копійок сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України; 1 060 гривень 00 копійок комісія, яку останньою до цього часу не погашено. Доказів погашення заборгованості відповідачем матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.2 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч.3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до п.5) ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно п.6) ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п.12) ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, «загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом». Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Якщо є електронна форма договору, то і підписати його необхідним електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" , за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобу механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторінки, в якій мають міститися зразки відповідей аналогів власноручних підписів. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 359/8795/16-ц, «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України)». Згідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. 16 січня 2025 року позивачем зобов`язання за договором №512049-КС-003 виконані належним чином і в повному обсязі, надані відповідачу грошові кошти в сумі 11 000 гривень перераховані на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», що не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні. Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань заборгованість останньої перед позивачем станом на 02 лютого 2026 року становить 28 231 гривню 10 копійок, в тому числі: 10 890 гривень 00 копійок прострочені платежі по тілу кредиту; 10 781 гривня 10 копійок - прострочені платежі за процентами; 5 500 гривень 00 копійок сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України; 1 060 гривень 00 копійок комісія, яку останньою до цього часу не погашено. Відповідач в судовому засідання заявлені позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» дійсно був укладений договір №512049-КС-003 про надання кредиту від 16 січня 2025 року, згідно умов якого, відповідач отримала кредит в сумі 11 000 гривень. Заперечила про ти задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення відсотків в сумі 5 500 гривень, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України. Інші заявлені позовні вимоги визнала. Доказів погашення заборгованості відповідачем матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 5 500 гривень 00 копійок заборгованості за відсотками, нарахованими позивачем згідно ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до п.7.5 договору №512049-КС-003 про надання кредиту від 16 січня 2025 року, у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів та/або суми кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700 000% річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 ЦК України. За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Наразі введений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, воєнний стан в Україні з урахуванням змін, внесених до цього Указу (Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275IX, Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429IX, Указом від 5 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року № 3564IX, Указом від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року № 3684IX, Указом від 23 липня 2024 року № 469/2024, затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891IX, Указом від 28 жовтня 2024 року № 740/2024, затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024ІХ, Указом від 14 січня 2025 року № 26/2025, затвердженим Законом України від 15 січня 2025 року № 4220ІХ, Указом Президента України від 15 квітня 2025 року №235/2025, затвердженим Законом України 16 квітня 2025 року №4356-IX, Указом Президента України від 14 липня 2025 року №478/2025, затвердженим Законом України 15 липня 2025 року №4524-IX, Указом Президента України від 20 жовтня 2025 року №679/2025, затвердженим Законом України 21 жовтня 2025 року №4643-IX, Указом Президента України від 12 січня 2026 року №40/2026, затвердженим Законом України від 14 січня 2026 року №4757-IX) не припинився (не скасований). З урахуванням наведених норм законодавства, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 5 500 гривень 00 копійок заборгованості за відсотками, нарахованими позивачем відповідно до ст.625 ЦК України, за договором №512049-КС-003 про надання кредиту від 16 січня 2025 року необхідно відмовити. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що відповідачем заявлені позовні вимоги визнані частково, з відповідача необхідно стягнути заборгованість за договором №512049-КС-003 про надання кредиту від 16 січня 2025 року в сумі 22 731 гривня 10 копійок, в тому числі: 10 890 гривень 00 копійок прострочені платежі по тілу кредиту; 10 781 гривня 10 копійок - прострочені платежі за процентами; 1 060 гривень 00 копійок комісія. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з вказаною позовною заявою сплачений судовий збір в розмірі 2 662 гривні 40 копійок згідно платіжної інструкції № 3794 від 13 лютого 2026 року. Так, 22 731 гривня 10 копійок (вимоги позивача, які підлягають задоволенню) відповідають 80,52% від заявленої ціни позову 28 231 гривня 10 копійок, а тому з відповідача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 143 гривні 76 копійок. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 509, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 1048, 1054, п.18 «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України та

Outcome: partial