Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

ТОВ "Кей-Колект" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. В обгрунтування позову позивач вказував, що 19.07.2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", було укладено договір про надання споживчого кредиту №11185058000, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику у позику грошові кошти у сумі 15500,00 доларів США, а Позичальник зобов`язувався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 18.07.2014 року згідно з графіком повернення кредиту та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,5% річних. АКІБ "Укрсиббанк" свої зобов`язання виконав належним чином та надав Позичальнику обумовлену Кредитним договором суму коштів. В той же час Позичальник свої зобов`язання за Кредитним договором не виконував, в зв`язку з чим Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з Позичальника заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.06.2011 р. в справі № 2-401/11 стягнуто з відповідача на користь ПАТ "Укрсиббанк" заборгованість за Кредитним договором в розмірі 123380,34 грн. 11 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей Колект" укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого, ТОВ "Кей-Колект" набуло статусу нового кредитора у зобов`язанні та набуло право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ПАТ "УкрСиббанк", в тому числі і до відповідача за кредитним договором №11185058000 від 19.07.2007 року. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.12.2012 р. в справі 2214/3920/2012 замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.06.2011 р. у справі № 2-401/11 із ПАТ "Укрсиббанк" його правонаступником ТОВ "КЕЙКОЛЕКТ". З моменту ухвалення Славутським міськрайонним судом Хмельницької області рішення від 30.06.2011 р. по справі №2-401/11, Відповідачем заборгованість не погашалась, що на думку позивача є підставою для нарахування на суму простроченої заборгованості (грошового зобов`язання) 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивач звертає увагу суду й на те, що розмір заборгованості Відповідача змінено судом у національну валюту України гривню, через що кредитор позбавлений можливості коригувати суму заборгованості відповідно до коливань курсу національної валюти по відношенню до іноземних валют, але не позбавлений права на відшкодування втрат у відповідності до вимог статті 625 ЦК України. З цих підстав позивач посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних та інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання після ухваленого судом рішення за період з 01.06.2017 року по 23.02.2022 року. Представник позивача Пилипенко С.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав заявлений позов з викладених у ньому підстав та просив його задоволити. Відповідач [PERSON] за викликом до суду не з`явився, до суду подав відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого щодо позову заперечував, вказував, що заборгованість за кредитним договором ним була погашена, а також вважає, що позивач пропустив передбачені законом строки позовної давності в межах яких він міг звернутися з позовом до суду за захистом свого порушеного права, а тому просив суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності та в позові відмовити. Представник відповідача адвокат Жилюк О.В. щодо позову заперечив, підтримав поданий відповідачем відзив на позовну заяву та вважає, що позивач пропустив передбачені законом строки позовної давності в межах яких міг звернутися з позовом до суду за захистом свого порушеного права, а тому просив суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності та в позові відмовити, про що подав письмову заяву. Судом встановлено, що 19.07.2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", було укладено договір про надання споживчого кредиту №11185058000, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику у позику грошові кошти у сумі 15500,00 доларів США, а Позичальник зобов`язувався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 18.07.2014 року згідно з графіком повернення кредиту та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,5% річних. АКІБ "Укрсиббанк" свої зобов`язання виконав належним чином та надав Позичальнику обумовлену Кредитним договором суму коштів. В той же час Позичальник свої зобов`язання за Кредитним договором не виконував, в зв`язку з чим Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з Позичальника заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.06.2011 р. в справі № 2-401/11 з відповідача на користь ПАТ "Укрсиббанк" стягнуто заборгованість за Кредитним договором в розмірі 123380,34 грн. 11 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей Колект", тобто позивачем у справі було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого, ТОВ "Кей-Колект" набуло статусу нового кредитора у зобов`язанні та набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №11185058000 від 19.07.2007 року. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.12.2012 р. в справі 2214/3920/2012 замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.06.2011 р. у справі № 2-401/11 із ПАТ "Укрсиббанк" його правонаступником ТОВ "КЕЙКОЛЕКТ" (позивач). З моменту ухвалення Славутським міськрайонним судом Хмельницької області рішення від 30.06.2011 р. по справі № 2-401/11, відповідачем заборгованість не погашалась, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку з надходження платежів в погашення заборгованості. Отже, викладене дає підстави для висновків, що після ухвалення Славутським міськрайонним судом Хмельницької області рішення на користь позивача відповідачем не було виконано свого грошового зобов`язання та тим самим не повернуто позивачу в повному обсязі кредитні кошти в розмірі 123380,34 грн. Стороною відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження доводів відзиву на позов про нібито погашення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, а доводи про те, що до спірних правовідносин слід застосувати строки позовної давності, які на думку строни відповідача позивач пропустив, є помилковими, оскільки такі доводи спростовуються з огляду на наступне. Так, з підстав викладеного, здійснивши аналіз ст.ст. 599, 604608 ЦК України суд дійшов висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання від відповідача (боржника) сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Такий висновок повністю узгоджується з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та у постанові від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Отже, відсутність реального виконання боржником свого зобов`язання свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин, які за своєю правовою природою відносяться до кредитних договорів, що не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, що виникло у відповідача перед позиваем, як наслідок укладення між сторонами 19.07.2007 року кредитного договору № 11185058000та не позбавляє кредитора права на отримання від боржника 3% річних та інфляційних втрат за час невиконання грошового зобов`язання, а тому при вирішенні даного спору є підстави для застосування до відповідача положень ч. 2 статті 625 ЦК України. В розумінні правових норм чинного цивільного законодавства, а зокрема ст. 625 ЦК України інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а тому вони та 3% річних, як різновид відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання підлягають нарахуванню на суму основного боргу. Так, відповідно до наявних в матеріалах справи розрахунків, які перевірені судом, не були спростовані строною відповідача та повністю узгоджуються з вимогами щодо складення таких інфляційні втрати кредитора за період з 01.06.2017 року по 23.02.2022 року складають 55865,63 грн., а 3% річних за цей же період складають 17523,39 грн., тобто всього заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (кредитора) в розмірі 73389,02 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Зобов`язання припиняється з підстав передбачених ст.ст. 599, 600, 604609 ЦК України. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Відповідно до статті ч. 1 ст. 1054ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд відхиляє заяву сторони відповідача про застосування строку позовної давності, де сторона обгрунтовувала застосування її згідно постанови ВП Верховного суду від 11.02.2026 року у справі № 754/511/23, оскільки остання є неревалентною до правовідносин, які склалися між сторонами у справі, з огляду на те, що за правовідносинами у вищевказаній справі, яка переглядалася Верховним Судом стороні стягувача судом було відмовлено у поновленні строку на предявлення виконавчого документа до виконання, разом з тим ці обставини відсутні у справі яка розглядається судом. З підстав викладеного, заслухавши учасників процесу, вивчивши письмові докази, здійснивши системний аналіз правових норм, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved