Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

13.03.2025 року до Рівненського районного суду Рівненської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №3727553 від 01.05.2021 року у розмірі 9 549,20 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. Короткий зміст заяв по суті справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідно до умов кредитного договору № 3727553 від 01.05.2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , відповідачці було надано кредит в сумі 3 000 грн. строком на 30 днів, а саме до 31.05.2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в строки та на умовах, передбачених кредитним договором. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти в розмірі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідачка у свою чергу не виконала умов кредитного договору. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 30.07.2021 року заборгованість відповідачки перед ТОВ «Мілоан» становила 9 549,20 грн, з яких: 2 609,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6 940,20 грн - заборгованість за відсотками. 10.08.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №06Т, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №3727553 від 01.05.2021 року. Так, 27.09.2023 року позивачем відповідачці було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та про необхідність погашення кредитної заборгованості, однак таку вимогу вона проігнорувала, заборгованість добровільно не погасила. Таким чином, як стверджує позивач, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не було погашено, у зв`язку з чим ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 9 549,20 грн, з яких: 2 609,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6 940,20 грн - заборгованість за відсотками, судовий збір та витрати на правничу допомогу. 12.05.2025 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував щодо задоволення позовної заяви з огляду на те, що позивачем не надано належних первинних документів, якими б підтверджувалося фактичне отримання відповідачкою коштів у сумі 3 000,00 грн. Надане позивачем платіжне доручення від 01.05.2021 року не містить жодних відміток про його виконання. Вказує про те, що відповідно до Довідки з АТ КБ «ПриватБанк» відповідачка не мала емітованої у вказаному Банку банківської карти, яка вказується відповідачем у платіжному дорученні. Розрахунок заборгованості не є первинним документом і не може слугувати доказом. Крім того позивачем не надано належних документів, які б підтверджували перехід прав вимоги за Договором факторингу, а також жодних повідомлень від нового кредитора відповідачка не отримувала. З урахуванням наведеного просив відмовити у задоволенні позову з огляду на неотримання відповідачкою кредитних грошових коштів. Також представник просив стягнути з позивача на користь відповідачка судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. 16.05.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій представником зазначено про те, що між сторонами укладено кредитний договір, при його укладенні дотримано всіх вимог законодавства, такий договір був підписаний відповідачкою електронним підписом, за умовами договору відповідачці нараховували відсотки. У відповідачки утворилася заборгованість, що відображено у Деталізованому розрахунку заборгованості за кредитним договором №3727553. Надана стороною позивача копія платіжного доручення №45154513 від 01.05.2021 року є належним доказом перерахунку відповідачці кредитних коштів також просили витребувати у АТ КБ ПриватБанк інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] банківську карту № [NUMBER] та виписку про рух коштів по карті. 19.05.2025 року від представника відповідачки надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник зазначив про те, що жодних первинних документів про перерахування відповідачці коштів представник позивача не надав, відповідачка не мала відкритої карти в АТ КБ «ПриватБанк», нарахування заборгованості для відповідачки взагалі не є зрозумілим, перехід права вимоги до позивача не підтверджені належними доказами, жодних документів від позивача як нового кредитора відповідачка не отримувала. Також просив витребувати в ТОВ «Діджи Фінанс» платіжне доручення №45154513 від 01.05.2021 року та документи що стосуються договору факторингу. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.03.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 08.04.2025 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 11.04.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. 12.05.2025 року від представника відповідачки надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, а також відзив на позовну заяву. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 15.05.2025 року постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за викликом сторін, призначено судове засідання. 16.05.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 19.05.2025 року від представника відповідачки надійшли заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 02.07.2025 року клопотання представника позивача задоволено та постановлено витребувати докази в АТ КБ «ПриватБанк». Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 24.10.2025 року клопотання представника позивача задоволено та витребувано додаткові докази. У судове засідання 31.03.2026 року сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи, раніше представник позивача звертався до суду з заявою про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи. Від представника відповідачки адвоката Фінкевича В.Г. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачки, просив відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених у відзиві. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про розгляд справи у відсутність сторін, за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 01.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 3727553 від 01.05.2021 року. Згідно п.1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 3 000,00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом 9.00 грн, які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п 1.6 Стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.7. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Відповідно до умов пункту 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Порядок та розмір нарахування відсотків узгоджений сторонами у пункті 2.2.3 договору про споживчий кредит. Випадки, способи та порядок пролонгації строку кредитування обумовлений у пункті 2.3 договору. Як зазначає представник позивача факт перерахування коштів на карту відповідачки підтверджується платіжним дорученням №45154513 від 01.05.2021 року. Згідно розрахунку заборгованості, який сформований ТОВ «Мілоан» станом на 30.07.2021 року заборгованість відповідачки перед ТОВ «Мілоан» становила 9 549,20 грн, з яких: 2 609,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6 940,20 грн - заборгованість за відсотками. 10.08.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №06Т, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №3727553 від 01.05.2021 року. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», долученої представником відповідачки до відзиву на позовну заяву, від 06.05.2025 року, зазначається про те, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , не мала карти № [NUMBER] у АТ КБ «ПриватБанк». АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали Рівненського районного суду Рівненської області про витребування доказів, повідомило, що на ім`я [PERSON] в банку не емітовано карту № [NUMBER] та така карта в банку не обслуговується. На виконання ухвали суду від 24.10.2025 року представником позивача витребовуваних доказів не надано, одночасно надано пояснення що платіжне доручення №45154513 від 01.05.2021 року є належним доказом на підтвердження перерахування грошових коштів, оригіналом позивач не володіє, оскільки такий оригінал має зберігатися в банківській установі, яка здійснює перерахування коштів. Також позивачем долучено до позовної заяви усі належні докази, які підтверджують перехід прав вимоги від первісного кредитора до позивача. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1ст. 1048 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ч. 6ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. З наданих позивачем документів вбачається, що кредитний договір між первісними кредитором ТОВ "Мілоан" із відповідачкою укладався у електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора на телефонний номер [NUMBER] . Кредит зараховано на банківську карту № [NUMBER] згідно платіжного доручення №45154513 від 01.05.2021 року. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, що саме відповідачці належать номер телефону [NUMBER] та банківська карт № [NUMBER]. Таким чином, із наявних у справі доказів не можливо встановити, що саме відповідачка, а не інша особа, підписувала за допомогою одноразового ідентифікатора у електронному вигляді кредитний договір № 3727553 від 01.05.2021 року. Позивачем не надано доказів, що після направлення ТОВ "Мілоан" за платіжним дорученням грошові кошти 3 000,00 грн взагалі були зараховані на банківську карту. Судом на підставі відповіді АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що на ім`я [PERSON] в банку не емітовано карту № [NUMBER] та така карта в банку не обслуговується. З цього слідує, що відповідачка не могла отримати кредитні кошти на вказану кредитну карту, яка зазначена у платіжному дорученні. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р.№ 6-16цс15. Таким чином, подані позивачем докази щодо заборгованості (серед іншого й платіжне доручення), не є підтвердженням виконаних банківських операцій. З поданих до суду доказів неможливо встановити взагалі факт укладення кредитного договору беззаперечно із відповідачем. Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Отже, надані позивачем платіжне доручення (без відповідного документу про успішне зарахування грошових коштів) витяг з реєстру боржників та розрахунок боргу не є доказом розміру боргу, який позивач просить стягнути, оскільки позивачем не доведено отримання кредитних коштів, а також розмір і складові дійсної заборгованості за вказаним кредитним договором. З огляду на наведене суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.п. 2, 3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням того, що судом в задоволені позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір та витрати на правничу допомогу, суд залишає за позивачем. У відзиві на позовну заяву представником відповідачки - адвокатом Фінкевичем В.Г. заявлено про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн на користь відповідачки. На підтвердження надання правничої допомоги представником надано Договір про надання правової допомоги від 02.05.2025 року, Додаткову угоду №1 до Договору від 02.05.2025 року від 10.05.2025 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру №01/05 від 10.05.2025 року про перерахування [PERSON] 5 000,00 грн, підстава - Договір про надання правової допомоги від 02.05.2025, додаткова угода №1 від 10.05.2025 року. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зважаючи на викладене, стороною відповідача доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на надання правничої допомоги, а тому суд вважає їх законними, обгрунтованими, співмірними та такими, що підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки у сумі 5 000,00 грн, а тому вимогу представника відповідача - адвоката Фінкевича В.Г. заявлену у відзиві на позовну заяву про стягнення з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу слід задоволити.

Outcome: approved