Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

02.09.2024 через Електронний кабінет Електронного суду до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Беркута Владислав Леонідович, до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Решетилівська міська рада Полтавської області, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та скасування державної реєстрації. У своєму позові, позивач просить суд: 1.Надати позивачу дозвіл на подання в паперовій формі заяв по суті справи, клопотань та письмових доказів (в порядку частини 9 статті 43 ЦПК України). 2.Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину №363 від 23 лютого 2024 року, виданого Кириченко Т.М., державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] , яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер: 5324280900:00:004:0122, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Решетилівської міської ради Полтавського району Полтавської області. 3.Скасувати державну реєстрацію права, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав (право власності земельної ділянки) [PERSON] щодо земельної ділянки (загальна площа - 2 га, кадастровий номер - 5324280900:00:004:0122, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Решетилівської міської ради Полтавського району Полтавської області. 4.Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер: 5324280900:00:004:0122, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Решетилівської міської ради Полтавського району Полтавської області. 5. Стягнути судові витрати з відповідача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з архівного витягу архівного відділу Полтавської районної військової адміністрації №07-02-Р/А-123 від 23 травня 2024 року вбачається, що [PERSON] було надано на умовах оренди земельні ділянки для ведення сільського господарства площею 2,0 га. 02 липня 2024 року позивач звернувся до Решетилівської міської ради Полтавської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 0,6 га, цільове призначення - для городництва (код виду цільового призначення - 01.07) з метою подальшої передачі земельної ділянки в оренду. З листа виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області №01-41/2945 від 29 липня 2024 року вбачається, що виконавчим комітетом Решетилівської міської ради розглянуто клопотання позивача від 28.06.2024 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 0,6 га, цільове призначення - для городництва з метою подальшої передачі земельної ділянки в оренду. За результатами розгляду повідомлено наступне. Інформовано, що відповідно до графічного матеріалу, доданого до клопотання, та враховуючи інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, бажана до відведення земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки кадастровий номер 5324280900:00:004:0122 на яку зареєстровано право власності. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №390490207 від 12 серпня 2024 року вбачається, що земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер: 5324280900:00:004:0122, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії 363 від 23 лютого 2024 року, яке було видано Кириченко Т.М., державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори. Таким чином, позивач вчиняв дії щодо оформлення права оренди земельної ділянки комунальної власності для городництва, однак після звернення до розпорядника землями комунальної власності було встановлено, що в цих же межах здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер: 5324280900:00:004:0122 та оформлено відповідачем в порядку спадкування право власності на земельну ділянку. Проте [PERSON] не міг успадкувати зазначену земельну ділянку, оскільки спадкодавець (на даний час невідомий) не набував право власності на дану земельну ділянку, що буде підтверджено в подальшому після ознайомлення з правовстановлюючим документом, який відповідачем було надано до нотаріальної контори та сертифікованому інженеру землевпоряднику, який розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для здійснення її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі, що в свою чергу тепер унеможливлює формування мною земельної ділянки для городництва на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, дозвіл на розроблення якого не може надати Решетилівська міська рада Полтавської області. Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій представник позивача просить суд забезпечити його позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку (загальна площа - 2 га, кадастровий номер - 5324280900:00:004:0122, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Решетилівської міської ради Полтавського району Полтавської області). Ухвалою суду від 03.09.2024 задоволено заяву [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Беркута Владислав Леонідович, про забезпечення позову [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Беркута Владислав Леонідович, до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Решетилівська міська рада Полтавської області, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Накладено арешт на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 5324280900:00:004:0122, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Решетилівської міської ради Полтавського району Полтавської області, належну [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії 363 від 23 лютого 2024 року, яке було видано державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М., до виконання рішення суду у даній справі. Ухвалою суду від 10.09.2024 відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у Решетилівській державній нотаріальній конторі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ - 02900185; 38400, Полтавська область, місто Решетилівка, вулиця Старокиївська, 12) належним чином засвідчену копію спадкової справи в межах якої було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину серії 363 від 23 лютого 2024 року, яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер: 5324280900:00:004:0122, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Решетилівської міської ради Полтавського району Полтавської області. 11.09.2024 від Решетилівської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконання ухвали суду від 10.09.2024 надійшли витребувані докази. 19.09.2024 від представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області через електронний кабінет Електронного суду надійшли письмові пояснення у справі, в яких зазначено наступне. За інформацією відділу №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління, наданою листом №3533/432-24 від 18.09.2024 року, повідомляється наступне. Відповідно даних Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 5324280900:00:004:0122 площею 2,0000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована в адміністративних межах Решетилівська міська рада Полтавського району Полтавської області та перебуває у приватній власності [PERSON] , дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 23.02.2024. Відомості про земельну ділянки з кадастровим номером 5324280900:00:004:0122 внесені до Державного земельного кадастру 02.02.2024 за заявою [PERSON] на підставі Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розроблена ФОП [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №054212 від 31.03.1998, виданого на ім`я [PERSON] . У Книгах записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі до 01.01.2013 не виявлено реєстрацію Державного акту на право приватної власності на землю серія ПЛ № 054212, зареєстрованого за №290 від 31.03.1998 року, що посвідчує право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Водночас зазначається, що примірник вищевказаного акту зберігається в архіві Відділу. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей. Таким чином, відповідно до ч.7. ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора забороняється. 24.09.2025 позивачем [PERSON] подано до суду заяву про відмову від позову, у якій він зазначив, що діями відповідача його права не порушені, та що наслідки відмови від позову йому відомі. 25.09.2024 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Павлюком І.О. через електронний кабінет Електронного суду подано відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. В даному аспекті в першу чергу звернув увагу, що в позовній заяві позивач так і не зазначив, які його права порушено в результаті набуття права власності відповідачем. В позовній заяві містяться лише загальні посилання на те, що 02.07.2024 року позивач звернувся до Решетилівської міської ради Полтавської області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 0,6 га. У відповідь йому повідомлено, що бажана до відведення земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки під кадастровим номером 5324280900:00:004:0122 на яку зареєстровано право власності. За таких умов, з метою оцінки наявності у позивача права на спірну земельну ділянку звертаємо увагу на наступне. Дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Тобто, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14- 301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. З усього вищевикладеного вбачається, що у даному випадку у позивача до звернення 02.07.2024 року до Решетилівської міської ради Полтавської області з клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою будь-які права на спірну земельну ділянку були відсутні. Більше того, сам факт звернення з вказаним клопотанням не обумовлює виникнення у позивача відповідного права. Протилежне не підтверджується і обґрунтуваннями позовних вимог. Тобто, у даному випадку, позивачем взагалі не доведено, що діями відповідача будь-яким чином порушено його права. Як і не доведено наявність таких прав на момент здійснення відповідачем державної реєстрації права власності земельної ділянки за собою. В будь-якому випадку подаючи позовну заяву позивачем взагалі проігноровано вимог ст. 328 ЦК України, якими чітко визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Більше того, будь-які докази протилежного до позовної заяви не додані. З огляду на все вищевикладене, вважає, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено в повному обсязі. Таким чином, представник відповідача просить: у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та стягнути із позивача на користь відповідача судові витрати. 27.09.2024 від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про залишення без розгляду його заяви від 24.09.2024, в якій він відмовився від позову та просив закрити провадження у справі, просив суд продовжити розгляд справи. 03.10.2024 представником позивача [PERSON] - адвокатом Беркутою В.Л, через електронний кабінет Електронного суду подано відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначає що позивач вчиняв дії щодо оформлення права оренди земельної ділянки комунальної власності для городництва, однак після звернення до розпорядника землями комунальної власності було встановлено, що в цих же межах здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер: 5324280900:00:004:0122 та оформлено відповідачем в порядку спадкування право власності на земельну ділянку. Проте [PERSON] не міг успадкувати зазначену земельну ділянку, оскільки спадкодавець [PERSON] не набула права власності на земельну ділянку, що підтверджується відсутністю рішення виконавчого комітету Жовтневої сільської ради від 06 травня 1997 року та відсутністю реєстрації в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №054212. Окрім того, земельна ділянка не знаходиться в селі Кривки Жовтневої сільської ради, як про це зазначено в Державному акті, а площа, яку можна було отримати у власність у 1997 році складала 0,6 га за цільовим призначення «для ведення особистого підсобного господарства» відповідно до Земельного кодексу України 1990 року №561-XII, а не 2 га за цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», як зазначено в Державному акті, які з`явилися лише з 01.01.2002 року після набрання чинності Земельним кодексом України від 2001 року №2768-ІІІ. Здійснення державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі в свою чергу тепер унеможливлює формування мною земельної ділянки для городництва на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, дозвіл на розроблення якого не може надати Решетилівська міська рада Полтавської області. Інтереси позивача є законними, не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості та іншим загально правовим засадам і відповідають критеріям охоронюваного законом інтересу, а тому потребують захисту, оскільки через підроблений державний акт на право приватної власності на землю порушуються його гарантії прав на землю, як громадянину України та жителя територіальної громади. Разом з відповіддю на відзив представником позивача подано клопотання про витребування доказів. 08.10.2014 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Павлюком І.О. через електронний кабінет Електронного суду подано клопотання про відкладення підготовчого засідання призначеного на 09.10.2024 на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю в розгляді кримінальної справи в Лубенському міськрайонному суді Полтавської області. Окрім того, просить суд не розглядати у відсутність представника відповідача клопотання сторони позивача про витребування доказів, оскільки представник відповідача бажає скористатись правом на особисте висловлення відповідної позиції. Розгляд даного клопотання просить провести без участі сторони відповідача. Ухвалою суду від 09.10.2024 задоволено клопотання позивача [PERSON] про залишення без розгляду заяви від 24.09.2024 про відмову від позову. Задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Павлюка І.О., про залишення без розгляду клопотання про відкладення підготовчого засідання в редакції від 08.10.2024. Задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Павлюка І.О., про відкладення підготовчого засідання в редакції від 09.10.2024. Зобов`язано відповідача [PERSON] надати письмові відповіді на запитання позивача, поставлені відповідно до ч. 1 ст. 93 ЦПК України. 04.11.2024 представником позивача [PERSON] - адвокатом Беркутою В.Л., через електронний кабінет Електронного суду надіслано клопотання, у якому представник позивача просить суд розглядати клопотання про витребування доказів від 03.10.2024 в редакції клопотання про витребування доказів від 03.11.2024. Свою позицію обґрунтовує тим, що станом на 03.11.2024 стороною позивача частково було самостійно отримано докази, витребування яких ставилось в клопотанні від 03.10.2024. Окрім того, представник позивача звертає увагу суду на те, що відповідачем не виконано вимоги ухвали суду від 09.10.2024 про надання відповідей на запитання поставлених відповідачу в порядку ч. 1 ст. 93 ЦПК України. Ухвалою суду від 04.11.2024 клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Беркути В.Л., про витребування доказів в редакції від 03.11.2024 задоволено. Витребувано у відповідача [PERSON] : оригінал рішення виконавчого комітету Жовтневої сільської ради від 6 травня 1997 року, яким передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,00 гектарів, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, на підставі якого видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ПЛ №054212; оригінал технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яку розробив ФОП [PERSON] на підставі якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер 5324280900:00:004:0122, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Витребувано від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області: оригінал другого примірника державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №054212, виданого [PERSON] на земельну ділянку площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства. Клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Павлюка І.О., про надання додаткового строку на надання письмових відповідей на запитання позивача, поставлені відповідно до ч. 1 ст. 93 ЦПК України задоволено. Клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Беркути В.Л., про відкладення підготовчого засідання задоволено, підготовче засідання у цивільній справі відкладено. 12.11.2024 від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на виконання ухвали суду від 04.11.2024 надійшли витребувані докази. 02.12.2024 через електронний кабінет Електронного суду від представника відповідача - адвоката Павлюка І.О. на виконання ухвали суду від 04.11.2024 надійшли клопотання у якому зазначено, що у відповідача відсутні витребувані докази та надано письмові відповіді на запитання позивача у формі заяви свідка, поставлені відповідно до ч. 1 ст. 93 ЦПК України. 02.12.2024 через електронний кабінет Електронного суду від представника позивача - адвоката Беркути В.Л., надійшло клопотання про витребування доказів. 02.12.2024 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Павлюка І.О., до суду подано клопотання, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні клопотання представника позивача у повному обсязі; долучені до клопотання документи які не стосуються його обґрунтування повернути позивачеві; розгляд даної заяви здійснювати без участі представника відповідача та відповідача; підготовче засідання відкласти на іншу дату. Ухвалою суду від 02.12.2024 Клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Беркути В.Л., про витребування доказів задоволено. Витребувано у ФОП [PERSON] ( [ADDRESS] ):- належним чином засвідчену копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яку розробив ФОП [PERSON] на підставі якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер 5324280900:00:004:0122, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Беркути В.Л., про зобов`язання Решетилівської міської ради Полтавської області подати пояснення третьої особи щодо позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Павлюка І.О., про повернення позивачеві долучених до клопотання документів, які не стосуються його обґрунтування. Задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Беркути В.Л., та представника відповідача [PERSON] - адвоката Павлюка І.О., про відкладення підготовчого засідання. 26.12.2024 від ФОП [PERSON] на виконання ухвали суду від 02.12.2024 надійшли витребувані докази. 27.12.2024 до суду від Решетилівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли відомості про виконання ухвали суду від 03.09.2024 про накладення арешту на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 5324280900:00:004:0122, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Решетилівської міської ради Полтавського району Полтавської області. 21.01.2025 через електронний кабінет Електронного суду від представника позивача - адвоката Беркути В.Л., надійшло клопотання про виклик свідка [PERSON] , яка займає посаду інспектора відділу земельних ресурсів та охорони навколишнього середовища виконавчого комітету Решетилівської міської ради. 21.01.2025 через електронний кабінет Електронного суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Павлюка І.О., про відкладення підготовчого засідання призначеного на 21.01.2025 на іншу дату у зв`язку з зайнятістю представника відповідача в іншому судовому засіданні в Лубенському міськрайонному суді Полтавської області. 18.02.2025 через електронний кабінет Електронного суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Павлюка І.О., надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання призначеного на 13:30 год 18.02.2025 на іншу дату у зв`язку з зайнятістю представника відповідача в іншому судовому засіданні в Лубенському міськрайонному суді Полтавської області. Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Павлюка І.О., про відкладення підготовчого засідання відмовлено. Закрито підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 13:30 год 18.03.2025. Викликано у судове засідання учасників справи. Клопотання представника позивача - адвоката Беркути В.Л. про виклик свідка задоволено. У судове засідання викликано свідка: [PERSON] , яка займає посаду інспектора відділу земельних ресурсів та охорони навколишнього середовища виконавчого комітету Решетилівської міської ради. 02.02.2026 через електронний кабінет Електронного суду від представника позивача - адвоката Беркути В.Л., надійшло клопотання про долучення доказів. 17.03.2026 через електронний кабінет Електронного суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Павлюка І.О., надійшло заперечення на клопотання представника позивача - адвоката Беркути В.Л., про долучення доказів від 02.02.2026. У судове засідання з`явилися позивач [PERSON] , представник позивача - адвокат Беркута В.Л., представник відповідача - адвокат Павлюк І.О., представник третьої особи Решетилівської міської ради - Богачик Н.І. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань не надходило. Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. 18.03.2026 через електронний кабінет Електронного суду подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи (а.с.59-60 том 3 ). Позивач [PERSON] в судових засіданнях надавав наступні пояснення. У судовому засіданні 13.05.2025 не міг зазначити точно зміст його порушених прав, та де саме знаходиться земельна ділянка, що є предметом спору, а саме в якому населеному пункті - в селі Бабичі чи селі Покровське Решетилівської громади. Зазначив, що на даний час проживає у селі Покровське, здійснював господарську діяльність на земельній ділянці до початку несення військової служби самостійно. Однак, земельну ділянку в цій справі він не обробляв. Розповідав, що не має документів на спірну земельну ділянку та не користувався нею. Звертався до Покровської сільської ради (раніше Жовтневої) для отримання земельної ділянки для ведення сільського господарства в селі Бабичі. Село Бабичі знаходиться поруч з селом Писаренки, в якому населеному пункті отримав земельну ділянку не знає, яке рішення було прийнято на його користь сільською радою позивач не знає, документів він на землю не має. Зазначив, що їздив з рішенням сільської ради до Держкомзему в м. Полтава на вулиці Уютна, та йому було відмовлено в присвоєнні кадастрового номеру. Причин відмови позивач не знає, в якому році відбувалися ці події надати відповідь надати не зміг. Поле, на якому знаходиться земельна ділянка надана позивачу в оренду, з його слів, знаходиться в селі Бабичі. Зазначив, що в судовому засіданні вперше, надати відповідей на запитання не може, йому треба побачити документи додані до позовної заяви. Потім, зазначив, що бажана ним земельна ділянка знаходиться в селі Писаренки. Згодом, надати відповідь в межах якого населеного пункту знаходиться земельна ділянка, що була йому надана, не зміг. Повторно зазначив, що після відмови в присвоєнні кадастрового номеру дій щодо оформлення своїх прав оренди на земельну ділянку не вчиняв, причин відмови не пам`ятає. Зазначити, коли саме він звернувся з метою належного оформлення права оренди на земельну ділянку не зміг. Надати відповідь, коли звертався до Жовтневої сільської ради з метою отримання земельної ділянки, не зміг, приблизно у 2005 році, потім зазначив, що у 2007 році. Після отримання відмови в реєстрації в 2008 році з метою оформлення права оренди не звертався. Спочатку говорив, що в 2024 році до компетентних органів з метою оформлення своїх прав не звертався. Згодом, зазначив, що в 2024 році особисто звертався з метою приватизації землі до Решетилівської міської ради, однак надати відповідь щодо місцезнаходження земельної ділянки яку хотів отримати не зміг. Згодом, надав відповідь, що особисто звертався до Решетилівської міської ради з метою отримання в оренду земельної ділянки, яка знаходиться в селі Бабичі. За результатами його звернень отримав відповідь, що вона в користуванні [PERSON] . Зазначив, що він спірну земельну ділянку не обробляв. Потім, сказав що користувався спірною земельною ділянкою, тому не погодився з відмовою міської ради. Разом з цим, згодом зазначив, що земельною ділянкою користувалися «без нього», а вона «була на нього записана», де ці документи йому невідомо. Надав відповідь, що отримав право користування земельною ділянкою та передав його іншій особі, дозволу на право передачі такої земельної ділянки в користування інших осіб не отримував, доказів, які б підтверджували його права користування земельною ділянкою позивач не має. Пояснив, що в сільській раді йому зазначили, яку земельну ділянку він може отримати. Потім говорив, що він знав яку земельну ділянку можна отримати в користування. Згодом, що про те, яку земельну ділянку можна отримати користування йому повідомив [PERSON] . Потім, що саме [PERSON] повідомив позивачеві, що на нього можна оформити землю в оренду. На запитання підтвердив, що до нього звернулася третя особа [PERSON] та запропонував отримати земельну ділянку в оренду, з метою здійснення [PERSON] обробітку цієї земельної ділянки. Після отримання документів на земельну ділянку нею користувався [PERSON] , орендної плати позивачеві він не сплачував, однак [PERSON] працював на [PERSON] різноробочим. У подальшому, зі слів позивача він особистої зацікавленості в цій земельній ділянці не мав. Згодом, позивача знову розповів, що особисто звертався з метою належного оформлення земельної ділянки, а саме у 2024 році до Решетилівської міської ради, задля належного оформлення свого права на зазначену земельну ділянку. Згодом, надав відповідь, що міської ради зверталися «через нього», оскільки він був на службі, тому звертався [PERSON] . Потім, [PERSON] повторно розповідав, що саме [PERSON] попросив його звернутися до міської ради, та повторно зазначив, що саме останній нею користувався. На запитання представника відповідача, чи йому потрібна саме спірна земельна ділянка, чи можливо будь-яка інша поруч, або за кілька кілометрів від спірної, [PERSON] надав відповідь, що йому «без різниці». На запитання представника відповідача, чи звернувся позивач до суду з метою отримання саме спірної земельної ділянки, а не до міської ради з метою отримання будь якої іншої, саме в своїх інтересах, чи це питання непокоїть саме позивача, а не третіх осіб, надав відповідь «третіх осіб». На запитання судді, чи діє позивач в своїх інтересах, чи в інтересах [PERSON] , надав відповідь, що діє не в своїх інтересах. Підтвердив, що ініціатором цього позову є [PERSON] , та на разі захищаються інтереси саме [PERSON] . Довіреності на пред`явлення позову до суду останній йому не надавав. На запитання, чому він 24.06.2024 подав заяву про відмову від позову, а згодом заяву у який просив залишити це клопотання без розгляду, та що стало підставою для зміни його думки, відповів, що спочатку він дізнався що земля у власності [PERSON] , але згодом він дізнався від [PERSON] , що вона отримання відповідачем незаконно. Підтвердив, що спірна земельна ділянка його не цікавить, вона потрібна [PERSON] , оскільки останній нею користується. Підтвердив, що діями відповідача порушені не його права, а права [PERSON] , який користується спірною земельною ділянкою. На запитання суду «чи вважає позивач, що суд здійснював на нього тиск», надав відповідь - «ні». Надав відповідь, що тиску від суду та від представника відповідача не відчуває. Підтвердив, що надав пояснення, які відповідають дійсності та позов подав в інтересах [PERSON] , особистого інтересу щодо даного спору [PERSON] не має. Повторно зазначив суду, що «землею користувалися без нього», він не має на землю жодних документів, та він нею не користується та бажання користуватися нею не має. Неодноразового говорив, що саме йому спірна земельна ділянка не потрібна, вона його не цікавить, він нею не користується, він може отримати іншу земельну ділянку. У судовому засіданні 13.05.2025 висловив бажання відмовитися від позову. У судовому засіданні 10.06.2025 позивач говорив, що його позиція змінилася, пояснив, що він не розумів, чи він має право на земельну ділянку, здійснює захист своїх прав та тепер він бажає оформити саме земельну ділянку, що знаходиться в с. Писаренки, якою раніше користувався не позивач, а [PERSON] , однак, зараз бажає оформити її на себе та користуватися нею особисто. Підтвердив, що бажає оформити саме право оренди на 2 гектари з цільовим використанням сільськогосподарського виробництва. Вважає, що спірна земельна ділянка «числилася» за ним. Однак процедури належного оформлення ним здійснено не було. Яким чином він буде виконувати умови можливого майбутнього договору оренди та користування земельною ділянкою за цільовим призначенням не зазначив. На час набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку позивач нею не користувався, нею користувався [PERSON] , однак вважає, що порушені саме права [PERSON] . Розповідав, що у нотаріуса він не був та довіреностей на ім`я [PERSON] для вчинення останнім дій, щодо оформлення земельної ділянки не підписував. Однак, про порушення своїх прав дізнався саме від [PERSON] . Сказав, що між ним та [PERSON] була усна домовленість про те, що у подальшому останній буде користуватися спірною земельною ділянкою, яку позивач має намір оформити. Про порушення своїх прав позивач дізнався навесні 2024 року. У подальшому зазначив, що він посвідчив довіреність у нотаріуса на ім`я [PERSON] у м.Ізюм, задля того, щоб останній користувався землею. Підтвердив, що на нього ніхто не вчиняв тиску. На уточнюючі запитання судді зазначив, що у 2007 році не пройшов процедури оформлення земельної ділянки, оскільки отримав відмову від Держгеокадастру, яку не оскаржував та з якою погодився. Після цього жодних дій задля оформлення своїх прав на земельну ділянку не вчиняв. Жодного тиску, щоб позивач припинив свої дії з оформлення своїх прав, до нього не вчинилося. У судових засіданнях 06.11.2025 та 18.03.2026 позивач зазначав, що 24.09.2024 дійсно подавав до суду заяву про відмову від позову, написану власноруч, тиску відносно нього ніхто не вчиняв. У судовому засідання 18.03.2026, пояснив, що відмовлявся від позову у зв`язку з тим, що земля знаходилася в користуванні [PERSON] , однак пізніше позивач дізнався, що спірна земельна ділянка отримана ним незаконно. На запитання представника відповідача, відповів, що дізнавався про те, що земля отримана в користування [PERSON] незаконним шляхом вже після подачі позову до суду. На момент подачі позову йому ці обставини [PERSON] були невідомі. На уточнююче запитання судді, чи був позивач на момент подання представником від його імені позову до суду обізнаний про ці обставини, відповів що обізнаним не був. На запитання, які у позивача були підстави подання позову до суду, якщо він не розумів та не знав що його права порушені незаконними діями [PERSON] , відповіді надати не зміг. У подальшому, на запитання свого представника - адвоката Беркути В.Л., [PERSON] відповідав, що написав заяву про відмову від позову подану до суду 24.09.2024 він написав в присутності [PERSON] , оскільки останній повідомив йому, що земля знаходиться в користуванні останнього. Надалі, [PERSON] повідомив позивачу, що відповідач не має на неї відповідних документів. Станом на березень 2026 року позовні вимоги підтримує. На запитання представника відповідача, чи ознайомлювався позивач зі змістом позову поданого до суду від його імені та чи розумів зміст позовних вимог, та уточнююче запитання судді хто був ініціатором звернення з даним позовом до суду, відповів що ініціатором був [PERSON] . Зазначив, що останній користувався спірною земельною ділянкою, однак зараз нею користується [PERSON] . Подаючи позов до суду, [PERSON] відповів, що діяв в своїх інтересах, щоб здати земельну ділянку в оренду, однак, потім зазначив, що задля подальшого самостійного користування нею. На запитання представника відповідача, відповів, що йому не роз`яснювали його права отримати іншу земельну ділянку в користування, та якби він про це знав, то звернувся б з позовом до суду щодо саме спірної земельної ділянки. Потім відповів, що на момент звернення до суду йому було байдуже яку саме земельну ділянку він отримає, однак, зараз позивач хоче оформити саме спірну. Відповів, що на момент звернення до суду, ініціатором такого звернення був [PERSON] , що користувався земельною ділянкою. Попередньо звертався з ціллю оформити належним чином свої права на спірну земельну ділянку, також з ініціативи [PERSON] , однак не завершив такого оформлення. У судових дебатах [PERSON] просив задовольнити позовну заяву. Представник позивача - адвокат Беркута В.Л., у судових засіданнях просив задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві. Зазначав, що з 2008 року, коли на користь позивача було прийнято первісне рішення про передачу в оренду земельної ділянки на території села Писаренки, [PERSON] не вчинялося дій для належного оформлення права використання земельної ділянки аж до 2024 року. Доказів здійснення позивачем відповідних звернень до Держгеокадастру з 2008 року до 2024 року у сторони позивача немає. На запитання суду, яким чином представник позивача може пояснити позицію свого клієнта, яку він висловив безпосередньо під час судового засідання, а саме, що позивач діє не у власних інтересах, а в інтересах іншої особи - [PERSON] , зазначив, що зі сторони суду та зі сторони представника відповідача на позивача здійснювався тиск, відводу суду не заявив. Зазначив, що діє як представник в інтересах саме позивача. Розповідав, що позивачу дійсно могли допомогти та роз`яснити його права на спірну земельну ділянку. У судовому засіданні 10.06.2025 зазначав, що позивач бажає продовжувати розгляд справи та не відмовляється від позову. У судових дебатах представник позивача - адвокат Беркута В.Л., просив звернути увагу на те, що порушено право позивача, як особи, яка бажає отримати земельну ділянку в користування. Посилався на Постанову ВП ВС у справі № 688/290//16-ц від 29.09.2020. Звертав увагу, що саме шляхом отримання спірної земельної ділянки в оренду, позивач мав намір реалізувати свої права отримати в користування землю, оскільки на даний час, у зв`язку з дією військового стану, отримати її іншим шляхом він не має можливості. Наполягає, що порушені саме інтереси позивача. Звертав увагу, що з досліджених матеріалів справи вбачається відсутність будь-яких документів, що б підтверджували отримання матір`ю відповідача у власність спірної земельної ділянки, а саме відсутнє відповідне рішення про передачу у власність спірної земельної ділянки, та відсутня державна реєстрація державного акту. Також, зауважував, що у 1998 році не було можливості отримати 2 гектари з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, оскільки така можливість з`явилася лише у 2001 році, після відповідних змін чинного на той час законодавства. Звертав у вагу на постанови ВП ВС у справі №487/10132/14-ц від 11.09.2019, та від 06.11.2024 у справі № 911/1700/23, постанову від 13.07.2023 у справі № 192/110/20, постанову від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17. Звертав увагу на ту обставину, що згідно відзиву на позовну заяву, відповідач заперечує проти задоволення позивних вимог лише з тих підстав, що не вбачає порушення прав позивача саме діями [PERSON] щодо реєстрації його права власності на спірну земельну ділянку. Зауважував, що оскільки земельні ділянки, яку бажає отримати позивач на праві оренди, та яку оформив на праві власності на себе відповідач, накладаються одна на одну, є підстави для задоволення позовних вимог, оскільки саме після визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та скасування державної реєстрації, позивач зможе розробити проект землеустрою та завершити процес належного оформлення своїх прав. Представник відповідача - адвокат Павлюк І.О., у судових засіданнях позов не визнав в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Звертав увагу, що до позову не додано доказів, які б свідчили про наявність порушеного права у позивача. Також, звертав увагу на те, що у позивача змінювалися покази, та на те що у його показах фігурувала особа [PERSON] вбачається, що позивач захищає не свої інтереси, а інтереси іншої особи. Де та коли знайшовся державний акт, що став підставою оформлення спірної земельної ділянки відповідачем в порядку спадкування, представнику не відомо. Відповідач даною земельною ділянкою не користувався. Яким чином було визначено місцерозташування спірної земельної ділянки представнику не відомо, які документи подавалися для її оформлення представник не пам`ятає, але вся вони мають містися в технічній документації. На запитання чи відповідає місцерозташування земельної ділянки в державному акту та її розташуванню на кадастровій карті, зазичив, що оскільки дане рішення реєстратора не оскаржено, то має відповідати. На запитання чи мала [PERSON] у 1997 році отримати 2 гектари землі у приватну власність на підставі чинного на той час законодавства, зазначив, що на його думку мала, оскільки це підтверджується виданим державним актом. Відомостей про власників суміжних земельних ділянок представник не має. Після подачі позову до суду нових документів щодо земельної ділянки, технічної документації чи будь-яких рішень, стороною відповідача знайдено не було. У судових дебатах представник відповідача зазначив, що і у відзиві на позовну заяву і протягом всього розгляду справи сторона відповідача звертає увагу на відсутність порушених прав позивача. Зазначав, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є безумовною підставою набуття такої земельної ділянки у власність і не може презюмувати у особи наявності певних прав. Звертав увагу, що позивач отримав відповідне рішення у 2007 році, у подальшому не вживав заходів для оскарження відмови наданою Держгеокадастром, та лише у 2024 звернувся до органу місцевого самоврядування. Із матеріалів справи, також, не зрозуміло хто саме був ініціатором відповідного звернення [PERSON] чи [PERSON] . Звертав увагу на суперечність показів [PERSON] , на той факт, що згідно показів позивача, останній на момент подання позовної заяви не розумів підстав звернення до суду таким позовом. Вважає, що у позивача особисто не було інтересу з таким зверненням до суду, такий інтерес мала інша особа. А тому, у позивача відсутні порушені права та інтереси. Вважає, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами накладки земельних ділянок, а саме тієї, що бажає позивач, та отриманої у власність відповідачем, зазначене має бути доведено відповідним експертним дослідженням. Окрім цього, вважає, що не надано належних та допустимих доказів відсутності у відповідача права власності на земельну ділянку. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, а тому просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі та вирішити питання розподілу судових витрат. Представник третьої особи Решетилівської міської ради - Богачик Н.І., у судовому засіданні зазначила, що у 2024 році до Решетилівської міської ради на підставі довіреності звернувся [PERSON] , від імені [PERSON] , з метою оформлення права оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Під час здійснення підготовчих дій, міською радою було з`ясовано, що в межах бажаної земельної ділянки вже перебуває інша земельна ділянка. У зв`язку з цим, [PERSON] та його представника [PERSON] було повідомлено про відсутність підстав для задоволення їх клопотання. Представник третьої особи не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки наявні суперечності в документах, що стали підставою оформлення права власності в порядку спадкування на спірну земельну ділянку відповідачем, та в чинному на момент отримання таких документів законодавстві. Перевірки та пошуку можливої документації в архівах сільської ради на спірну земельну ділянку на ім`я [PERSON] працівниками відділу земельних ресурсів міської ради здійснено не було. Які саме ії вчинялися відділом земельних ресурсів під час встановлення накладки земельних ділянок, представнику не відомо. Вирішення клопотання позивача про надання земельної ділянки в оренду на сесії міської ради не виносилося. Позиція представника сформована на основі матеріалів справи та матеріалів відмови у задоволенні клопотання [PERSON] , в інтересах якого діяв [PERSON] , про надання земельної ділянки в оренду, що підготовлені відділом земельних ресурсів міської ради. Питання чи набувалося спадкодавцем відповідача право власності на спірну земельну ділянку ними не досліджувалося. У судових дебатах зазначила, що згідно матеріалів справи вбачається, що [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку з порушенням норм чинного на той момент земельного законодавства, оскільки площа та вид цільового призначення зазначені в державному акті на право приватної власності на землю не відповідають вимогам чинного на той час законодавства. У зв`язку з чим, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Свідок [PERSON] у судових засіданнях надала наступні пояснення. Працюю інспектором відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Решетилівської міської ради з 11.04.2023 року, до цього землевпорядники з 15.01.1996 року по 18.01.2022 Покровської, раніше Жовтневої, сільської ради. [PERSON] користувався спірною земельною ділянкою та сплачував земельних податок. У подальшому [PERSON] у квітні 2024 року надав документи на підтвердження того, що він є власником спірної земельної ділянки та має сплачувати податок за неї. [PERSON] зверталася з метою отримання земельної ділянки в користування, однак, не було можливості надати їй велику земельну ділянку. Щодо рішення виконавчого комітету Жовтневої сільської ради від 1997 року, яким [PERSON] передано право користування земельною ділянкою, то остання взагалі не мала такої землі в користуванні. У її сім`ї були землі були в користуванні [PERSON] та [PERSON] . Село Кривки знаходилося в землях Жовтневої сільської ради, та воно розташовано далеко від спірної земельної ділянки, яке розташована за селом Писаренки. В 90ті роки люди могли отримати в користування лише значно менші земельні ділянки по 22 сотки на одну людину. [PERSON] звернулася в 2000х задля отримання більшої земельної ділянки, однак такої не було в наявності та її не змогли надати. Рішення про надання земельної ділянки на умовах оренди [PERSON] видавалося, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства у 2007 році. Чи користувався даною земельною ділянкою саме [PERSON] або [PERSON] особисто не знає. Кому саме та як вручалися квитанції для оплати податку за землю не пам`ятаю. У судовому засіданні 18.03.2026, під час дослідження оригіналу даного Державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ 054212, свідок [PERSON] , чий підпис як інженера-землевпорядника міститься на ньому, зазначила, що підпис схожий на її, однак до 2001 року вона не могла підписати такий державний акт, оскільки у 1998 році ще не надавалися землі для особистого селянського господарства площею 2 гектари. Також, зазначала, що цільове призначення «для особистого селянського господарства» в державних актах не зазначалося до 2001 року. Окрім цього, місцезнаходження в державному акті с. Кривки, не відповідає місцезнаходженню спірної земельної ділянки. Потім, стверджувала, що підпис в Державному акті підробний, оскільки вона не могла підписати державного акту такого зразка. Розповіла, що бланки Державних актів на право приватної власності на землю у 1998 році заповнювалися проектантами технічної документації, а не сільськими радами, що приймали відповідні рішення. Свідок лише ставила підписи на таких держаних актах та не несла відповідальності за відомості, що в них зазначені. Також, свідок здійснювала реєстрацію та видачу таких державних актів. Достовірність інформації зазначеної в Актах перевірялася шляхом їх перевірки на відповідність відомостей зазначених у рішеннях. У разі невідповідності приймалися повторні рішення, наприклад на уточнення площі. Інформація в державних актах зразка 1998 року друкувалася на печатних машинках. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, свідка, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до копії архівного витягу архівного відділу Полтавської районної військової адміністрації №07-02-Р/А-123 від 23 травня 2024 року встановлено, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 31.10.2007, [PERSON] було надано на умовах оренди земельні ділянки для ведення сільського господарства площею 2,0 га в с. Писаренки (а.с.8 том 1). 02 липня 2024 року в інтересах [PERSON] , представник за довіреністю [PERSON] , звернувся до Решетилівської міської ради Полтавської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 0,6 га, цільове призначення - для городництва (код виду цільового призначення - 01.07) з метою подальшої передачі земельної ділянки в оренду, що підтверджується копією даного клопотання, до якого додано графічний матеріал бажаного розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5324280900:00:007:0047(а.с. 9-10 том 1). З копії листа виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області №01-41/2945 від 29 липня 2024 року вбачається, що виконавчим комітетом Решетилівської міської ради розглянуто клопотання від 28.06.2024 (вхідний реєстраційний номер - 389/01-41 від 02.07.2024), щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 0,6 га, цільове призначення - для городництва з метою подальшої передачі земельної ділянки в оренду. За результатами розгляду повідомлено наступне. Інформовано, що відповідно до графічного матеріалу, доданого до клопотання, та враховуючи інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, бажана до відведення земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки кадастровий номер 5324280900:00:004:0122 на яку зареєстровано право власності (а.с.10-11 том 1). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №390490207 від 12 серпня 2024 року встановлено, що земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер: 5324280900:00:004:0122, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії 363 від 23 лютого 2024 року, яке було видано [PERSON] , державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори. (а.с.11 оборот том 1). З копії спадкової справи № 229/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , наданою Решетилівською державною нотаріальної конторою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.66-97 том 1), вбачається, що [PERSON] 25.09.2019 подав до Решетилівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої матері - [PERSON] . Згідно заяви інших спадкоємців та пережившого подружжя немає крім заявника немає (а.с. 67 оборот том 1). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим 12.04.2019 Виконавчим комітетом Покровської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (а.с. 69 оборот том 1). Батьками [PERSON] , [INFO] , були батько - [PERSON] , та мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 23.10.2019 Решетилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 81 оборот том 1). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) виданої 25.09.2019, [PERSON] , [INFO] , не мала заповітів чи спадкових договорів (а.с.71, 73-74 том 1). Як вбачається з копії заяви [PERSON] до Решетилівської державної нотаріальної контори від 23.02.2024, після смерті його матері [PERSON] , залишилося спадкове майна, яке складається з: земельної ділянки загальної площею 2 га, кадастровий номер 5324280900:00:004:0122, що знаходиться на території Решетилівської міської ради Полтавського району Полтавської області (а.с.85 том 1). Згідно з оригіналом та копіями Державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ 054212, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої сільської ради народних депутатів від 06 травня 1997 року їй передається у приватну власність земельну ділянку площею 2,00 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території с. Кривки Жовтневої сільської ради. Землю передано для особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 290. Акт видано 31 березня 1998 року (а.с.85-86, 205 том 1). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6300104292024 від 02 лютого 2024 року встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер: 5324280900:00:004:0122, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, належить [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування Жовтневої сільської ради 06.05.1997, Рішення виконкому. Документ, що посвідчує право - державний акт від 31.03.1998 ПЛ 054212. Додатками до даного витягу є Кадастровий план земельної ділянки з координатами поворотних точок меж земельних ділянки (а.с.86-91 том 1). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 367108750 від 23 лютого 2024 року, в зазначених реєстрах не міститься інформація щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324280900:00:004:0122 та обтяження щодо неї (а.с.92-93 том 1). Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.02.2024 державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1956 р.н., яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки загальною площею 2 га, кадастровий номер: 5324280900:00:004:0122, що знаходиться на території Решетилівської міської ради Полтавської ради Полтавської області, яка належить спадкодавцю на підставі державного акту на право на землю серії ПЛ 054212, виданого Жовтневою сільською радою народних депутатів 31.03.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 290, Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 363 (а.с.96 том 1). Зазначене свідоцтво зареєстроване в Спадковому реєстрі за номером 72048507, що підтверджується витягом з даного реєстру віл 23.02.2024 № 75953648 (а.с.96-97 том 1). 19 вересня 2024 року адвокат Беркута В.Л. звернувся до Решетилівської міської ради Полтавської області з запитом щодо отримання інформації, а саме чи видавався [PERSON] Державний акт на право приватної власності на землю серії №054212, виданого Жовтневою сільською радою Решетилівського району Полтавської області 31 березня 1998 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних акті на право приватної власності на землю за №290, яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 2 га (а.с.137 том 1). З копії відповіді виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області №01- 23/85 від 24.09.2024 року на запит відносно надання інформації щодо видачі Державного акту на право приватної власності на землю, повідомлено, що Книга записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі (далі - Книга записів) - документ суворого обліку, який є власністю держави і складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок. Територіальний орган Держгеокадастру забезпечує зберігання книг записів з метою запобігання їх викраденню, втраті, знищенню або пошкодженню. Книги записів зберігається довічно, знищення або вилучення частини Книги записів забороняється. Враховуючи вищевикладене, виконавчий комітет Решетилівської міської ради не є держателем запитуваної інформації, а тому рекомендуємо звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (а.с.138 том 1). 18 вересня 2024 року адвокат Беркута В.Л. звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з запитом щодо отримання інформації, а саме чи видавався [PERSON] Державний акт на право приватної власності на землю серії №054212, виданого Жовтневою сільською радою Решетилівського району Полтавської області 31 березня 1998 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних акті на право приватної власності на землю за №290, яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 2 га (а.с.139 том 1). З копії відповіді на запит наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області №29-16- 0.221-4429/2-24 від 20.09.2024 року вбачається, що за інформацією Відділу №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, відповідно до Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 01.01.2013 року, за №290 від 31.03.1998 року не виявлено реєстрації державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №054212, виданого [PERSON] на земельну ділянку площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Водночас зазначено, що другий примірник вищевказаного державного акта зберігається в архіві Відділу (а.с.140 том 1). Відповідно до копії відповіді на запит адвоката Беркути В.Л. наданої архівним відділом Полтавською районною військовою адміністрацією за №07-02-р/158 від 24.09.2024 року вбачається, що у протоколі засідання виконавчого комітету Жовтневої сільської ради народних депутатів Решетилівського району Полтавської області від 06 травня 1997 року немає рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки 2,00 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.141 том 1). З копії виписки з погосподарської книги № 23, 38, 18 Жовтневої сільської ради народних депутатів за 1986-2000 роки вул. Леніна, село Жовтневе, виписки з погосподарської книги № 12,12 Жовтневої сільської ради народних депутатів за 2001-2006 роки вул. Леніна, село Жовтневе, виписки з погосподарської книги № 21, 20, 2/6 Покровської (Жовтневої) сільської ради народних депутатів за 2007-2019 роки вул. Освітянська с-це Покровське ( вул. Свердлова, село Жовтневе), наданих на запит адвоката Беркути В.Л. виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області від 28 жовтня 2024 року, можна встановити, що у домогосподарства [PERSON] та членів господарства, в тому числі, [PERSON] , не було у власності земельної ділянки площею 2 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.225-226 том 1). Відповідно до копії відповіді на запит адвоката Беркути В.Л., наданої виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області за № 01-23/96 від 08 листопада 2024 року, вбачається, що акти приймання-передачі, інші документи, якими б підтверджувався факт передачі до архіву відділу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області чи архівних установ інших державних органів других примірників державних актів на право приватної власності на землю - відсутні (а.с.227 том 1). З копії відповіді на запит №29-16-0.221-5021/2-24 від 25.10.2024 року наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області встановлено, що на момент видачі вищезазначеного державного акта (а саме 31.03.1998 рік) діяла Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), яка затверджена Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 року №28 (далі - Інструкція). Відповідно до пунктів 4.1. та 4.2. Інструкції власники землі і землекористувачі зберігають видачі їм державні акти і договори на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) як документи постійного зберігання. Другі примірники державних актів і договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), а також книги їх реєстрації зберігаються у вогнетривких шафах у тих органах, що здійснювали їх видачу реєстрацію. Відповідно до статті 9 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент видачі та реєстрації державного акта серії ПЛ №054212 від 31.03.1998 року) (далі - Кодекс) до компетенції сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин належала передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, а також реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів у відповідності до вимог статті 23 Кодексу. Акти приймання-передачі або інші документи, якими підтверджується факт передачі другого (архівного) примірника державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №054212 від 31.03.1998 року, виданого [PERSON] на земельну ділянку площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, в архіві Відділу відсутні (а.с. 228 том 1). З копії відповіді на запит №29-16-0.221-5240/2-24 від 07.11.2024 наданою Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області року встановлено, що Головне управління діє відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 23.12.2021 року № 603 (в редакції наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 08.03.2023 року № 85) та реалізує покладені на нього повноваження у відповідності до вимог чинного законодавства. Другий (архівний) примірник державного акта на право приватної власності на землю серія ПЛ № 054212, який виданий на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Доступ до архівного приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на сьогоднішній день мають: головний спеціаліст відділу № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Тихоненко Наталія Миколаївна та державний кадастровий реєстратор Бондарець Любов Василівна. Звернення щодо другого (архівного) примірника державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ № 054212, виданого [PERSON] на земельну ділянку площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, були розглянуті головними спеціалістами відділу № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Тихоненко Наталією Миколаївною, Клейнотою Тетяною Сергіївною та державним кадастровим реєстратором Бондарець Любов`ю Василівною (а.с.229 том 1). З супровідного листа ФОП [PERSON] вхідний № 6168/24, що надійшов до суду 26.12.2024, встановлено, що для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки на території Решетилівської міської ради на замовлення [PERSON] , замовник надав документи, необхідні для виготовлення документації. При виконанні робіт замовником було показано місце розташування земельної ділянки, а також підтверджено про відсутність претензій та спорів щодо меж земельної ділянки (а.с.1 том 2). Відповідно до архівної копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - 01.03) за межами населених пунктів на території Решетилівської міської ради Полтавського району Полтавської області виготовленої ФОП [PERSON] у 2024 році, встановлено наступне (а.с.2-20 том 2). Зазначена документація містить пояснювальну записку (а.с. 3 том 2), запит державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кириченко Т.М. № 1156/02-14 від 22.12.2023 до компетентних органів з проханням видати [PERSON] розширений витяг з ДЗК на земельну ділянку площею 2,00 га для ведення селянського господарства, державний акт серії ПЛ від 31.03.1998, власником якої була померла [INFO] [PERSON] (а.с.4 том 2, а с. 84 оборот том 1), технічне завдання (а.с. 5 том 2), перелік обмежень щодо використання земельної ділянки (а.с.6-9 том 2), матеріали польових топографо-геодезичних робіт по виконання GNSS-зйомки земельної ділянки (а.с.10-11 том 2), схему виконання GNSS-зйомки земельної ділянки (а.с.12 том 2), виписку координат та висот пунктів ДГМ із Банку геодезичних даних (а.с.13 том 2), ситуаційний план (а.с.14-15 том 2), акт прийому-передачі межових знаків на зберігання з додатком №1 (а.с.16, 17 том 2), копію державного акту на право приватної власності на землю видане [PERSON] серії ПЛ № 054212 (а.с.18-19 том 2), копію свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.20 том 2). Роздруківка викопіювання з публічної кадастрової карти (а.с.136 том1) та викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) (а.с.223-224 том 1) надані представником позивача судом не досліджуються та їм не надається оцінка, оскільки зазначені докази неможливо ідентифікувати щодо обставин даної справи. Надані представником позивача 02.02.2026 докази, а саме роздруківки з публічної кадастрової карти України та Google maps (а.с.34-40 том 3), судом не досліджуються та їм не надається оцінка з огляду на норм ч. 2ст. 83 ЦПК України, оскільки для позивача встановлено строк для подання доказів разом з позовною заявою, та відповідно до положень ч. 4 ст. 83 ЦПК України стороною позивача не було зазначено, чому дані докази не могли бути подані у встановлений законом строк з об`єктивних причин. Спір у справі виник із земельних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного та земельного законодавства. У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України). Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові. У постанові ОП КЦС ВС від 04.07.2018 у справі № 520/10060/16-ц викладено правовий висновок згідно з яким, визнаючи недійсним договір, головною умовою, яку повинні встановити суду, є наявність порушення прав і законного інтересу особи, яка оспорює зазначений договір. Тобто, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (пункт 7.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19). Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги зокрема щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити (постанова КЦС від 18.06.2024 у справі № 758/113/23). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Такі ж висновки викладено, також, у постанові КЦС ВС від 07 серпня 2024 року у справі № 757/18462/21-ц. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)). З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). В Дигестах, наприклад, вказувалося, що juris praecepta sunt haec: honeste vivere, alterum non laedere, suum cuique tribuere (норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах). Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18 (провадження № 61-3809св24)). Судом встановлено, що 02.09.2024 через Електронний кабінет Електронного суду до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Беркута Владислав Леонідович, до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Решетилівська міська рада Полтавської області, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та скасування державної реєстрації. 24.09.2025 позивачем [PERSON] подано до суду заяву про відмову від позову, у якій він зазначив, що діями відповідача його права не порушені, та що наслідки відмови від позову йому відомі. Разом з цим, позивач [PERSON] в судових засіданнях надавав наступні пояснення, що були суперечливими. Так, у судовому засіданні 13.05.2025 позивач не міг зазначити точно зміст його порушених прав, та де саме знаходиться земельна ділянка, що є предметом спору, а саме в якому населеному пункті - в селі Бабичі, селі Покровське чи селі Писаренки Решетилівської громади. Зазначав, що не має документів на спірну земельну ділянку та не користувався нею. Говорив, що в судовому засіданні вперше, надати відповідей на запитання не може, йому треба побачити документи додані до позовної заяви. Потім розповідав, що в 2024 році особисто звертався з метою приватизації землі до Решетилівської міської ради, однак надати відповідь щодо місцезнаходження земельної ділянки яку хотів отримати не зміг. Згодом, говорив, що користувався спірною земельною ділянкою, тому не погодився з відмовою міської ради. Разом з цим, потім позивач говорив, що земельною ділянкою користувалися «без нього», а вона «була на нього записана», де ці документи йому невідомо. Відповідав, що отримав право користування земельною ділянкою та передав його іншій особі, дозволу на право передачі такої земельної ділянки в користування інших осіб не отримував, доказів, які б підтверджували його права користування земельною ділянкою позивач не має. Пояснював, що в сільській раді йому зазначили, яку земельну ділянку він може отримати. Потім розповідав, що він знав яку земельну ділянку можна отримати в користування. Згодом, що про те, яку земельну ділянку можна отримати користування йому повідомив [PERSON] . Розповів, що саме [PERSON] повідомив позивачеві, що на нього можна оформити землю в оренду. На запитання підтверджував, що до нього звернулася третя особа [PERSON] , який запропонував отримати земельну ділянку в оренду, з метою здійснення у подальшому саме [PERSON] обробітку цієї земельної ділянки. Після отримання документів на земельну ділянку нею користувався [PERSON] , орендної плати позивачеві він не сплачував, однак [PERSON] працював на [PERSON] різноробочим. Зі слів позивача, у подальшому особистої зацікавленості він в цій земельній ділянці не мав. У 2024 році, зі слів позивача, він особисто звернувся до Решетилівської міської ради, задля належного оформлення свого права на зазначену земельну ділянку. Однак, згодом, надавав відповідь, що до міської ради зверталися «через нього», оскільки він був на службі, а саме [PERSON] . Згодом, [PERSON] зазначав, що саме [PERSON] попросив його звернутися до міської ради, та повторно надав відповідь, що саме останній нею користувався. На запитання представника відповідача, чи йому потрібна саме спірна земельна ділянка, чи можливо будь-яка інша поруч, або за кілька кілометрів від спірної, [PERSON] надав відповідь, що йому «без різниці». На запитання представника відповідача, чи звернувся позивач до суду з метою отримання саме спірної земельної ділянки, а не до міської ради з метою отримання будь якої іншої, саме в своїх інтересах, чи це питання непокоїть саме позивача, а не третіх осіб, надав відповідь «третіх осіб». На запитання судді, чи діє позивач в своїх інтересах, чи в інтересах [PERSON] , надав відповідь, що діє не в своїх інтересах. Підтвердив, що ініціатором цього позову є [PERSON] , та на разі захищаються інтереси саме [PERSON] . Довіреності на пред`явлення позову до суду останній йому не надавав. На запитання, чому він 24.06.2024 подав заяву про відмову від позову, а згодом заяву у який просив залишити це клопотання без розгляду, та що стало підставою для зміни його думки, відповів, що спочатку він дізнався що земля у власності [PERSON] , але згодом він дізнався від [PERSON] , що вона отримання відповідачем незаконно. Підтвердив, що спірна земельна ділянка його не цікавить, вона потрібна [PERSON] , оскільки останній нею користується. Підтвердив, що діями відповідача порушені не його права, а права [PERSON] , який користується спірною земельною ділянкою. Підтвердив, що надав пояснення, які відповідають дійсності та позов подав в інтересах [PERSON] , особистого інтересу щодо даного спору [PERSON] не має. Повторно зазначав суду, що «землею користувалися без нього», він не має на землю жодних документів, та він нею не користується та бажання користуватися нею не має. Неодноразового говорив, що саме йому спірна земельна ділянка не потрібна, вона його не цікавить, він нею не користується, він може отримати іншу земельну ділянку. Однак, у судовому засіданні 10.06.2025 позивач зазначав, що його позиція змінилася, пояснив, що він не розумів, чи він має право на земельну ділянку, здійснює захист своїх прав та тепер він бажає оформити саме земельну ділянку, що знаходиться в с. Писаренки, якою позивач раніше не користувався, а користувався [PERSON] , зараз бажає оформити її на себе та користуватися нею особисто. На час набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку позивач нею не користувався, нею користувався [PERSON] , однак порушені саме права позивача [PERSON] . Надалі, у судовому засіданні 10.06.2025 [PERSON] говорив, що у нотаріуса він не був та довіреностей на ім`я [PERSON] для вчинення останнім дій щодо оформлення земельної ділянки не підписував. Однак, про порушення своїх прав дізнався саме від [PERSON] Сказав , що між ним та [PERSON] була усна домовленість про те, що у подальшому останній буде користуватися спірною земельною ділянкою, яку позивач має намір оформити. Про порушення своїх прав позивач дізнався навесні 2024 року. Разом з цим, у подальшому зазначив, що він посвідчив довіреність у нотаріуса на ім`я [PERSON] у м. Ізюм, задля того, щоб останній користувався землею. На уточнюючі запитання відповідав, що у 2007 році не пройшов процедури оформлення земельної ділянки, оскільки отримав відмову від Держгеокадастру, яку не оскаржував та з якою погодився. Після цього жодних дій задля оформлення своїх прав на земельну ділянку не вчиняв. Жодного тиску, щоб позивач припинив свої дії з оформлення своїх прав, до нього не вчинилося. У судовому засіданні 18.03.2026, [PERSON] на запитання представника відповідача, чи ознайомлювався позивач зі змістом позову поданого до суду від його імені та чи розумів зміст позовних вимог, та уточнююче запитання судді, хто був ініціатором звернення з даним позовом до суду, відповів що ініціатором був [PERSON] . Зазначав, що останній користувався спірною земельною ділянкою, однак зараз нею користується [PERSON] . Подаючи позов до суду, [PERSON] відповів, що діяв в своїх інтересах, щоб здати земельну ділянку в оренду, однак, потім зазначив, що задля подальшого самостійного користування нею. Говорив, що на момент звернення до суду, ініціатором такого звернення був [PERSON] , що користувався земельною ділянкою. Попередньо звертався з ціллю оформити належним чином свої права на спірну земельну ділянку, також з ініціативи [PERSON] , однак не завершив такого оформлення. Разом з цим, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 31.10.2007, [PERSON] було надано на умовах оренди земельні ділянки для ведення сільського господарства площею 2,0 га в с. Писаренки (а.с.8 том 1). У подальшому, зі слів позивача, у 2008 році ним отримано відмову Держгеокадастру у здійсненні подальшого належного оформлення його права оренди на земельну ділянку, яку він не оскаржував. Отже, з досліджених матеріалів справи та показів позивача, встановлено, що [PERSON] ще у 2007 році отримав на умовах оренди земельну ділянку для ведення сільського господарства площею 2,0 га в с. Писаренки, та після відмови Держгеокадастру у здійсненні подальшого належного оформлення його права оренди на земельну ділянку у 2008 році, не вчиняв жодних дій задля подальшої реалізації своїх прав, а також, особисто земельною ділянкою не користувався. Також, з матеріалів вбачається, що 02 липня 2024 року, в інтересах [PERSON] , саме представник за довіреністю [PERSON] звернувся до Решетилівської міської ради Полтавської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 0,6 га, цільове призначення - для городництва (код виду цільового призначення - 01.07) з метою подальшої передачі земельної ділянки в оренду, що підтверджується копією даного клопотання, до якого додано графічний матеріал бажаного розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5324280900:00:007:0047(а.с. 9-10 том 1). Таким чином, покази позивача надані ним безпосередньо під час судових засідань, щодо того що він особисто звертався до Решетилівської міської ради Полтавської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суперечать дослідженим судомо доказам. Також, позивач неодноразово зазначав, що безпосередньо він дану земельну ділянку не використав, та на початку судового розгляду навіть не міг точно сказати де саме вона знаходиться. Разом з цим, позивач неодноразово говорив, що даною земельною ділянкою користується інша особа - [PERSON] , та саме дана особа повідомила позивачеві про наявність у нього порушених прав на цю земельну ділянку. Окрім цього, зі слів позивача, що були ним сказані у судовому засіданні 13.05.2025, йому було не важливо, яку саме земельну ділянку він отримає, однак, дана позиція змінилася в наступних судових засіданнях, в яких він говорив, що йому потрібна саме та, яку на його думку незаконно отримав відповідач. Позивач неодноразово надавав суперечливі пояснення, а саме говорив, що особисто звертався до міської ради у 2024 році, та що не надавав [PERSON] нотаріально посвідчених довіреностей на вчинення дій від його імені. Однак, потім на запитання свого представника зазначав, що надавав таку довіреність. З матеріалів справи також встановлено, що позивач не звертався особисто, як він це зазначав неодноразово у своїх поясненнях під час судових засідань, до Решетилівської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності, а в його інтересах це зробила інша особа за нотаріально посвідченою довіреністю - [PERSON] . Позивач неодноразово говорив в судових засіданнях, що діє не у власних інтересах, а в інтересах саме іншої особи, яка користувалася земельною ділянкою - [PERSON] . Потім, позивач надавав інші пояснення, та говорив, що діє у власних інтересах. Окрім цього, позивач взагалі, не зміг надати відповідь, чи ознайомлювався він з матеріалами позовної заяви до її подачі та неодноразово говорив, що дізнався про наявність у нього порушених відповідачем [PERSON] прав від [PERSON] вже після звернення з даним позовом до суду, та що на момент подання такого позову він не знав, що його права порушив саме відповідач. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку, що на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19). Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова КЦС ВС від 20.11.2024 № 686/28882/23). Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна зазначити суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відтак, при вирішенні спору важливе значення має встановлення наявності в особи, яка звернулася із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Тобто, встановивши, що права або інтереси позивача не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю, недоведеністю чи необґрунтованістю. Узагальнюючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що більш переконливими і вірогідними є ті обставини, що позивач звернувся до суду не для захисту власних прав та інтересів, а в інтересах іншої особи, та що безпосередньо його законних прав та інтересів діями відповідача порушено не було. Також, більш вірогідними є ті обставини, що на момент подачі позовної заяви до суду, позивач взагалі не мав інтересу до спірної земельної ділянки, та дізнався про можливі порушення його прав саме відповідачем уже після того, як від його імені до суду надійшла дана позовна заява. Також, тривалий час з 2008 року по 2024 рік позивач не вчиняв жодних дій направлених на реалізацію отримання земельної ділянки в оренду на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 31.10.2007. Отже, в межах заявлених позовних вимог, позивач не довів наявності саме у нього, а не іншої особи, порушеного права та законного інтересу, тому, у задоволенні позову слід відмовити з підстав відсутності порушення цивільних прав та законних інтересів позивача. Лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19). Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19). Поряд з цим у названих постановах Верховного Суду також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства. У зв`язку з зазначеним, судом не надається оцінка дослідженим доказам на предмет відповідності положенням законодавства свідоцтва про право на спадщину №363 від 23 лютого 2024 року та доказам на підтвердження похідних позовних вимог, щодо скасування державної реєстрації. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц. Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Водночас у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 міститься висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (пункт 7.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19). Виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації, судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності документу та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання такого документу (у даному випадку свідоцтва про право на спадщину) недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення. Підсумовуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, які є достовірними і достатніми для задоволення позовних вимог, тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх недоведеністю. Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо та доводи сторін, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на викладені вище мотиви. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін. Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то з огляду на норми ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у справі, відшкодуванню не підлягають. Щодо заявлених представником відповідача - адвокатом Павлюком І.О., вимог про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн, суд зазначає наступне. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Правничу допомогу відповідачу [PERSON] по справі надавав адвокат Павлюк І.О. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача адвокатом Павлюком І.О. надано суду: - ордер серії ВІ № 1239181 про надання правової допомоги [PERSON] на підставі договору №643-ПІО від 12.09.2024 (а.с.123 том 1); - договір про надання правової допомоги №643-ПІО від 12.09.2024, укладений між відповідачем [PERSON] та Адвокатським бюро «Ігоря Павлюка» в особі засновника [PERSON] (а.с.121-122 том 1); - додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги 643-ПІО від 12.09.2024, відповідно до умов якої, сторони погодили, що розмір гонорару Адвокатського бюро за надання правової допомоги складає 25000,00 грн, та що оплата здійснюватиметься у формі післяплати, тобто після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили (а.с.122 оборот том 1). У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, суд при визначенні суми відшкодування, виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи обсяг наданих представником відповідача [PERSON] - адвокатом Павлюком І.О., послуг, співмірність наданих адвокатом послуг та суми гонорару, що підлягає виплаті, те що позивач та його представник не надали заперечень та не просили зменшити розмір витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що сума витрат на правничу допомогу, відповідає критеріям, що наведені вище, зокрема є дійсними, необхідними та розумними в частині їх розміру, відповідають складності справи та підтверджені належними та допустимими доказами, а тому витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, то заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 03.09.2024, підлягають скасуванню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved