Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Кудіна А.В., яка діє на підставі довіреності №657 від 05.12.2024р., 31.12.2025р. звернулась до Покровського районного суду міста Кривого Рогу з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №002/11697906-SР від 23 вересня 2021р. в розмірі 101 344,29 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 23 вересня 2021р. між АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачкою був укладений Договір про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» №002/11697906-SР, на підставі якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі строком користування 365 днів з моменту повідомлення Банком про факт встановлення кредитного ліміту. Внаслідок порушення відповідачкою умов повернення кредитних коштів за нею утворилась заборгованість в розмірі 101 344,29 грн. 26.05.2025р. між позивачем та АТ «ТАСКОМБАНК» був укладений договір факторингу №НІ/11/29-Ф, на підставі якого право вимоги до відповідачки перейшло до позивача на загальну суму боргу 101 344,29 грн. Оскільки відповідачка не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 17.11.2025р. цивільну справу передано за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси. 24.02.2026р. справа надійшла до Придніпровського районного суду м. Черкаси та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями надійшла у провадження судді Скляренко В.М. 25.02.2026р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від відповідачки заперечень проти позову не надходило. Представник позивача Кудіна А.В. в судове засідання, призначене на 25.03.2026р. на 08год. 20хв., не з`явилася і про причини неявки не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів як безпосередньо позивача, так і його представника Кудіної А.В., що були отримані цими учасниками справи 26.02.2026р. (а.с. 42 - зворот, 43- зворот). Разом з тим, суд враховує, що представник позивача, за довіреністю Кудіна А.В., у пункті 4 прохальної частини позовної заяви, просила здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача і, у випадку неявки в судове засідання відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 4 зворот). В судове засідання відповідачка також не з`явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Як вбачається з рекомендованого повідомлення R 067109990431 поштове відправлення було отримане 27.02.2026р. особисто відповідачкою. Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи докази та врахувавши процесуальну позицію представника позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 22.09.2021р. [PERSON] звернулася до АТ «Таскомбанк» із Заявою №680304 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної кратки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» (далі Заява №680304), яка була підписана нею власноручно (а.с. 6). Заявою №680304 відповідачка повідомила, що приєднується до частини 1 Публічної пропозиції, та просила банк: надавати їй електронні довірчі послуги, що включають створення її удосконаленого електронного підпису на будь-яких правочинах та документах, що адресовані банку або третім особам (які мають право використовувати мобільний додаток) та доступні (формуються) з використанням мобільного додатку; при здійснені взаємодії між ним та банком погодилася на: використання банком аналогу власноручного підпису уповноваженої особи банку та аналогу печатки банку, зразок яких наведено в частині 1 Публічної пропозиції, при укладені з нею будь-яких правочинів або направлення їй будь-яких документів, у тому числі з використанням мобільного додатку; використання нею удосконаленого електронного підпису на будь-яких правочинах та документах, що адресовані банку та доступні (формуються) з використанням мобільного додатку. Для створення її удосконаленого електронного підпису засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем. Підтвердила, що створений удосконалений електронний підпис є аналогом її власноручного підпису та його накладення, що ініційоване нею у мобільному додатку, буде мати рівнозначні юридичні наслідки з накладенням її власноручного підпису на правочини та документи складені на паперових носіях. Відповідачкою підтверджено те, що перед підписанням Заяви №680304 вона ознайомилася з публічною пропозицією з додатками, в тому числі частиною 1 Публічної пропозиції, що розміщена на сайті банку, посилання на примірник якої разом з додатками вона отримала у мобільному додатку «Sportbank» і з якою ознайомлена; після здійснення банком процедури ідентифікації/верифікації її особи та отримання банком від неї Заяви про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції, між нею та банком буде укладено договір про надання їй банком електронних довірчих послуг та використання аналогів власноручних підписів сторін. Із довідки АТ «Таскомбанк» №43057/47.7 від 07.10.2025р. вбачається, що відповідачка [PERSON] з 22.09.2021р. є власником поточного рахунку у гривні № [NUMBER] , який відкритий до заяви-анкети №680304 з номером кредитного договору 002/11697906-SP від 23.09.2021р., № картки [NUMBER] , відкритого в АТ «Таскомбанк» (код банку 339500, ЄДРПОУ: 09806443), (а.с. 9). Також у судовому засіданні був безпосередньо досліджений розрахунок заборгованості за Кредитним договором №002/11697906-SР від 23.09.2021р. за період з 26.05.2025р. по 31.10.2025р., що складений представником позивача ТзОВ «ФК «ЄАПБ» Кудіною А.В., зі змісту якого вбачається, що, станом на 26.05.2025р., загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «Таскомбанк» складав 101 344,29 грн., з яких: загальна заборгованість по тілу кредиту 48 563,67 грн., загальна заборгованість по відсотках 52 780,62 грн. Разом з тим, із зазначеного розрахунку вбачається, що, починаючи з 27.05.2025р. і по 31.10.2025р., ТзОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало будь-яких нарахувань, внаслідок чого розмір заборгованості як по тілу кредиту, так і по відсотках, залишився незмінним (а.с. 10). Крім того, в судовому засіданні досліджений договір факторингу №НІ/11/29-Ф від 26.05.2025р., укладений між ТзОВ «ФК «ЄАПБ» як фактором та АТ «Таскомбанк» як клієнтом (далі Договір факторингу, а.с. 11-18). Пунктом 2.1 Договору факторингу передбачено, що в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, Фактор зобов`язався передати (сплатити) Клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язався відступити Факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в Реєстрі прав вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 2.3 Договору факторингу, відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитним договорами та їх перехід від Клієнта до Фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги згідно Додатку №2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно п. 3.1 цього договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимог банку та є невід`ємною частиною цього договору. 26 травня 2025 року між ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як Фактором та АТ «Таскомбанк», як Клієнтом, підписано та скріплено печатками сторін акт прийому-передачі Реєстру прав вимоги за договором факторингу №НІ/11/29-Ф від 26.05.2025 року (а.с. 16а). Із витягу з Реєстру прав вимог від 26 травня 2025 року до Договору факторингу суд встановив, що ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором 002/11697906-SP від 23.09.2021р. в загальній сумі 101 344,29 грн., з яких: загальна заборгованість по тілу кредиту 48 563,67 грн., загальна заборгованість по відсотках 52 780,62 грн. /а.с. 18/. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 27.12.2007р. №8462, виданого Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зареєстровано як фінансову установу та на підставі додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи №183 серії ФК, що видане 28.02.2012р., товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» має право здійснювати фінансові послуги без отримання ліцензії, а саме: факторинг (а.с. 20, 21 - зворот). Відповідно до розпорядження Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №691 від 23.03.2017р. «Про видачу товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)», ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: надання послуг з факторингу (а.с. 21). Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін)його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); згідно зі ст. 514 ЦК України,до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України,предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1, 2 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України). Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права суд зробив висновок, що позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як правонаступник АТ «Таскомбанк», у правовідносинах, що виникли між вказаною банківською установою та [PERSON] на підставі Заяви №680304 від 22.09.2021р. (а.с. 6), разом з позовною заявою мало б надати суду належні і допустимі докази, що підтверджували б наявність заборгованості відповідачки [PERSON] перед АТ «Таскомбанк» у розмірі 101 344,29грн. у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою кредитних зобов`язань згідно умов кредитного договору №002/11697906-SР від 23.09.2021р., а зокрема: докази узгодження між сторонами зазначеного правочину (договору), суми кредиту (кредитної лінії), його отримання відповідачкою, як позичальником, або можливість його використання останньою, так і строк та умови повернення кредитних коштів первинному Кредитодавцю. Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17 (провадження №61-10667св18) зазначив, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо. На підтвердження позовних вимог ТзОВ «ФК «ЄАПБ» надало суду Заяву №680304 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», що підписана відповідачкою 22.09.2021р. (а.с. 6), Правила користування платіжною карткою (а.с. 7-8), довідку АТ «Таскомбанк» №43057/47.7 від 07.10.2025р. про відкриття на підставі Заяви №680304 поточного рахунку в гривні (а.с. 9), а також Договір факторингу та витяг з Реєстру прав вимоги за договором факторингу №НІ/11/29-Ф від 26 травня 2025 року (а.с. 11-16, 18). Разом з тим, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачкою коштів на підставі заяви №680304 від 22.09.2021р. та наявність у відповідачки заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає останній у прохальній частині позовної заяви. Так, заява №680304 від 22.09.2021р. містить лише анкетні дані відповідачки, її контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність, а також прохання до банківської установи АТ «Таскомбанк» - надавати їй електронні довірчі послуги. Проте вказана заява не містить жодних даних про розмір кредитних коштів або розмір кредитного ліміту, право на користування якими було надано АТ «Таскомбанк» відповідачці [PERSON] , а також і строку кредитування та відсоткової ставки за користування кредитними коштами, яка була б погоджена сторонами. В заяві №680304 від 22.09.2021р. та в будь-яких інших документах, долучених до позовної заяви, не зазначена погоджена сума/ліміт кредиту, про отримання якого сторони дійшли згоди. Розрахунок заборгованості (а.с. 10), на який посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, не є первинним документом, який підтверджує отримання відповідачкою кредиту, користування таким кредитом, укладення договору на умовах, які вказані ТзОВ «ФК «ЄАПБ» в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості у відповідачки. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, як правонаступником АТ «Таскомбанк», у спірних правовідносинах, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. У цьому контексті суд також звертає увагу учасників справи, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містять відомостей, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит та суму такого кредиту. Також, суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно якої підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У розрахунку заборгованості (а.с. 10) зазначено, що загальний розмір заборгованості по тілу кредиту складає 101 344,29 грн. і вказана сума заявлена позивачем до стягнення з відповідачки. Проте будь-яких доказів, зокрема, заяви про видачу готівки, кредитного договору, меморіального ордеру на видачу коштів, виписки про рух коштів по рахунку, заяви на переказ готівки тощо, яким б підтверджувався той юридичний факт, що між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] досягнуто домовленості про суму кредиту, яку б отримала відповідачка, або якою вона б мала можливість розпорядитися, позивачем суду не надано. За таких підстав, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності у відповідачки вищевказаної заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором №002/11697906-SP від 23.09.2021р., яка заявлена позивачем до стягнення із відповідачки. Крім того, оскільки в заяві про приєднання до частини 1 публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» №680304 від 22.09.2021р., а також у будь-яких інших засобах доказування, що долучені позивачем до позовної заяви, відсутні відомості про умови повернення кредиту, зокрема, про розмір процентної ставки, а також докази про отримання відповідачкою суми кредиту, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав і для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами в сумі 52 780,62 грн. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог. Що стосується стягнення з відповідачки на користь позивача витрат по оплаті судового збору, то суд зазначає про таке. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Водночас ч. 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із дослідженої платіжної інструкції кредитового переказу коштів №144548 від 11.11.5.2025р. (а.с. 33) суд встановив, що позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн. Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, то, відповідно, і підстав для стягнення із відповідачки на користь позивача судового збору немає. На підставі вищевикладеного і

Outcome: dismissed