Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

До Ямпільського районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . 11 квітня 2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ №127/4933/22 відповідно до якого вирішено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі частини заробітку боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Головним державним виконавцем Ямпільського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) 22.06.2022 року було відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання судового наказу №127/4933/22. 20.12.2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області було прийнято рішення у справі №127/19718/22 за позовом [PERSON] про зменшення розміру аліментів та вирішено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини заробітку (доходів) [PERSON] , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів немає. Донька [PERSON] проживає разом із нею по [ADDRESS] . Вихованням дитини [PERSON] займається вона [PERSON] та [PERSON] (вітчим доньки). Донька знаходиться на обліку в КНП «ЦПМСД №5 м.Вінниці» з моменту народження та систематично, згідно плану відвідує лікаря педіатра разом із нею та [PERSON] . [PERSON] , як батько, володіє інформацією стосовно місця перебування [PERSON] та дитини, з боку [PERSON] ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною, прийманні участі батька у вихованні та піклуванні про доньку. Вищенаведені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківських обов`язків, покладених на нього законом. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, на думку позивача, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. [PERSON] життям спільної дитини [PERSON] не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, ухиляється від своїх обов`язків по вихованню, не надає матеріальної допомоги, хоча аліменти, які визначені рішенням суду сплачує, разом з тим розмір аліментів, що сплачує батько є мізерними, який не може покрити 50% витрат позивача, які остання сплачує на життя дитини, забезпечення одягом, їжею, предметами побуту, які є необхідними для гармонійного розвитку доньки. Останній раз [PERSON] бачив доньку восени 2024 року, після цього він дитину не бачив, не спілкувався з нею по телефону та взагалі не цікавився її життям. З урахуванням вищевикладеного, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 13 серпня 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Шиманський В.М. діючи на підставі ордеру серії АВ №1228064 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду відзив наступного змісту: позовні вимоги відповідач не визнає та вважає їх безпідставними. Вважає, що для позбавлення його батьківських прав відсутні законні та достовірно доведені підстави щодо свідомого його ухилення від участі у вихованні своєї дитини. Так, позивачем не надано належних та допустимих доказів його ухилення від участі у вихованні доньки, що давало б підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не надано доказів, які підпадають під визначення його дій, як ухилення від виконання батьківських обов`язків. Він жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, не судимий, наркотичні засоби не вживає, спиртними напоями не зловживає, є психічно здоровою людиною, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Його сім`я не перебувала на обліку як неблагополучна та не здійснювався соціальний супровід. Питання стану виховання його дитини жодного разу не розглядалось на виконавчому комітеті Вінницької міської ради, відповідних комісіях та офіційні попередження про зміну ставлення до виховання дитини не виносились. Працівниками відповідних служб не перевірялися умови проживання дитини в сім`ї та акти обстеження матеріально-побутових умов не складалися. З урахуванням викладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду про розгляд справи за відсутності їх представника. Надано суду висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав від 05.02.2026 року №01/00/011/6858. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що позивач є її подругою. Зазначила, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків, а дитина [PERSON] фактично не знає свого біологічного батька. Свідок знайома з позивачем понад шість років та майже щодня бачиться з її донькою - [PERSON] . За цей час вона жодного разу не бачила [PERSON] , який не цікавиться життям дитини. Про дитину турбується, [PERSON] та її співмешканець [PERSON] , якого [PERSON] вважає своїм батьком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона є подругою та сусідкою [PERSON] . Повідомила, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , однак не цікавиться її життям, не проводить з нею спільно час та не забезпечує матеріально. За шість років знайомства, вона бачаться з позивачем майже щодня. За цей період [PERSON] не вітав жодного разу доньку [PERSON] з днем народження та не проявляє до неї інтересу. [PERSON] не перешкоджала спілкуванню [PERSON] з дитиною. Донька сторін називає батьком співмешканця [PERSON] - [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що є подругою позивача понад десять років та хрещеною матір`ю дитини [PERSON] . Зазначила, що відповідач [PERSON] не цікавиться життям дитини, не займається її вихованням та не бере участі у її утриманні. За весь час, зі слів свідка, позивач не перешкоджала спілкуванню відповідача з дитиною. [PERSON] сприймає як батька співмешканця позивача - [PERSON] . Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.4). З копії судового наказу №127/4933/22 від 11 квітня 2022 року виданого Вінницьким міським судом Вінницької області встановлено, що з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.02.2022 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.5). З копії постанови про відкриття виконавчого провадження встановлено, що на підставі судового наказу №127/4933/22 від 11 квітня 2022 року виданого Вінницьким міським судом Вінницької області було відкрито 21.06.2022 року виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.6). З копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/19718/22 від 29.12.2022 року встановлено, що було зменшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі судового наказу №127/4933/22 від 11 квітня 2022 року. Вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). З копії постанови про прийняття виконавчого провадження від 27.04.2023 року встановлено, що на підставі судового наказу виданого Вінницького міського суду Вінницької області було прийнято виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання даного рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.12). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] по виконавчому листу №127/4933/22 від 11.05.2022 року встановлено, що станом на 30.04.2025 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.13). З копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 10.04.2025 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] - систематично, згідно плану відвідує лікаря педіатра у КНП «ЦПМСД№5 м.Вінниці» разом з батьками [PERSON] та [PERSON] . Дитина здорова (а.с.14). З копії довідки про місце проживання [PERSON] від 16.04.2025 року виданої ОСББ «Шмідта-69» встановлено, що [PERSON] , проживає по [ADDRESS] спільно з чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] , [INFO] (а.с.9). З копії довідки виданої Комунальним закладом «Закладом дошкільної освіти №37 Вінницької міської ради» №01-16/11 від 14.04.2025 року встановлено, що вихованням дитини [PERSON] , [INFO] - займаються мати [PERSON] та вітчим [PERSON] . Приводять та забирають дитину, систематично цікавляться життям дитини в садочку, спілкуються з вихователями, відвідують батьківські збори. Біологічний батько дитини не підтримує контакт з дошкільним закладом, жодного разу не з`являвся в садочку та життям дитини не цікавився (а.с.10). З копії довідки виданої директором ФОП [PERSON] від 25.04.2025 року встановлено, що [PERSON] відвідувала заняття в дитячому розвивальному центрі «Навчалочка» з 01.09.2024 р. по 25.04.2025 р. За цей період часу на заняття [PERSON] приводили мати [PERSON] та вітчим [PERSON] . Біологічний батько дитини [PERSON] жодного разу не з`являвся у дитячому розвивальному центрі «Навчалочка» та життям дитини не цікавився (а.с.11). Згідно з висновком Вінницької міської ради від 05.02.2026 року №01/00/011/6858 про недоцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] встановлено, що позбавлення батьківських прав суперечитиме найкращим інтересам дитини. У висновку зазначено, що питання надання відповідного висновку розглядалося 09.01.2026 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, на яких було заслухано пояснення батьків, з`ясовано думку дитини та розглянуто документи, які стосуються даної справи. Під час розгляду на засіданні комісії питання надання суду висновку, встановлено, що батько бажає підтримувати зв`язок з дитиною, проявляє інтерес до її життя. Позбавлення батька батьківських прав у цій ситуації може призвести до розриву сімейних зв`язків, обмеження права дитини на спілкування з батьком та не відповідатиме її найкращим інтересам. (а.с.168-170). Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку: Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст.ст.150, 151-154, 164-166 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 року у справі №753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. У постанові Верховного суду від 6.05.2020 року у справі №641/2867/17-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі №464/2040/23, від 15 листопада 2023 року в справі №932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, від 07 лютого 2022 року в справі №759/3554/20, від 26 липня 2021 року в справі №638/15336/18). За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Однак, дослідивши висновок органу опіки та піклування, суд вважає що він є об`єктивним, обґрунтованим та таким, що складений на підставі всебічного з`ясування обставин справи. Органом опіки проведено засідання, заслухано пояснення батьків та дитини, розглянуто документи, що стосуються справи. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Суд дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи сторін, приходить до висновку, що підстав передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав - відсутні. В справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунуся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з матір`ю, а навпаки батько під час розгляду справи щодо позбавлення батьківських прав заперечував. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] сплачує аліменти на утримання доньки відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області, при цьому заборгованість зі сплати аліментів відсутня, що свідчить про виконання ним обов`язків щодо матеріального забезпечення дитини відповідно до вимог Сімейного кодексу України. З аналізу доказів судом встановлено, що позивачем не доведено наявності порушень батьківських обов`язків відповідачем у тій мірі, що могло б слугувати підставою для задоволення позову. Показання свідків свідчать лише про фактичну участь співмешканця позивача у повсякденному житті та вихованні дитини, однак не заперечують формального виконання відповідачем обов`язків щодо утримання дитини. Та обставина, що на час розгляду справи, вихованням і розвитком дитини займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Позовні вимоги базуються лише на тому, що батько недостатньо уваги приділяє доньці. Ці вимоги не містять посилання на необхідність захистити дитину від будь-якої небезпеки, або будь-яких інших переконливих доводів щодо застосування крайнього заходу впливу на батька. Поведінка відповідача загалом свідчить про його бажання як батька брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою, його спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов`язки. У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав, необхідно вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. Тому суд вважає, що наразі позбавлення батьківських прав [PERSON] не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ. Проте встановлені судом обставини справи, зокрема щодо недостатньої участі батька у житті дитини, її навчанні, вказують на наявність підстав для того, щоб попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки - [PERSON] , [INFO] . Верховний Суд звертав увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі №464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів обставин свідомого ухилення батьком дитини від виконання ним своїх батьківських обов`язків та наявність підстав для застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача як позбавлення його батьківських прав по відношенню до доньки. Отже, у задоволенні позовних вимог потрібно відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: dismissed