Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що їхня з відповідачем сім`я розпалася через несумісність характерів та різні погляди на життя. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя між сторонами припинено з грудня 2025 року. Збереження сім`ї позивачка вважає неможливим та на примирення не згодна. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». У судове засідання позивачка не з`явилася, проте завчасно подала до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу та просила суд розглянути справу за її відсутності (а.п.16). Відповідач не з`явився до суду також, проте відповідно до адресованої суду письмової заяви позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності (а.п.17). Суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 30.12.2015, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області було складено відповідний актовий запис №571 (а.п.9). З копії свідоцтв про народження вбачається, що сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.п.6), та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.п.5). Відповідно до ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом ч.3, 4 ст.56 СК України. Відповідно до ст.112 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність у них малолітніх дітей, та зважаючи на те, що згідно з письмовими заявами сторін позивачка наполягає на розлученні, а відповідач не заперечує проти такого, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб розірванню. Також відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на те, що позивачка у своїй заяві після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] », то суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». На підставі ст.104,105,112-113 СК України,

Outcome: approved