Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У січні 2026 року до Миколаївського районного суду Львівської області надійшов позов ТОВ «Факторинг партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 03.10.2020 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» (далі ТОВ «ІНФІНАНС») та [PERSON] укладено договір № 0972650824/1, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 2 300 грн строком на 16 днів. Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах та в розмірі, передбачених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк, передбачений договором.Відповідач свої зобов`язання за кредитними договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 34 338,98 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 2 299,98 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги 32 039,00 грн. Позивач вказує, що 16 грудня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 16-12/21, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 0972650824/1 від 03.10.2020 року. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 0972650824/1 від 03.10.2020 року. 18 лютого 2025 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено Договір факторингу № 18-02/25, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 0972650824/1 від 03.10.2020 року. Враховуючи вищенаведене,ТОВ «Факторинг Партнерс» просить суд стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 338,98 грн. та судові витрати по справі, а саме понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 662,40 грн та 13 000 грн понесених витрат на правову допомогу. Процесуальні дії суду Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 січня 2026 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. З отриманої судом 02 лютого 2026 року відповіді № 2297700 з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03 лютого 2026 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судове засідання на 02 березня 2026 року. Ухвалою суду від 02 березня 2026 року розгляд справи відкладено на 30 березня 2026 року зв`язку з неявкою учасників судового процесу. У судові засідання 02 березня 2026 року, 30 березня 2026 року представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судові засідання 02 березня 2026 року, 30 березня 2026 року не з`явилась, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином в розумінні вимог пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства суд направив відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвалу про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання, отриманим за відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру у порядку ст.187 ЦПК України. За таких обставин, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23), якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (див. постанову Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 520/5386/15-ц). З огляду на наявність достатніх матеріалів у справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. при цьому на підставі статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відзив на позовну заяву відповідач не надала. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 03.10.2020 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» (далі ТОВ «ІНФІНАНС») та [PERSON] укладено договір № 0972650824/1, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 2 300 грн строком на 16 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,75 % в день. Відповідач підписав кредитний договір електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором. У паспорті споживчого кредиту визначені основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредитку, порядок повернення кредиту та інша додаткова інформація. Відповідно до довідки від № 12576_25709112745 від 09.07.2025 року, виданої ТОВ «ІНФІНАНС», що відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжку картку клієнта 03.10.2020 року о 15:50 на суму 2 300 грн., маска картки № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 68178123, призначення платежу: зачисление 2 300 грн. на карту № [NUMBER] . Згідно з розрахунком заборгованості, наданого ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість відповідача за кредитним договором № 0972650824/1 від 03.10.2020 року станом на 16.12.2021 року становить 34 338,98 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 2 299,98 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги 32 039,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості, наданого ТОВ «Факторинг Партнерс», заборгованість відповідача за кредитним договором № 0972650824/1 від 03.10.2020 року станом на 20.01.2026 року становить 34 338,98 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 2 299,98 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги 32 039,00 грн. 16 грудня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 16-12/21, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги згідно з реєстром боржників. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до перейшло право грошової вимоги згідно з реєстром боржників. 18 лютого 2025 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено Договір факторингу № 18-02/25, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги перейшло право грошової вимоги згідно з реєстром боржників. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Електронний договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін. Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов висновку: «Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Судом встановлено, що 03.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» (далі ТОВ «ІНФІНАНС») та [PERSON] укладено договір № 0972650824/1, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 2 300 грн строком на 16 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,75 % в день. Факт укладення вказаного кредитного договору підтверджено наявними у матеріалах справи доказами. Щодо переходу права вимоги Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. До позовної заяви позивачем долучено копію договору факторингу № 16-12/21 від 16 грудня 2021 року, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги згідно з реєстром боржників. Відповідно до п. 2.1. 2.2. договору факторингу № 16-12/21 від 16 грудня 2021 року за цим Договором Клієнт - Первісний Кредитор зобов?язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 78 785 588,40 (Сімдесят вісім мільйонів сімсот вісімдесят п?ять тисяч п?ятсот вісімдесят вісім гри, 40 коп), а Фактор зобов?язується, здійснивши Фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти прало грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і Боржниками. Відповідно до умов цього Договору Фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від Боржників. а Клієнт не відповідає перед Фактором, якщо одержані Фактором суми є меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнтові. До матеріалів справи, крім копії договору факторингу № 16-12/21 від 16 грудня 2021 року, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал», позивачем долучено копію реєстру боржників до договору факторингу, проте у наданій копії реєстру відсутні відомості про відповідачку [PERSON] , право вимоги до якої перейшло від ТОВ «ІНФІНАНС» до ТОВ «Вердикт Капітал». Наданий позивачем витяг з реєстру боржників до договору факторингу, підписаний лише генеральним директором ТОВ «Вердикт Капітал», на думку суду не є належним доказом переходу права вимоги від ТОВ «ІНФІНАНС» до ТОВ «Вердикт Капітал». Крім того, у договорі факторингу № 16-12/21 від 16 грудня 2021 року, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал», зазначено, що Первісний Кредитор зобов?язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 78 785 588,40 грн, проте, до матеріалів справи долучено копію платіжного доручення № 313100085 від 17 грудня 2021 року на суму 396 244,65 грн. Оскільки до позовної заяви та до інших поданих позивачем документів не долучено копії Реєстру боржників за договором факторингу № 16-12/21 від 16 грудня 2021 року, у якому було би підтвердження переходу права вимоги до відповідача на користь ТОВ «Вердикт Капітал», хоча вона є його невід`ємною частиною, зазначене виключає можливість встановлення обставини переходу права вимоги від ТОВ «ІНФІНАНС» до ТОВ «Вердикт Капітал», на підставі вказаного договору факторингу щодо заборгованості [PERSON] . До матеріалів справи позивачем долучено також копії Договору факторингу № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», копію реєстру боржників до договору факторингу, у якій під номером 13699 вказано дані [PERSON] з посиланням на номер договору та суму заборгованості, Договору факторингу № 18-02/25 від 18 лютого 2025 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг партнерс», реєстру боржників до договору факторингу, у якій під номером 3350 вказано дані [PERSON] з посиланням на номер договору та суму заборгованості. При цьому до матеріалів справи не долучено доказів (платіжних інструкцій) про перерахування ТОВ «Коллект Центр» на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» коштів за договором факторингу від 10 січня 2023 року, не долучено доказів (платіжних інструкцій) про перерахування ТОВ «Факторинг Партнерс» на рахунок ТОВ «Коллект Центр» коштів за договором факторингу від 18 лютого 2025 року. Зазначені документи суд не приймає як доказ підтвердження переходу права вимоги до відповідачки [PERSON] , оскільки судом не встановлено факту переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Вердикт Капітал», який надалі, за посиланнями позивача, відступив право вимоги до відповідачки ТОВ «Коллект Центр», яке надалі відступило право вимоги ТОВ «Факторинг партнерс». Отже, позивач по справі позбавлений права стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 0972650824/1 від 03 жовтня 2020 року, оскільки не має доказів переходу від ТОВ «ІНФІНАНС» до ТОВ «Вердикт Капітал» прав та обов`язків первісного кредитора. З приводу аналогічної ситуації Верховним Судом зроблено наступний правовий висновок (у постанові від 26.06.2019 року у справі № 127/22347/14-ц): «Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази, надавиш їм належну правову оцінку, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог, оскільки у цій справі позивач не надав належних, та допустимих доказів на підтвердження переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСО БА 1 11 червня 2008 року № 0101/0608/71 -139, зокрема позивач не надав суду акт приймання-передачі прав вимоги за договором купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року або інший двосторонній документ, який би міг підтвердити перехід права вимоги за вказаним кредитним договором від ВАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» та у подальшому до ПАТ «Альфа-банк». Суд вважає, що позивач не довів своїх прав на відступлення на його користь прав вимоги, тому суд відмовляє ТОВ «Факторинг партнерс» у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, відсутні підстави для розподілу судових витрат, у тому числі витрат на правничу допомогу, які були заявлені позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed