Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 26.12.2025 Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернулось до Черняхівського районного суду Житомирської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №7664146 у розмірі 29980,00грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та відповідачем по справі [PERSON] 08.03.2024 укладено договір про надання споживчого кредиту №7664146, шляхом обміну електронними повідомленнями, згідно якого відповідач отримав в кредит 5000,00грн. строком 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами за стандартною процентною ставкою у розмірі 2,20% в день. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. 14.03.2024 ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] уклали додаткову угоду №7664146, за умовами якої погодили збільшити суму кредиту на 2000,00грн. 24.12.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-35/24, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до боржників ТОВ «Авентус Україна» за кредитними договорами, в тому числі і до [PERSON] за договором №7664146 на суму 29980,00грн., з яких: 7000,00грн. - заборгованість за тілом кредиту, 18480,00грн.. - заборгованість по відсотках та 4500грн. - неустойка. Вищезгаданий борг виник в результаті невиконання відповідачем обумовлених договором зобов`язань. ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 26.12.2025 справа передана на розгляд судді Збаражському О.М. На виконання вимог ч.8 ст. 187 ЦПК України, 29.12.2026 суд отримав відомості з Єдиного державного демографічного реєстру про місце реєстрації відповідача. 29.12.2026 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12.02.2026. 12.02.2026 ухвалою суду, яка в порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на 12.03.2026. 12.03.2026 судове засідання відкладено на 25.03.2026 у зв`язку із тим, що головуючий суддя перебував у відрядженні. 25.03.2026 сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача Паладич А.О. просила справу розглядати без участі представника ТОВ «Свеа Фінанс» (а.с.76). Відповідач [PERSON] повторно не прибув в судове засідання, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком (а.с.84,87). Причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався. У постанові від 14.03.2021 у справі №911/3142/19 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Крім того, відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України, що було оприлюднено 16.03.2026. Враховуючи викладене, суд рахує, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст. 211, 280 ЦПК України, судом вирішено проведення заочного розгляду справи, про що 25.03.2026 постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 25.03.2026 судом складено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 08.03.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №7664146, шляхом обміну електронними повідомленнями, згідно якого відповідач отримав в кредит у розмірі 5000,00грн., строком 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, що визначені у даному договорі (а.с.9-18). Згідно витягу ТОВ «Пейтек» від 26.12.2024 на картку [PERSON] № [NUMBER] , 08.03.2024 перераховано 5000,00грн. (а.с.50). 14.03.2024 ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] уклали додаткову угоду №7664146, за умовами якої погодили збільшити суму кредиту на 2000,00грн. (а.с.23-25). Згідно витягу ТОВ «Пейтек» від 26.12.2024 на картку [PERSON] № [NUMBER] , 08.03.2024 перераховано 2000,00грн. (а.с.49). 24.12.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-35/24, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до боржників ТОВ «Авентус Україна», в тому числі і до [PERSON] (а.с. 51-60). Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу №01.02-35/24 від 24.12.2024 ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №7664146 в розмірі 29980,00грн., з яких: 7000,00грн. - заборгованість за тілом кредиту, 18480,00грн. - заборгованість по відсотках та 4500грн. - неустойка (а.с.61, 63). За розрахунком позивача заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором №7664146 становить 29980,00грн., з яких: 7000,00грн. - заборгованість за тілом кредиту, 22946,00грн. - заборгованість по відсотках та 4500грн. - неустойка (а.с.42-48). Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за договором №7603788, шляхом здійснення платежів на суму 7079,60грн. IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення 08.03.2024 та 14.03.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем договору про надання споживчого кредиту в електронній формі. Відповідно до положень ст. 1046, 1054 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статі 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. При цьому питання щодо повернення кредиту, нарахування і сплати процентів за користування кредитом визначаються умовами кредитного договору. Укладення між сторонами кредитного договору та виконання позивачем його умов, зокрема, надання відповідачу та отримання ним кредиту у сумі 7000,00грн. підтверджується наявним у справі доказами. Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за договором на загальну суму 7079,60грн. Сплачуючи кредит, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття умов укладеного кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано, що відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц, а саме: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. За змістом статей 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладеного договору, такий не визнаний недійсним, доказів того, що наведені умови договору, їх форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Доказів повернення відповідачем позивачу отриманої у позику грошової суми у розмірі 7000,00грн., матеріали справи не містять, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основою сумою кредиту є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Проте, суд не погоджується із нарахованими позивачем відсотками за користування кредитом за ставкою 2,20% в день, з огляду на наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, що набрав чинності 24.12.2023 доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23.04.2024 не більше 1,5 %, а з 21.08.2024 не більше 1 %. Оскільки договір №7664146 укладений в період дії 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», нарахування відсотків згідно вищевказаного пункту Закону, у період з 23.04.2024 по 20.08.2024 має здійснюватись за ставкою 1,5%, з 21.08.2024 по 23.12.2024 за ставкою 1%. Провівши власний розрахунок заборгованості, суд дійшов висновку, що відсотки за користування кредитом за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 за ставкою 1,5% в день становитимуть 12600,00грн., із розрахунку: 7000,00грн. х 1,5% : 100% = 105,00грн. х 120 календарних днів; з 21.08.2024 по 23.12.2024 за ставкою 1% в день становитимуть 8750,00грн. із розрахунку: 7000,00грн. х 1% : 100,00грн. = 70,00грн. х 125 календарних днів. Таким чином, загальна сума нарахованих відсотків за користування кредитом в межах строку дії договору становитиме 23660,00грн (із розрахунку 2310 грн + 12600 грн + 8750 грн), та з урахуванням сплачених відповідачем коштів на погашення заборгованості у розмірі 4466 грн 00 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 19194 грн 00 коп. Разом з тим, суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, тому до стягнення підлягають заявлені позивачем відсотки, нараховані позивачем за користування кредитом, у розмірі 18480,00грн. Також, суд вважає недоведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 4500,00грн. з огляду на наступне. Відповідно до п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Оскільки позивачем у період дії воєнного стану нараховані штрафні санкції, від сплати якої позичальник звільняється в силу зазначених вище вимог ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення такої неустойки. Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7000,00грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 18480,00грн. V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги наведене, та те, що позовна заява задоволена частково на 85 % від заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2058,80грн.

Outcome: approved