Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2866916631-616580 від 15 лютого 2022 року у розмірі 35 336, 46 грн., судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн. На обґрунтування позову зазначено, що 15 лютого 2022 року між [PERSON] та ТОВ «Кошельок» було укладено договір № 2866916631-616580 про надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, що зазначені у договорі. Договір укладено згідно статтей 207, 639 Цивільного кодексу України та застосування норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про споживче кредитування», Правил надання позики на умовах фінансового кредиту ТОВ «Кошельок». Однак відповідач не виконав свої зобов`язання за договором не повернув кредит, не сплатив відсотки, у зв`язку з чим станом на 15.02.2022 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 35 336, 46 грн., яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 7250, 20 грн., заборгованості за відсотками за користування позикою в сумі 18 244, 63 грн., інфляційних збитків за період з 13.06.2022 року по 15.01.2025 року в сумі 7 857, 44 грн., 3 % річних за період з 15.02.2022 року по 15.01.2025 року. Ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 січня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19 березня 2025 року представником відповідача адвокатом Глушко З.В. через підсистему Електронний суд подано заяву про залишення без руху позовної заяви ТОВ «Кошельок». 09 травня 2025 року представником відповідача адвокатом Глушко З.В. через підсистему Електронний суд подано заяву, відповідно до якої представник просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав його недоведеності, зокрема, стороною позивача було надано суду не підписані бланки договору та паспорту споживчого кредиту. На доказах, що надані на підтвердження виконання договору, не означено, що кошти надавались саме відповідачу на його розрахункову картку. 05 листопада 2025 року судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] адвоката Глушко З.В. від 19.03.2025 року про залишення позову без руху. Представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Глушко З.В. були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явились, представник направила на адресу суду заяву, де просить у задоволенні позову відмовити та розглянути справу без її участі та без участі відповідача. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 15.02.2022 року між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] був укладений договір № 2866916631-616580 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, у формі електронного документу, який підписано, зокрема, відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 3315. Відповідно до пункту 1.1 Договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 7250, 00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором. Згідно пункту 2.1 кредит надається строком на 29 днів (Лояльний період), початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Пунктами 2.4 та 2.5 Договору передбачено, що кредит надається позичальнику згідно його заявки шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заявці, за реквізитами платіжної картки або іншого електронного платіжного засобу, реквізити якого надані/вказані позичальником з метою отримання кредиту. Згідно листа ЦВ ПАТ «МТБ Банк» у м.Києві від 09.01.2025 року 15 лютого 2022 року було успішно проведено платіжну операцію через систем хPAY та зараховано на карту клієнта 4119970061658096 на суму 7250, 00 грн. Відповідно до повідомлення XPAY Group через платіжну систему XPAY Group LLC було проведено успішне зарахування на карту клієнта № [NUMBER] грошові кошти в сумі 7250, 00 грн. З урахуванням викладеного, ТОВ «Кошельок» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, в той же час як відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість за Договором № 2866916631-616580 від 15.02.2022 року про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту в розмірі 35 336, 46 грн, що складається із: 7250, 00 грн - заборгованість за кредитом; 18 244, 63 грн заборгованість за відсотками. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідачки інфляційні збитки за період з 13.06.2022 року по 15.01.2025 року у сумі 7 857, 44 грн. та 3% річних, в сумі 1984, 39 грн згідно з наданим розрахунком інфляційних збитків та 3% річних. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України). Договір № 2866916631-616580 про надання коштів у позику від 15 лютого 2022 року, укладений між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] підписаний сторонами, є оспорюваним правочином, однак під час розгляду справи презумпція його правомірності відповідачем не спростована, відповідач протягом тривалого часу не скористався своїм правом оскаржити вказаний договір. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" (зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України "Про споживче кредитування" кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Отже, суд приходить до висновку, що підписавши вище зазначений Кредитний договір за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, відповідач [PERSON] підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови, що свідчить про волю відповідача на укладення такого договору. Доказів, що спростовують висновки суду, стороною відповідача до суду не надано. З огляду на викладене, вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 2866916631-616580 про надання коштів у позику від 15 лютого 2022 року, про стягнення з відповідача суми кредиту в розмірі 7250, 00 грн. слід задовольнити. Щодо вимог позивача про стягнення суми відсотків за кредитним договором у розмірі 18244, 63 грн., суд зазначає наступне. Так, як встановлено судом, сторони погодили строк позики 29 днів, що в договорі зазначено як Лояльний період. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор мав підстави нараховувати відсотки за договором лише до 15.03.2022 року. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З урахуванням викладеного, приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості щодо нарахований відсотків за 29 днів в сумі 134, 00 грн. щоденно, що відповідає узгодженим умовам договору та сумарно складає 134х29=3886, 00 грн. Отже, сума процентів за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3886, 00 грн., яка обрахована, виходячи з визначеної умовами договору позики щоденної процентної ставки та нарахована в межах погодженого строку кредитування. Щодо стягнення процентів в іншій частині, то суд виходить із наступного. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості із [PERSON] відповідно до ст. 625 ЦК України, інфляційних збитків в сумі 7857, 44 грн. та 3% річних в сумі 1984, 39 грн. за період з 13.06.2022 року по 15.01.2025 року, то суд зазначає, що дана вимога до задоволення не підлягає з огляду на таке. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан на території України, у подальшому Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 18 травня 2022 року № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX, Указом від 5 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року № 3564-ІX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 23.07.2024 р. № 469/2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 28.10.2024 р. № 740/2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 14.01.2025 р. № 26/2025 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб. Відповідно до п. 18 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи те, що, зокрема, у період, за який здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних, згідно Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на території України діє воєнний стан, на підставі п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України позивач не мав права нараховувати відповідачу інфляційні втрати та 3% річних, отже вимога про їх стягнення є необґрунтованою і задоволенню не підлягає. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 гривні, відповідно до Закону України ''Про судовий збір''. З урахуванням того, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 11136 грн., що становить 31,5 %, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати в сумі 762, 93 гривень.

Outcome: partial