Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

У грудні 2025 року позивач через свого представника адвоката Мисечко К.О. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про захист порушених прав на житло. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 11.10.2019 вона зареєстрована та мешкає у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади, довідкою про реєстрацію. Підставою вселення та реєстрації до зазначеної кімнати був ордер №219, виданий 04.10.2019. У 2025 році позивач звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою стосовно приватизації вказаної житлової площі, а саме кімнати [ADDRESS] . У відповіді на заяву позивача Департамент житлового господарства повідомив, що у поданому позивачем пакеті документів відсутні відомості про реєстрацію та документи, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду [PERSON] з 18.05.2015 по 11.10.2019. У зв`язку з вищевикладеним, позивач [PERSON] просить суд встановити факт, що вона, [INFO] , в період з 18.05.2015 по 11.10.2019 включно постійно та безперервно проживала без реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , а також визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 22.12.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження у справі. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04.02.2026 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Мисечко К.О. пітримала позовну заяву в повному обсязі та просила її задовольнити. Представник відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради та Дніпровської міської ради до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача Дніпровської міської ради Боговенко С.Ю. в судовому засіданні підтримала відзив на позов та повідомила суду, що відповідачем не оспорюється право користування позивачем житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , а тому просила відмовити у її задоволенні. Щодо позовної вимоги стосовно факту постійного проживання [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] просила розглянути її в межах чинного законодавства України. Крім того, у поданому 09.01.2026 відзиві на позовну заяву представник відповідача Дніпровської міської ради Боговенко С.Ю. зазначила, що орган приватизації відмовив у розгляді заяви позивача на приватизацію на підставі того, що заявником не були надані всі необхідні документи в повному обсязі, а тому право [PERSON] на приватизацію, яке гарантоване державою, не було жодним чином порушене, не визнане або обмежене в реалізації Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради та Дніпровською міською радою. Представник третьої особи Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно витягу з реєстру територіальної громади від 17.09.2025 [PERSON] з 11.10.2019 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 10.01.2025 між КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР та [PERSON] укладено типовий договір найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра №12709Б, згідно умов якого КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР надав [PERSON] і членам її родини в користування житлове приміщення у Гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 13.11.2025 за вих.№3/16-5662 щодо розгляду заяви [PERSON] стосовно приватизації житлового приміщення 9Б у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , відмовлено у наданні даної адміністративної послуги у зв`язку з ненаданням необхідних документів у повному обсязі. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка, видана органом приватизації за попереднім місцем проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території). Відповідно до п. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України - підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав здійснюється в судовому порядку. Підставою у відмові надання адміністративної послуги є ненадання необхідних документів у повному обсязі. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 1 ст. 315 ЦПК України містить перелік юридичних фактів, які встановлює суд, утім, згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 17 ЦК УРСР (в редакції чинній станом на 10.07.2001) місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року [PERSON] , [INFO] , визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . В період з 18 травня 2015 року по 11 жовтня 2019 року включно [PERSON] проживала без реєстрації за адресою - [ADDRESS] , що підтверджується Договорами оренди №5 від 10 квітня 2015 року та №27 від 11.03.2018. У зв`язку з чим, суд знаходить факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , без реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] в період з 18.05.2015 по 11.10.2019 включно встановленим. Що стосується позовної вимоги про визнання за [PERSON] права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1). Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Статтею 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. 130 ЖК України). Згідно з ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження, оскільки [PERSON] вселився в кімнату №9Б, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на законних підставах, у зв`язку з чим у неї правомірно виникло право на користування нею. Позивач зареєстрований та проживає у даній житловій кімнаті з 11.10.2019, користується житловим приміщенням та сплачує комунальні послуги, і як наслідок набула всі права та обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, тому позовні вимоги підлягають судовому захисту шляхом визнання за ним права користування даним житловим приміщення. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає можливим віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved