Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про припинення права користування житловим приміщенням та гаражем. У позові вказала, що йому, відповідачу у справі та їх матері, [PERSON] , на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] її частку у праві власності на вказану квартиру (1/3) успадкував [PERSON] . Позивач зазначає, що зареєстрований у вказаній квартирі з 05.10.1977 року, натомість, відповідач не проживає в житловому приміщенні з 1998 року без поважних причин, у зв`язку з виїздом за кордон до м.Свєтлий Калінінградської області, РФ. Відповідач не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере, особистих речей в квартирі не має. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження та користування майном, позбавляє його можливості оформити допомогу у зв`язку з пошкодженням квартири внаслідок ворожих обстрілів, оформити субсидію. Позивач також зазначає, що відповідач з тих самих підстав також втратив право користування гаражем ГК-22 по [ADDRESS] . Позивач прохає визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] , та гаражем ГК-22 по [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав. Не заперечував проти проведення судового розгляду без його представника адвоката Філатової О.П. Пояснив суду, що відповідач є його братом, який багато років проживає в Калінінградській області в РФ. Востаннє вони спілкувалися телефоном ще до війни. Щодо права власності на квартиру та гараж відповідач повідомив, що вони врегулюють це питання коли він приїде. Позивач вказав, що бажає оформити за собою цілком право власності на квартиру та гараж. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Згідно відомостей зазначених у договорі дарування на користь [PERSON] , останній проживає по [ADDRESS] . Згідно указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан, дію якого продовжено на сьогодні. Крім того, 01.12.2022 прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 22 грудня 2022 року Закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року Закон набрав чинності. За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь зупинено з 27.12.2022 року. З дати зупинення дії Мінської конвенції не здійснюватиметься співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації і республіки білорусь з питань надання правової (судової) допомоги та екстрадиції у цивільних і кримінальних справах на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до неї. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади російської федерації за посередництва третіх держав не здійснюється. У зв`язку з чим наразі унеможливлено сприяння органами дипломатичної служби України у переданні судових документів російській стороні (листи Міністерства закордонних справ України, вих. №71/17-500-67127 від 04.09.2022 та вих. №71/17-500-77469 від 03.10.2022). Таким чином, передання будь-яких документів компетентним органам РФ, у тому числі дипломатичними каналами, наразі неможлива (лист Міністерства юстиції України, вих. № 100817/98748-22-22/12.1.3 від 31.10.2022). Зважаючи на викладене, виклик відповідача до суду здійснено шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ст.128 ЦПК України. Отже, відповідач вважається таким, що про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечив проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. /а.с.9-10/ Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину на 1/3 частину у праві власності на вказану квартиру прийняв позивач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав. /а.с.16-17/ Відтак, позивачу належить 2/3 частини вказаної квартири, а відповідачу 1/3 частина. Крім того, за життя [PERSON] подарувала належний їй гараж ГК-22 по [ADDRESS] , частину якого вона успадкувала після смерті чоловіка, відповідачу [PERSON] , що підтверджується копією дарування від 12.10.2004 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. /а.с.7, 11, 12, 20/ Згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 16.07.2025 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований лише [PERSON] . /а.с.19/ За даними ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] у межах Автозаводського району м.Кременчука відсутні. /а.с.29, 30/ Таким чином, відповідач [PERSON] є співвласником спірної квартири та власником гаражу. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України). Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Отже, зазначені позивачем обставини про те, що відповідач був відсутній в квартирі, співвласником якої він є, понад 1 рік, не свідчать про відмову відповідача від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього. Аналогічні висновки наведені у постанові КЦС ВС від 28.02.2018 у справі № 647/1683/15-ц, постанові ВС від 17.04.2019 року у справі № 641/6645/16-ц. Отже, відсутні законні підстави для позбавлення власника права власності або для визнання його таким, що втратив право користування. Співвласник спірного майна не може втратити право користування житлом. Питання про припинення права відповідача на частку у спільному майні, з попереднім внесенням позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, у відповідності до ст.365 ЦК України позивач не порушує. З урахуванням наведеного, заявлені позовні вимоги про припинення права користування відповідача належним йому майном задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed