Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Каховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області, третя особа Сьома Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності. В обґрунтування позову посилалася на те, що [PERSON] відповідно до договору дарування від 24.07.1979 отримала у власність 36/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір був реєстрований в реєстрі за номером 1906. [PERSON] відповідно до договору дарування частини житлового будинку серії АВО №570411 від 22.12.2000 отримала у власність 11/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір був реєстрований в реєстрі за номером 3531. [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 05.07.1979 отримала у власність 19/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво видано відповідно до рішення Каховської міської ради депутатів № 479/25 від 29.12.1978. На зворотній частині договору міститься реєстраційний напис, посвідчений начальником бюро технічної інвентаризації, про те, що 36/100 домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстрована в «Бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності, про що здійснено запис від 31.10.1979 №043/6. 15.08.2007 Позивач, [PERSON] , вийшла заміж, змінивши своє дівоче прізвище на [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб повторно додається). На зворотній частині свідоцтва міститься реєстраційний напис, посвідчений начальником бюро технічної інвентаризації, про те, що 19/100 домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстрована в «Бюро технічної інвентаризації» на праві приватної про що здійснено запис від 05.01.1979 № 2048/6. 01.08.1975 Позивач [PERSON] вийшла заміж, змінивши своє дівоче прізвище на [PERSON] (копія свідоцтва про укладення шлюбу додається). [INFO] померла [PERSON] (мати позивачки [PERSON] ). Позивачка [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала за однією адресою з померлою матір`ю: [ADDRESS] , але після початку повномасштабного вторгнення рф та через активні бойові дії вимушена була евакуюватися з м. Каховки Херсонської області до м. Києва. [PERSON] звернулася до нотаріуса сьомої Київської державної нотаріальної контори Паньшиної О.В. із проханням оформити спадщину та отримання свідоцтва про спадщину після померлої матері, проте, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.10.2025 № 2656/02/31. Зазначена відмова мотивована тим, що спадкоємець не надала оригіналу заповіту, відсутня інформація щодо місця реєстрації на момент смерті [PERSON] . На даний час м. Каховка Херсонської області є тимчасово окупованою територією, відповідно отримання будь будь-яких відомостей чи архівних даних не виявляється можливим. 18.08.2025 позивачі звернулися до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської міської ради з заявою про реєстрацію прав власності на будинок. 22.08.2025 №80497873 державним реєстратором прав на нерухоме майно Маковецькою Оленою Вікторівною було винесене рішення про зупинення розгляду заяви. 03.10.2025 №81172503 державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] було відмовлено в проведенні державної реєстрації права власності Позивачів на будинок з тих підстав, що в державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року відсутня інформація про реєстрацію права власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та КП «Каховське БТІ» заходиться на тимчасово окупованій території, у зв`язку з чим, надати інформацію стосовно реєстрації права власності не виявляється можливим. Враховуючи, що здійснити реєстрацію права власності позивачі, з причин викладених в Рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій, здійснити не можуть, представник позивача просила визнати за: - [PERSON] , [INFO] , право власності на 25/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 76.1 кв.м, житловою 48.3 кв.м; - [PERSON] , [INFO] , право власності на 45/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 76.1 кв.м, житловою 48.3 кв.м, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] , право власності на 11/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 76.1кв.м, житловою 48.3 кв.м; - [PERSON] , [INFO] , право власності на 19/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею -76.1кв.м, житловою 48.3 кв.м. Позивачі, їхній представник у підготовче судове засідання не з`явилися. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їхньої участі, не заперечує щодо задоволення заявлених позовних вимог. Третя особа, представник третьої особи у підготовче судове засідання не з`явилася. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок, будинок [ADDRESS] загальною площею - 76.1 кв.м, житловою 48.3 кв.м, належить позивачам на праві власності в різних частинах: - [PERSON] , [INFO] - 36/100 частин домоволодіння; - [PERSON] , [INFO] - 11/100 частин домоволодіння; - [PERSON] , [INFO] - 19/100 частин домоволодіння. Згідно з копією свідоцтва про шлюб (повторно) Серія [NUMBER] від 14.08.2025, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 15.08.2007, після якого позивач набула прізвище « [PERSON] ». Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] від 01.08.1975, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 01.08.1975, після якого позивач набула прізвище « [PERSON] ». Відповідно до копії Договору дарування від 24.07.1979 [PERSON] отримала у власність 36/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір був реєстрований в реєстрі за номером 1906. На зворотній частині договору міститься реєстраційний напис, посвідчений начальником бюро технічної інвентаризації, про те, що 36/100 домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстрована в «Бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності, про що здійснено запис від 31.10.1979 №043/6. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 05.0.1979, [PERSON] отримала у власність 19/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво видано відповідно до рішення Каховської міської ради депутатів № 479/25 від 29.12.1978. На зворотній частині свідоцтва міститься реєстраційний напис, посвідчений начальником бюро технічної інвентаризації, про те, що 19/100 домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстрована в «Бюро технічної інвентаризації» на праві приватної про що здійснено запис від 05.01.1979 № 2048/6. Згідно з копією Договору дарування частини житлового будинку серії АВО №570411 від 22.12.2000, [PERSON] отримала у власність 11/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір був реєстрований в реєстрі за номером 3531. 18.08.2025 Позивачі звернулися до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської міської ради з заявою про реєстрацію прав власності на будинок. 22.08.2025 №80497873 державним реєстратором прав на нерухоме майно Маковецькою Оленою Вікторівною, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) м. Київ було винесене рішення про зупинення розгляду заяви 03.10.2025 №81172503 державним реєстратором прав на нерухоме майно Маковецькою Оленою Вікторівною, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) м. Київ було відмовлено в проведенні державної реєстрації права власності Позивачів на будинок з тих підстав, що в державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року відсутня інформація про реєстрацію права власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та КП «Каховське БТІ» заходиться на тимчасово окупованій території, у зв`язку з чим, надати інформацію стосовно реєстрації права власності не виявляється можливим. У цій справі позивачі були вимушені звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за ними права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У цій справі державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно за період коли позивачі набули право власності на спірне майно, до 01.01.2013, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав. Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачами на спірне майно у зв`язку з місцезнаходженням КП «Каховське бюро технічної інвентаризації» на тимчасово окупованій території, а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачами, створили ситуацію, при якій позивачі не можуть реалізовувати свої правомочності як власники майна. В той же час, Конституція України у статті 41 гарантує непорушність права власності та усі три правомочності власника: володіти, користуватися та розпоряджатися. Невизнання державою права власності позивача на спірне майно є втручанням у це право, яке не переслідує легітимну мету та не є необхідним у демократичному суспільстві, а отже порушує гарантії, закріплені у статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за позивачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У справі за позовом представника позивача [PERSON] в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Каховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області, третя особа Сьома Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реєстрації права власності на спірне майно за будь-якою іншою особою. При цьому у позивачів наявне свідоцтво про право власності майна, але з причин, які зазначені вище, цей документ не надає змоги позивачам беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, наслідком чого має бути державна реєстрація такого права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивачі посилаються як на підставу свого позову. Щодо визнання права власності на 45/100 частин на спірне домоволодіння за [PERSON] , суд зазначає наступне. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1217 ЦПК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно з копією Договору купівлі-продажу від 16.12.1987 (в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] ), [PERSON] належить 45/100 частин домоволодіння. Згідно з положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). За постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.10.2025 №2656/02-31, спадкоємець [PERSON] не надала оригіналу заповіту та відсутня інформація щодо місця реєстрації на момент смерті [PERSON] . Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, за яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 920/615/16, від 05 вересня 2019 року у справі № 907/310/18). Стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право. Таким чином суд підтверджує наявне право власності спадкодавця , набуте раніше на законних підставах, відповідно до ст. 392 ЦК України, а рішення спрямоване на захист, існуючого, наявного, права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved