Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

19 січня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі також - позивач, ТОВ «Бізнес Позика») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 510065-КС-002 у розмірі 137 459 грн. Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 27 лютого 2025 року між сторонами шляхом обміну електронними повідомленнями, із застосуванням одноразового ідентифікатора відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», було укладено договір про надання кредиту № 510065-КС-002, за умовами якого відповідачу надано грошові кошти у сумі 50 000 грн на умовах строковості, поворотності та платності . Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти на банківську картку, зазначену відповідачем під час оформлення заявки, що підтверджується відповідними платіжними документами . Водночас відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, допустила прострочення виконання грошового зобов`язання та здійснила лише часткове погашення заборгованості на загальну суму 31 600 грн, чим фактично визнала укладення договору та наявність боргу . Станом на 07 січня 2026 року, за розрахунком позивача, за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 137 459 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, процентами, нарахованими відповідно до статті 625 ЦК України, а також комісією . Посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору та положення цивільного законодавства, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати. Процесуальні дії і рішення у справі. Ухвалою від 02 лютого 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи, задоволено клопотання позивача про витребування доказів у АТ «Універсал Банк», а саме інформації про зарахування на рахунок відповідача кредитних коштів, призначено судове засідання. 16 березня 2026 року до суду надійшла витребувана інформація. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача клопотав про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Не подала відзив на позовну заяву чи будь-яких інших клопотань. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи встановлені судом за доказами сторін. Судом встановлено, що 27 лютого 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 510065-КС-002 про надання кредиту в електронній формі із використанням інформаційно-комунікаційних систем, що підтверджується текстом договору, пропозицією (офертою) та її акцептом. Відповідно до пункту 2.1 договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000 грн на умовах строковості, поворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених договором і Правилами. Згідно з пунктами 2.3, 2.8 договору кредит надано строком на 24 тижні, при цьому строк дії договору визначено до 14 серпня 2025 року, із встановленням дати повернення кредиту - 14 серпня 2025 року. Відповідно до пункту 2.4 договору встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1 % на день від залишку заборгованості, яка є незмінною протягом усього строку дії договору та не може бути збільшена кредитодавцем в односторонньому порядку. Згідно з пунктом 2.5 договору сторони погодили комісію за видачу кредиту у розмірі 10 000 грн, яка нараховується одноразово у день видачі кредиту та є складовою загальних витрат за кредитом; при цьому її розмір також є фіксованим та не підлягає односторонній зміні. Пунктом 2.6 договору передбачено можливість стягнення додаткової комісійної винагороди під час здійснення платежів через платіжні системи (до 0,65 % від суми платежу), при цьому позичальнику забезпечується можливість здійснення платежів без сплати такої комісії визначеними кредитодавцем способами. Згідно з пунктами 2.9-2.11 договору визначено орієнтовну загальну вартість кредиту (123 660,68 грн), загальні витрати за кредитом (73 660,68 грн), а також реальну річну процентну ставку, розраховану відповідно до вимог законодавства. Крім того, умовами договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кожен день користування кредитом протягом усього строку кредитування, що узгоджується із загальними умовами договору та Правилами надання споживчих кредитів. Щодо умов оплати користування кредитом, судом встановлено, що відповідно до умов договору проценти за користування кредитом є фіксованою платою за користування грошовими коштами, нараховуються на залишок заборгованості за кожний день користування кредитом та підлягають сплаті разом із основною сумою боргу у строки, визначені графіком платежів, що є складовою договору. Судом також встановлено, що вказаний договір укладений у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», шляхом акцепту позичальником оферти кредитодавця із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується документом про прийняття (акцепт) пропозиції, у якому зазначено, що відповідач підтвердила ознайомлення з умовами договору та погодилась із ними, підписавши його одноразовим ідентифікатором UA-4963. Факт укладення договору та ідентифікації відповідача підтверджується також анкетою клієнта, яка містить персональні дані відповідача, у тому числі її паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу проживання, номер телефону, електронну адресу та реквізити банківської картки, на яку здійснювалося зарахування кредитних коштів. Крім того, послідовність дій відповідача при укладенні договору, зокрема вхід до особистого кабінету, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, отримання та використання одноразового ідентифікатора для підписання документів, підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця . Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кредитні кошти у сумі 50 000 грн шляхом їх перерахування на банківську картку відповідача, що підтверджується документом про здійснення переказу грошових коштів із зазначенням дати, суми, номера транзакції та реквізитів платіжної картки отримувача. Факт зарахування кредитних коштів у сумі 50 000 грн на рахунок відповідача також підтверджується витребуваною судом у АТ «Універсал Банк» випискою по рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] . З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що облік заборгованості здійснювався щоденно, із фіксацією стану заборгованості на початок та кінець кожного дня, із відображенням усіх складових зобов`язання, зокрема: суми основного боргу (кредиту), нарахованих процентів за користування кредитом, комісії, а також нарахувань відповідно до статті 625 ЦК України. Як вбачається з розрахунку (таблична форма на арк. 1-5), на дату видачі кредиту - 27 лютого 2025 року - позичальнику було нараховано: 50 000 грн - основна сума кредиту; 500 грн - проценти за перший день користування кредитом (1 % від суми кредиту); 10 000 грн - комісія за видачу кредиту, яка нарахована одноразово; що у сукупності становило 60 500 грн загальної заборгованості на кінець першого дня користування кредитом. Надалі нарахування процентів здійснювалося щоденно за ставкою 1 % на залишок основної суми боргу, що призводило до щоденного збільшення заборгованості на 500 грн при незмінному залишку кредиту у розмірі 50 000 грн (наприклад: 28.02.2025 - 1 000 грн процентів сумарно, 01.03.2025 - 1 500 грн, 02.03.2025 - 2 000 грн тощо). Із розрахунку також вбачається, що протягом березня-квітня 2025 року відповідач здійснювала часткові платежі, які відображені у графі «Надходження протягом дня» та спрямовувалися на погашення заборгованості. Так, зокрема: ?14 березня 2025 року зафіксовано платіж у розмірі 10 750 грн, який був розподілений на погашення процентів (2 750 грн), частини простроченої заборгованості та інших складових, у результаті чого загальна заборгованість зменшилась до 57 750 грн; ?27 березня 2025 року відображено черговий платіж (10 250 грн), після якого залишок заборгованості зменшився до 54 000 грн; ?10 квітня 2025 року зафіксовано часткове погашення, внаслідок якого сума основного боргу зменшилась з 50 000 грн до 49 650 грн. Таким чином, із зазначеного моменту (після 10 квітня 2025 року) нарахування процентів здійснювалося вже на зменшену суму основного боргу - 49 650 грн, що підтверджується подальшими розрахунками (наприклад, 11.04.2025 - 496,5 грн процентів за день). З аналізу розрахунку також вбачається, що всі подальші платежі відповідача спрямовувалися переважно на погашення процентів та комісій, у зв`язку з чим основна сума боргу залишалася майже незмінною (49 650 грн), що узгоджується з характером щоденного нарахування процентів при простроченні виконання зобов`язання. Окремо судом встановлено, що у розрахунку відображено нарахування відповідно до статті 625 ЦК України, які починають обліковуватися у відповідних графах як окрема складова заборгованості та поступово збільшуються у часі, що свідчить про включення позивачем до загальної суми боргу інфляційних втрат та процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з підсумковими даними розрахунку станом на 14 серпня 2025 року (дата повернення кредиту) загальна сума заборгованості сформована у розмірі 137 459 грн, яка складається з: 49 650 грн - основний борг; 62 559 грн - проценти за користування кредитом; 750 грн - комісія; 24 500 грн - нарахування відповідно до статті 625 ЦК України. При цьому після настання кінцевого строку повернення кредиту (14 серпня 2025 року) розрахунок не відображає подальшого зростання заборгованості, що свідчить про фіксацію суми боргу на відповідному рівні. З довідки про стан заборгованості вбачається, що станом на 07 січня 2026 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 137 459 грн, з яких: 49 650 грн - заборгованість за тілом кредиту, 62 559 грн - заборгованість за процентами, 750 грн - заборгованість за комісією, 24 500 грн - нарахування відповідно до статті 625 ЦК України. Застосовані судом норми права, мотиви та висновки суду Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону, у встановлений строк. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Цією ж статтею визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Крім того, згідно зі статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, і доки така презумпція не спростована, правочин вважається таким, що породжує цивільні права та обов`язки для сторін. Виходячи з цього, за відсутності судового рішення про недійсність договору або його окремих умов, суд зобов`язаний виходити з правомірності укладеного сторонами договору та погоджених ними умов. Судом не встановлено, а відповідачем не доведено обставин, які б свідчили про недійсність кредитного договору, його окремих умов, додаткових угод до нього або про неукладеність такого договору. Так само відсутні будь-які дані про оспорювання відповідачем умов договору щодо суми кредиту, строків кредитування, процентної ставки, порядку повернення кредиту чи зміни цих умов у подальшому. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є, зокрема, умови про предмет договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом відсилання до нього, за умови забезпечення можливості ознайомлення з такими умовами. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, укладений між сторонами кредитний договір є належним доказом виникнення зобов`язання, а доводи щодо його форми відсутні. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається, а відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням на основі всебічного, повного та об`єктивного дослідження. Судом встановлено, що позивач надав належні та допустимі докази як укладення договору, так і надання кредитних коштів, а також розрахунок заборгованості, який відповідачем не спростований та не оспорений. Разом з тим, оцінюючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд виходить з такого. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочеої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас правове регулювання відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань за кредитними договорами зазнало змін у зв`язку із введенням воєнного станув Україні. Так, Законом України № 2120-IX від 15 березня 2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який станом на час розгляду справи є чинним та не припинений. Отже, у спірних правовідносинах нарахування сум відповідно до статті 625 ЦК України у період дії воєнного стану є неправомірним. За таких обставин суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума заборгованості підлягає коригуванню шляхом виключення нарахувань, здійснених на підставі статті 625 ЦК України. Водночас сам факт наявності заборгованості за кредитним договором, а також обґрунтованість нарахування процентів за користування кредитом та комісії відповідачем не оспорено, контррозрахунок не подано, у зв`язку з чим суд бере за основу розрахунок позивача, перевіряючи його лише у частині відповідності вимогам закону. При визначенні правової природи здійснених відповідачем платежів та порядку їх зарахування суд також враховує умови договору та Правил надання споживчих кредитів. Так, відповідно до пункту 5.11 Правил, заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок кредитодавця у строки, визначені графіком платежів, при цьому датою виконання зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця. Згідно з пунктом 5.12 Правил, у разі надходження платежу, що перевищує розмір періодичного платежу, такий платіж зараховується у рахунок наступних періодів відповідно до графіка платежів. Водночас пунктом 5.13 Правил передбачено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання у повному обсязі, така сума погашає вимоги кредитодавця у порядку черговості, визначеної статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до статті 19 Закону України «Про споживче кредитування», у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Отже, на відміну від загального підходу, за яким платежі можуть насамперед спрямовуватись на погашення процентів, у даних правовідносинах законодавець прямо визначив пріоритетність погашення саме простроченого тіла кредиту. З урахуванням викладеного, а також того, що відповідач здійснювала часткові платежі, суд приходить до висновку, що під час перерахунку заборгованості необхідно: ?виключити із розрахунку нарахування, здійснені відповідно до статті 625 ЦК України як такі, що не підлягають застосуванню у період дії воєнного стану; ?здійснити перерозподіл фактично сплачених відповідачем коштів відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про споживче кредитування»; ?перевірити, чи призводять здійснені платежі до зменшення основної суми боргу (тіла кредиту), з урахуванням пріоритетності його погашення. Саме такий підхід забезпечує відповідність розрахунку вимогам закону, принципам справедливості та недопущення покладення на споживача надмірного фінансового тягаря. Так, судом встановлено, що згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості перший платіж відповідача здійснено 14 березня 2025 року у сумі 10 750 грн . Як убачається з розрахунку, станом на 13 березня 2025 року за відповідачем обліковувалася заборгованість у розмірі 67 500 грн, яка складалася з: 50 000 грн - основної суми кредиту, 7 500 грн - нарахованих процентів за користування кредитом та 10 000 грн - комісії. Вирішуючи питання про порядок зарахування вказаного платежу, суд виходить із положень статті 19 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої у разі недостатності суми платежу для повного виконання зобов`язання, кошти зараховуються насамперед у рахунок погашення простроченої суми кредиту та процентів, у подальшому - у рахунок поточних платежів за кредитом, і лише в останню чергу - у рахунок неустойки та інших платежів. Судом встановлено, що станом на дату здійснення платежу строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором не настав, у зв`язку з чим прострочена заборгованість за тілом кредиту відсутня, а нараховані проценти підлягали погашенню як поточні платежі. За таких обставин, із суми здійсненого відповідачем платежу у розмірі 10 750 грн у першу чергу підлягали погашенню нараховані проценти за користування кредитом у сумі 7500 грн, що призводить до повного їх погашення. Залишок грошових коштів у розмірі 3 250 грн, відповідно до вимог тієї ж норми закону, підлягає зарахуванню у рахунок погашення основної суми кредиту. Таким чином, після здійснення платежу від 14 березня 2025 року розмір основної заборгованості (тіла кредиту) зменшується з 50 000 грн до 46 750 грн. При цьому комісія за видачу кредиту у розмірі 10 000 грн, яка за своєю правовою природою є іншим платежем за договором, відповідно до статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» підлягає погашенню у третю чергу, у зв`язку з чим за відсутності достатнього розміру платежу для повного виконання зобов`язання не підлягала погашенню за рахунок зазначеного платежу та залишається незмінною. Отже, на відміну від розрахунку позивача, суд приходить до висновку, що здійснений відповідачем платіж від 14 березня 2025 року мав наслідком зменшення не лише нарахованих процентів, а й основної суми боргу, що підлягає врахуванню при подальшому перерахунку заборгованості. Наступний платіж відповідача здійснено 27 березня 2025 року у сумі 10 250 грн . З урахуванням наведеного вище перерахунку, після здійснення платежу від 14 березня 2025 року основна сума боргу (тіло кредиту) становить 46 750 грн, а нарахування процентів надалі має здійснюватися саме на цю суму. Разом з тим, як убачається з розрахунку, нарахування процентів після 14 березня 2025 року продовжувалося позивачем виходячи із первісної суми кредиту 50 000 грн, що не відповідає фактичному розміру заборгованості та призводить до завищення суми процентів. Судом встановлено, що за період з 15 березня 2025 року по 27 березня 2025 року (включно) проценти за користування кредитом повинні нараховуватись виходячи із зменшеної суми основного боргу - 46 750 грн, що становить 467,50 грн на день. Таким чином, за вказаний період (13 днів) сума нарахованих процентів становить: 467,50 грн ? 13 днів = 6 077,50 грн. Отже, станом на 27 березня 2025 року (до здійснення платежу) заборгованість складається з: 46 750 грн - тіло кредиту; 6 077,50 грн - нараховані проценти; 10 000 грн - комісія. Вирішуючи питання про порядок зарахування платежу від 27 березня 2025 року, суд знову застосовує положення статті 19 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки прострочена заборгованість за тілом кредиту відсутня, а проценти є поточними, у першу чергу підлягають погашенню нараховані проценти у сумі 6 077,50 грн. З урахуванням цього, із суми платежу 10 250 грн: 6 077,50 грн спрямовується на погашення процентів; залишок становить 4 172,50 грн. Вказаний залишок відповідно до закону підлягає зарахуванню у рахунок погашення основної суми боргу. Таким чином, після здійснення платежу від 27 березня 2025 року розмір тіла кредиту зменшується: 46 750 грн - 4 172,50 грн = 42 577,50 грн. Комісія у розмірі 10 000 грн, як і раніше, не підлягає погашенню за рахунок цього платежу, оскільки відноситься до платежів третьої черги. Отже, здійснений відповідачем платіж від 27 березня 2025 року також призводить до подальшого зменшення основної суми боргу, що не було належним чином враховано позивачем при формуванні розрахунку заборгованості. Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, наступний платіж відповідача здійснено 10 квітня 2025 року у розмірі 10 600 грн, що також підтверджується відповідними записами у розрахунку . З урахуванням попереднього перерахунку, після здійснення платежу від 27 березня 2025 року основна сума боргу (тіло кредиту) становить 42 577,50 грн, що має враховуватись при подальшому нарахуванні процентів. Разом з тим, як і раніше, позивач у своєму розрахунку продовжував нараховувати проценти виходячи з більшої суми заборгованості, що не відповідає фактичному розміру боргу та призводить до завищення розміру процентів . Судом встановлено, що за період з 28 березня 2025 року по 10 квітня 2025 року (включно) проценти повинні нараховуватись на фактичний залишок основного боргу - 42577,50 грн, що становить 425,78 грн на день (з округленням до копійок). Таким чином, за вказаний період (14 днів) сума нарахованих процентів становить: 425,78 грн ? 14 днів = 5 960,92 грн. Отже, станом на 10 квітня 2025 року (до здійснення платежу) заборгованість складається з: 42 577,50 грн - тіло кредиту; 5 960,92 грн - нараховані проценти; 10 000 грн - комісія. Вирішуючи питання про порядок зарахування платежу від 10 квітня 2025 року, суд керується положеннями статті 19 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на відсутність простроченої заборгованості за тілом кредиту, у першу чергу підлягають погашенню нараховані проценти. Отже, із суми здійсненого платежу: 5 960,92 грн спрямовується на погашення процентів; залишок платежу становить різницю між фактичною сумою платежу (згідно розрахунку) та сумою процентів. Отже, після здійснення платежу від 10 квітня 2025 року розмір тіла кредиту становить: 42 577,50 грн - 4 639,08 грн = 37 938,42 грн. Комісія за видачу кредиту у розмірі 10 000 грн, як і раніше, відповідно до черговості, визначеної законом, не підлягає погашенню за рахунок цього платежу та залишається незмінною. З урахуванням здійсненого судом перерахунку платежів відповідача встановлено, що після здійснення останнього платежу 10 квітня 2025 року залишок основної суми боргу (тіло кредиту) становить 37 938,42 грн. Судом встановлено, що після зазначеної дати відповідачем платежі за кредитним договором не здійснювались, у зв`язку з чим нарахування процентів за користування кредитом підлягає здійсненню на вказаний залишок заборгованості. Відповідно до умов договору процентна ставка становить 1% на день від залишку заборгованості, а тому розмір щоденного нарахування процентів після 10 квітня 2025 року становить: 37 938,42 грн ? 1 % = 379,38 грн на день. Період нарахування процентів з 11 квітня 2025 року по 14 серпня 2025 року (включно) становить 126 календарних днів. Таким чином, загальна сума процентів за вказаний період становить: 379,38 грн ? 126 днів = 47 801, 88 грн. Отже, загальний розмір заборгованості станом на 14 серпня 2025 року (кінцеву дату повернення кредиту) складається з: 37 938,42 грн - основна сума боргу; 47 801,88 грн - проценти за користування кредитом; 10 000 грн - комісія. Загальна сума заборгованості складає 95 740,30 грн. При цьому суд враховує, що нарахування, здійснені позивачем відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі 24 500 грн, підлягають виключенню із розрахунку, оскільки відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану такі нарахування не застосовуються. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі фактично встановленої судом заборгованості, визначеної за результатами перерахунку. Щодо судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені стороною, присуджуються судом пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 137 459 грн. За результатами розгляду справи позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 95740,30 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, що визначається за формулою: (95 740,30 грн ? 2 662,40 грн) / 137 459 грн = 1 854,36 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 854,36 грн.

Outcome: partial