Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. .На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 16.04.2006 року між ВАТ «ЕК Дніпрообленерго» та [PERSON] було укладено договір №2013107 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області за адресою споживання: [ADDRESS] . У відповідності до умов Договору №2013107 енергопостачальник постачає електричну енергію Споживачу у необхідних йому обсягах, а споживач зобов`язується здійснювати оплату за використану електричну енергію у термін передбачений Правилами користування електричною енергію для населення затвердженими постановою КМУ від 26 липня 1999 року за № 1357 із змінами та доповненнями. Відповідач обов`язків по сплаті за використану електричну енергію не виконувала. Оплати за використану електричну енергію не проводить в результаті чого за споживачем виникла заборгованість за період з 21.11.2017 р. по 21.01.2019 р. в сумі - 5 473,36 гривень. Також на суму заборгованості позивачем були нараховані індекс інфляції, який склав - 5 643,13 грн., 3% річних - 1 235,44 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 5473,36 гривень; інфляційні витрати в розмірі 5643,13 гривень; 3% річних в розмірі 1235,44 гривень та судовий збір в розмірі 3028 гривень. Ухвалою суду від 09 лютого 2026 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження. Відповідач в судове засідання не зявився, надала заяву згідно якої позовні вимоги не визнала повністю та долучила довідку по справі. У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини. 16.04.2006 року між ВАТ «ЕК Дніпрообленерго» та [PERSON] було укладено договір №2013107 /Електронна форма/ про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області за адресою споживання: [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку суми боргу по особовому рахунку [NUMBER] за спожиту енергію з урахуванням його інфляційного збільшення станом на 05 вересня 2025 року за адресою [ADDRESS] обліковується заборгованість у розмірі 12361,93 гривень /Електронна форма/. Згідно відомостей відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Кам`янської міської ради /а.с.8/ [PERSON] , [INFO] зареєстрвоана по [ADDRESS] з 09.03.1982 року. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /а.с.29-30/ право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі продажу квартири серії та номер 1464, виданий 24.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до пункту 6 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Як вбачається з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /а.с.29-30/ право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , тобто відповідач не є власником вищезазначеної квартири та не зобов`язана сплачувати заборгованість, яка утворилась не з її вини. Крім того, відповідно до довідки про місце реєстрації /а.с.8/ [PERSON] не зареєстрована за адресою, за якою обліковується заборгованість, тому не є користувачем послуг за вказаною адресою. Таким чином позивачем не доведено, що з вини [PERSON] виникла заборгованість за період з 21.11.2017 р. по 21.01.2019 р. за квартирою [ADDRESS] , тому є підставі для відмови в задоволенні позову Акціонерного Товариства «ДТЕК Дніпровські Електромережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію . Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача по справі. На підставі ст. 509, 526 ЦК України, п.5 ч.3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, Правил роздрібного ринку електричної енергії,

Outcome: dismissed