Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

12 листопада 2025 року на адресу суду надійшла позовна заява про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої зазначено, що 06 вересня 2003 року він уклав шлюб з відповідачкою, який був зареєстрований Летичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, вирішення сімейних проблем, відсутнє взаєморозуміння. Проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечать інтересам позивача та інтересам спільних дітей, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні та не вбачає сенсу надалі для продовження шлюбу. Просить строк для примирення не надавати, шлюб розірвати. 14 листопада 2025 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 10 грудня 2025 року представник позивача адвокат Сопілко Н. Ю. подала заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують. 10 грудня 2025 року відповідач подала заяву про розгляд справи у її відсутність та без звукозапису, позовні вимоги не визнає, просить для збереження сім`ї надати строк для примирення два місяці. 10 грудня 2025 року ухвалою суду сторонам надано строк для примирення два місяці та провадження в даній справі зупинено. 02 березня 2026 року ухвалою суду поновлено провадження в даній справі. 05 березня 2026 року представник позивача адвокат Сопілко Н. Ю. подала заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі 27 березня 2026 року відповідач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В ч. 1 ст. 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч. 3). Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 4). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як зазначено у ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2). У ч. 1 ст. 113 СК України зазначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У пункті 126 рішення у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Судом встановлено, що 06 вересня 2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Летичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зроблено відповідний актовий запис № 49, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09 жовтня 2025 року (повторно). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . За таких обставин, суд, приходить до висновку, що позовна заява про розірвання шлюбу є виваженою та свідомою, відповідає дійсній волі, причини, з яких сторона наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сімейні стосунки подружжя є формальними, поновити шлюбно-сімейні стосунки сторони наміру не мають, сторони не примирилися, не ведуть спільного господарства, у зв`язку з чим подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, та порушувало принцип добровільності шлюбу, визначений статтею 24 Сімейного кодексу України, що має істотне значення, а отже перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає.

Outcome: approved