Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

В Рівненський міський суд Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів з повнолітнього сина на утримання матері. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки заявлені позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання матері [PERSON] , [INFO] в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і довічно. Свої вимоги у позовній заяві позивачка обґрунтовує тим, що вона є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком в розмірі 3887,96 грн. Інших джерел доходів не має, жодних видів субсидій, соціальних виплат, аліментів, утримання тощо не отримує. Має шістьох повнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] (багатодітний батько), [PERSON] , [INFO] (не працює), [PERSON] , [INFO] (вдова, має на вихованні двоє малолітніх дітей), [PERSON] , [INFO] (проходить військову службу в ЗСУ), [PERSON] , [INFO] (перебуває у декретній відпустці), [PERSON] , [INFO] (студент). ЇЇ чоловік [PERSON] помер [INFO] . Таким чином, матеріальну допомогу їй може надавати лише син [PERSON] - відповідач по справі. Він є військовослужбовцем, має достатній та стабільний дохід, працездатний, але матеріальну допомогу їй не надає, відмовляється це робити. Тому з цих підстав просить суд заявлені позовні вимоги задоволити. В судове засідання відповідач не з`явився. 18 березня 2026 року на адресу Рівненського міського суду Рівненської області поштовим відправленням «Нова пошта» надійшла заява відповідача [PERSON] про розгляд справи за відсутності відповідача. У своїй заяві відповідач зазначає наступне: « В провадженні судді Рівненського міського суду Рівненської області Ковальова Ігоря Миколайовича перебуває цивільна справа №569/758/26 за позовом [PERSON] до мене, [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері. Повідомляю, що я є діючим військовослужбовцем, а тому у зв`язку із проходженням військової служби я не маю можливості взяти участь в судовому засіданні. Позовні вимоги визнаю в повному обсязі, проти розгляду справи за моєї відсутності та винесення заочного рішення не заперечую, прошу суд не зупиняти провадження справи.». Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Судом встановлено, що позивач є матір`ю відповідача по справі. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 27 листопада 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в м.Рівне Рівненська область, про що зроблено відповідний запис за №2115. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . З дослідженого в судовому засіданні пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] вбачається, що посвідчення видано [PERSON] ; стать: жіноча; дата народження: [INFO] ; номер особового рахунку: [NUMBER] ; вид пенсії: за віком. Термін дії: ДОВІЧНО. Дата видачі: 15.06.2018 р. Ким виданий: пенсійний фонд України. З дослідженої в судовому засіданні довідки про доходи №1315 4236 8837 2340 вбачається, що довідка видана пенсіонеру [PERSON] в тому, що вона перебуває на обліку в Рівненському об`єднаному управлінні ПФУ в Рівненській обл. і отримує пенсію за віком (ідентифікаційний номер: [NUMBER] , номер пенсійної справи: 956120838555). Розмір пенсії всього за період з липня 2025 по грудень 2025 включно становить 23327,76 грн. (3887,96 грн. щомісячно). Чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] . Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 12 грудня 2018 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] про що складено відповідний актовий запис №2043. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1 ст.172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Аналізуючи вищевказану норму, суд приходить до висновку, що право батьків на утримання виникає за наявності одночасно двох умов, а саме непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними особами є, зокрема, особи, які досягли пенсійного віку або визнані особами з інвалідністю. Як встановлено в судовому засіданні позивачка є особою непрацездатною особою похилого віку, пенсіонеркою за віком та отримує пенсію у розмірі 3887,96 грн. щомісячно. Інших джерел доходу немає, чоловік помер. Зазначений розмір пенсії є очевидно недостатнім для забезпечення необхідних умов існування, з огляду на потребу в лікуванні, медичному забезпеченні. Відповідач по справі є рідним сином позивачки, заявлені вимоги визнав у повній мірі та не заперечив проти їх задоволення. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Однак у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність таких обставин, відтак підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати матір відсутні. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я позивачки, її непрацездатність, потребу у постійному сторонньому догляді, відсутність інших джерел доходу, наявність у відповідача можливості отримувати дохід. Окрім викладеного, суд також враховує положення статті 12 Сімейного кодексу України, відповідно до яких держава забезпечує пріоритет сімейного виховання та підтримку сім`ї. Відповідно до статті 18 Сімейного кодексу України, кожний учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Як роз`яснено в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006, згідно з ч.2 ст.205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. З огляду на зазначене вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними, визнаними відповідачем, розмір аліментів які позивачка просить суд стягнути з відповідача заявлений з врахуванням вимог розумності та справедливості, а тому вони підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивачка звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати по справі по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved