Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

21.08.2025 з Шевченківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком та припинення сплати аліментів. Ухвалою суд від 01.09.2025 позовну заяву було залишено без руху. На виконання ухвали суду 05.09.2025 позивачем було подано заяву та усунено недоліки. Так, представник позивача [PERSON] - адвокат Шатова Ю.В. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] та припинення сплати ним аліментів, скасування заборгованості зі сплати аліментів з серпня 2022 року , обгрунтовуючи вимоги тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.05.2012 №2-2509/11. У період перебування у шлюбі у сторін [INFO] народилася дитина [PERSON] . Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.09.2011 у справі №2-2508/11 було стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.08.2011 до повноліття дитини. Тоді донька проживала з матір`ю, але з 12.08.2022 дитина проживає з батьком у м. Львів, оскільки вона відмовилася повертатися з матір`ю до Республіки Польщі. З цього часу донька перебуває на повному утриманні батька. Тому, позивач вважає, що відкриті провадження щодо стягнення з нього аліментних зобов`язань на користь відповідача з серпня 2022 року є неправомірними та погіршують його майновий стан. Відповідно до ухвали суду від 09.09.2025 було відкрито провадження у цивільній справі та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради, витребувано висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком. 07.11.2025 до суду було скеровано висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради. Під час підготовчого судового провадження представником позивача [PERSON] - адвокатом Шатовою Ю.В. 20.03.2026 до суду було скеровано заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме від вимог про визначення місця проживання дитини з батьком, на задоволенні інших вимог наполягають. Ухвалою суду від 27.03.2026 уточнені позовні вимоги було прийнято до провадження, підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в останнє судове засідання не з`явилися, надали суду письмову заяву, в якій просять судове засідання провести за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в редакції після відмови від частини позовних вимог, просять позов задовольнити. Відповідач у судові засідання не з`явилася, 24.03.2026 скерувала до суду заяву, яку суд розцінює як відзив на позовну заяву, в якій підтвердила, що з 2022 року вона проживає у Республіці Польща, донька залишилася проживати добровільно з батьком, який з цього часу опікується нею та утримує матеріально, у зв`язку з цим проти вимог про припинення нарахування аліментів з цього часу не заперечує, разом із цим, повертати сплачені аліменти не буде, оскільки витрачла їх на утримання доньки. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 25 серпня 2007 року перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.05.2012 №2-2509/11, яке розміщено в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовий запис №173 від 23.02.2008, вчинений Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Батьками вказані сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] . На підставі рішення суду Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчий лист від 12.09.2011 у справі №2-2508/11, згідно з яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.08.2011 до повноліття дитини. Вказаний виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та станом на 01.11.2019 наявна заборгованість зі сплати аліментів. Позивач у позовній заяві посилається на те, що неповнолітня донька [PERSON] проживає разом з ним та перебуває на його утриманні з серпня 2022 року. [PERSON] винаймає квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено договором оренди квартири від 10.09.2023, укладеного з [PERSON] . Відповідно до довідки закладу загальної середньої освіти ліцей "ІТ СТЕП СКУЛ ЛЬВІВ" від 22.04.2025 №216 [PERSON] з 01.09.2024 відвідує даний навчальний заклад, батько відвідує батьківські збори та сплачує за надання освітніх послуг. Так, згідно з висновком органу опіки та піклування - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 03.11.2025 №26001-вих-158700 підтверджено, що [PERSON] проживала з серпня 2022 року зі своїм батьком [PERSON] у [ADDRESS] , відвідувала приватний заклад загальної середньої освіти ліцей "ІТ СТЕП СКУЛ ЛЬВІВ". На теперішній час проживає у м. Київ, оскільки навчається у Київській школі економіки. [PERSON] у місті Кривому Розі за адресою своєї реєстрації не проживає, повідомила, що живе у Республіці Польща. Також, згідно з наданими суду довідками іноземних установ підтверджено, що [PERSON] з 2022 року проживає за адресою: [ADDRESS] , відомостей про те, що з нею проживає неповнолітня донька [PERSON] надано у цих довідках не було. Отже, суд вважає встановленим факт, що дійсно неповнолітня донька позивача та відповідача [PERSON] з серпня 2022 року не проживає зі своєю матір`ю [PERSON] , яка мешкає у Республіці Польща. Доказів на спростування того, що [PERSON] з серпня 2022 року проживає зі своїм батьком позивачем [PERSON] , який з цього часу її утримує та виховує, жодним з учасників справи надано не було. Також, суд зазначає, що хоча на момент розгляду справи [PERSON] виповнилося 18 років, але позов було скеровано до суду до настання повноліття, спір повинен бути розглянутий і вирішен по суті. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст.181 СК вбачається, що право на предявлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Разом з тим, нормами Сімейного кодексу України не передбачено припинення стягнення аліментів з батьків на утримання неповнолітніх дітей без припинення права на аліменти. Статтями 192 та 197 СК передбачено спеціальні способи захисту прав платників аліментів, які застосовуються у разі зміни обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів, і такими способами є зміна розміру аліментів або звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статтей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Так, судом встановлено, що [PERSON] , перебувала з серпня 2022 року на утриманні батька [PERSON] , про що свідчать дослідженні письмові докази, відтак після набрання рішенням суду законної сили, яким з позивача стягувалися періодичні платежі у виді аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини, встановлено обставини, що впливають на їх припинення. Чинним законодавством не передбачено можливість внесення змін до виконавчого документа про стягнення аліментів чи його скасування. Тому, вимога про припинення стягнення з позивача [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , що стягуються за виконавчим листом Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.09.2011 у справі №2-2508/11 підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Отже, платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або інших обставин, що мають істотне значення та можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів. Як встановлено, донька [PERSON] проживає з батьком - позивачем по справі з серпня 2022 року, а тому повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання [PERSON] , які стягуються на підставі виконавчого листа Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.09.2011 у справі №2-2508/11, та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами з серпня 2022 року. Питання щодо стягнення з відповідача судових витрат позивачем не заявлено.

Outcome: approved