Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-07 00:00:00

У лютому 2026 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі ТОВ «Факторинг Партнерс») звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 25.11.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 5120234 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 6500,00 грн на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 0,76% за кожен день строку користування кредитом. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти. У свою чергу, відповідач умови Договору виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість. 10.02.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» укладено договір №ФК 10-02/23, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» права вимоги за кредитними договорами, у т.ч. за кредитним договором № 5120234. 01.08.2025 між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір №01-08/25, відповідно до якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» відступило на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» права вимоги за кредитними договорами, у т.ч. за кредитним договором № 5120234. Станом на день звернення з позовом до суду відповідач має заборгованість за вищевказаним кредитним договором у загальному розмірі 17688,50 грн, яка складається з: 6500,00 заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 11188,50 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, яку позивач просив суд сягнути на його користь з відповідача, а також стягнути суму судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн. Ухвалою суду від 03 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. 10 березня 2026 року у справі до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач проти позову заперечив у повному обсязі. Кредит був ним отриманий 25.11.2021. З моменту останнього платежу минуло понад 3 років. Просив суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову повністю. Водночас, в разі відсутності підстав для застосування позовної давності, просив суд врахувати, що загальна сума вимог у декілька разів перевищує суму основного боргу. Також просив врахувати те, що він є вимушеним переселенцем та наразі безробітний. Стягнення нарахованих відсотків та штрафу у розмірі, заявленому позивачем, є для відповідача надмірним тягарем, який відповідач неспроможний виконати. У зв`язку з викладеним, просив суд відмовити у позові у повному обсязі, а в разі часткового задоволення позовних вимог зменшити суму заборгованості до 6500,00 грн, що становить тіло кредиту, виключивши із заборгованості відсотки, неустойку та витрати на судовий збір. Також просив суд розгляд справи проводити за його відсутності. 12 березня 2026 року до суду у справі від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов?язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом №540-IX. Також в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і триває дотепер. Також відсотки нараховувались за Кредитним договором № 5120234 у відповідності до умов договору, тобто з 25.12.2021 по 24.02.2022 відсотки нараховувались на підставі п. 4.3.1 Договору. Також, на противагу позиції відповідача, жодних штрафів, неустойки ні позивачем, ні первісним кредитором не було нараховано. Просив суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі. 16 березня 2026 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення, в яких зазначено, що доводи представника позивача вважає безпідставними. Відповідач є внутрішньо переміщеною особою, свого житла та стабільного доходу не має. Вважає, що позивач не спростував факт спливу строків звернення до суду. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У разі задоволення позову відстрочити виконання рішення суду на 18 місяців через те, що є переселенцем з м. Бахмут, перебуває у вкрай тяжкому матеріальному становищі. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у наданих до суду позові та відповіді на відзив просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з підставі, викладених у них. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у наданих до суду заявах по суті справи просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, а в разі часткового задоволення позову зменшити суму заборгованості за кредитним договором шляхом не стягнення з відповідача процентів та неустойки, стягнувши лише тіло кредиту; допустити розстрочку виконання рішення суду на 18 місяців, оскільки є переселенцем з м. Бахмут, перебуває у вкрай тяжкому матеріальному становищі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.11.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір № 5120234 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу кредит на суму 6500,00 грн строком на 30 днів з стандартною процентною ставкою в розмірі 1,90% в день від суми кредиту, зі зниженою процентною ставкою 0,76% в день від суми кредиту (а. с. 13-17). Відповідно до п. 2.1. вищевказаного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Також судом встановлено, що додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту № 5120234 від 25.11.2025 містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит, який погоджений сторонами договору. Вищезазначені кредитний договір та додаток № 1 до нього підписано відповідачем [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «М148156». (а.с. 13-17, 22) Крім того, вищевказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)», який 25.11.2021 об 02:49:54 підписано відповідачем [PERSON] електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором «М148156». (а. с. 23-25) Факт перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача [PERSON] за кредитним договором № 5120234 від 25.11.2021 у сумі 6500,00 грн підтверджується довідкою ТОВ «Авентус Україна» від 17.02.2023 та довідкою ТОВ «Вей Фор Пей» від 14.02.2023 про здійснення переказу грошових коштів на картку клієнта. (а.с. 10-12) Відповідно до пп. 3 п. 5.1. договору про надання споживчого кредиту № 2612677 від 05 липня 2020 року товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача. Матеріалами справи підтверджено, що 10.02.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» укладено договір факторингу №ФК 10-02/23, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» право грошової вимоги до боржників згідно з реєстру боржників. (а. с. 51-55). В матеріалах справи наявний акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №ФК 10-02/23 від 10.02.2023. (а. с. 54) Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №ФК 10-02/23 від 10.02.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 5120234 на загальну суму заборгованості 17688,50 грн, яка складається з: 6500,00 заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 11188,50 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. (а.с. 36) Також матеріалами справи підтверджено, що 01.08.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 01-08/25, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги до боржників зазначених у реєстрі заборгованостей. (а.с. 26-35) В матеріалах справи наявний акт прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №201-08/25 від 01.08.2025. (а.с. 37) Відповідно до витягу з реєстру заборгованостей до договору факторингу №01-08/25 від 01.08.2025, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 5120234 на загальну суму заборгованості 17688,50 грн, яка складається з: 6500,00 заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 11188,50 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. (а.с. 55) Згідно з карткою обліку Договору (розрахунок заборгованості) за кредитним договором № 5120234 від 25.11.2021, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача [PERSON] наявна заборгованість на загальну суму заборгованості 17688,50 грн, яка складається з: 6500,00 заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 11188,50 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. (а.с. 40-49) Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 652 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 частини 1 цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Так, судом встановлено, що 25.11.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 5120234 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 6500,00 грн на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 0,76% за кожен день строку користування кредитом. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти. Вказаний кредитний договір був підписаний відповідачем [PERSON] електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором «М148156». Факт перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача [PERSON] за кредитним договором № 5120234 від 25.11.2021 у сумі 6500,00 грн підтверджується довідкою ТОВ «Авентус Україна» від 17.02.2023. У пункті 1.5. Кредитного договору визначено відсотки за користування кредитом, а саме: 1.5.1.Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. 1.5.2. Знижена процентна ставка 0,76 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та огоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для Споживача лише як для учасника Програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Якщо Споживач є учасником Програми лояльності - розмір зниженої процентної ставки зазначений в Договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в Договорі. Якщо Споживач не є учасником Програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт Договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для Споживача. Вказані умови були погоджені сторонами під час укладання договору. Відповідач [PERSON] у наданих до суду заявах по суті справи не заперечує отримання ним грошових коштів за кредитним договором № 5120234 від 25.11.2021 у сумі 6500,00 грн. Жодних додаткових нарахувань заборгованості за вищевказаним Кредитним договором №5120234 від 25.11.2021 року, після відступлення на прав грошової вимоги до позивача, останнім не здійснювалось. Верховним Судом у постанові від 07.06.2023 по справі №234/3840/15-ц (провадження №61-3014св22), наголошено, що «заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Крім того, Верховним Судом у вказаній постанові наголошено, що «незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі». Вказана позиція суду узгоджується також з висновками Верховного Суду у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113св18), від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19. Отже суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості на загальну суму заборгованості 17688,50 грн, яка складається з: 6500,00 заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 11188,50 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, про застосування до позовних вимог позовної давності, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтерес. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Згідно зі ст. 253ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено ч. 1 ст. 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022року у справі № 679/1136/21. Карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, був відмінений на всій території України лише з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023року (постанова Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023року № 651). Отже, строки, визначені, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжувались на весь строк дії карантину,тобто у період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року. Крім того, Законом № 2120-IX від 15 березня 2022року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. В подальшому, Законом 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було викладено в такій редакції: у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022року№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. При цьому, указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022року строком на 30 діб. В подальшому, відповідними указами Президента України строк дії воєнного стану в України неодноразово продовжувався та режим воєнного стану в Україні діє до теперішнього часу. Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» було виключено з ЦК України лише на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року, який набрав чинності 04 вересня 2025року. Тож, строк, визначений, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжувався на строк дії воєнного стану з 24 лютого 2022 року і до 03 вересня 2025року. Враховуючи наведені положення законодавства, строк на подачу позовної заяви Товариством не пропущено з огляду на карантинні обмеження та обмеження, введені державою у зв`язку із воєнним станом, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для застосування до позовних вимог позовної давності. Також щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, про нарахування за Кредитним договором штрафних санкцій, суд зазначає, що будь-які штрафні санкції кредиторами, у тому числі позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням боргових зобов`язань нараховано не було, що підтверджується матеріалами справи. Щодо розстрочки виконання рішення суду, суд зазначає таке. За правилами ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Так, відповідач у наданих до суду запереченнях просив суд допустити розстрочку виконання рішення суду на 18 місяців, у зв`язку з тим, що є внутрішньо переміщеною особою та має вкрай тяжке матеріальне становище. Частиною 3 ст. 435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку. В той же час, згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, відповідачем у наданих до суду запереченнях зазначено, що останній є переселенцем з м. Бахмут, має статус внутрішньо переміщеної особи, усе належне відповідачу майно в м. Бахмут було ним втрачено та наразі відповідач перебуває у вкрай скрутному матеріальному становищі. На підтвердження вказаного надав до суду копію довідки від 24.05.2022 № 1204-5001643569 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Так, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів відповідача та необхідність розстрочити виконання відповідачем даного рішення суду. Також ч. 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 9000,00 грн надано договір №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 року, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та АО «Лігал Ассістанс»; прайс-лист з видами послуг та ціною роботи; заявку на надання юридичної допомоги №656 від 01.01.2026; витяг з Акту №27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026. Суд, враховуючи складність справи, принципи розумності та справедливості, а також пропорційність задоволених позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. За правилами, визначеними п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати (судовий збір) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2662,40 грн.

Outcome: approved