Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 140 875,00 грн безпідставно набутих грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] з 15.07.2020 працював у ПрАТ «КЕВРЗ» на посаді заступника генерального директора з комерційних та фінансових питань. Наказом ПрАТ «КЕВРЗ» №489-К від 29.07.2021 звільнено його із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП. Не погодившись з цим наказом [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання протиправним та скасування наказу ПрАТ «КЕВРЗ» від 29.07.2021 №489-К та поновлення з 29.07.2021 його на посаді заступника генерального директора з комерційних та фінансових питань; стягнення з ПрАТ «КЕВРЗ» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15.12.2022 у справі №760/23063/21 позов [PERSON] до ПрАТ «КЕВРЗ» про поновлення на роботі та стягнення коштів задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ПрАТ «КЕВРЗ» від 29.07.2021 № 489-К. Поновлено з 29.07.2021 [PERSON] на посаді заступника генерального директора з комерційних та фінансових питань ПрАТ «КЕВРЗ». Стягнуто з ПрАТ «КЕВРЗ» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу за період 30.07.2021 по 15.12.2022 в сумі 1 015 000,00 грн, виплата заробітної плати за один місяць (70 000,00 гривень) підлягає негайному виконанню. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «КЕВРЗ» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 7 715,53 грн. На виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15.12.2022 у справі №760/23063/21 ПрАТ «КЕВРЗ» здійснило виплату [PERSON] 56 350, 00 грн. заробітної плати за один місяць (виходячи з розрахунку 70 000, 00 * 19,5 % (18% ПДФО + 1,5 % військовий збір) 30.12.2022. Не погодившись із рішенням Солом`янського районного суду м. Києвавід 15.12.2022, ПрАТ «КЕВРЗ» та [PERSON] оскаржили в апеляційному порядку. Постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2023 у справі № 760/23063/21 частково задоволено апеляційні скарги [PERSON] та ПрАТ «КЕВРЗ» - викладено мотивувальну частину рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15.12.2022 у справі № 760/23063/21 в редакції постанови Київського апеляційного суду від 29.11.2023, в іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15.12.2022 залишено без змін. На виконання постанови Київського апеляційного суду від 29.11.2023 по справі №760/23063/21, та з метою уникнення додаткових витрат, пов`язаних з примусовим виконанням судового рішення та витратами виконавчого провадження, ПрАТ «КЕВРЗ» сплатило11.12.2023 на користь [PERSON] присуджені до стягнення 760 725,00 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу (виходячи з розрахунку 1 015 000, 00 70 000, 00 = 945 000, 00 грн.; 945 000,00 * 19,5 % (18% ПДФО + 1,5 % військовий збір) = 760 725,00 грн). 23.10.2024 постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу ПрАТ «КЕВРЗ» задоволено частково; рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року у частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» на користь [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 1 015 000, 00 грн змінено, визначивши розмір середнього заробітку (з якого підлягають сплаті обов`язкові платежі) за час вимушеного прогулу, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, у розмірі 840 000 грн.; в іншій частині Солом`янського районного суду міста Києва від 15 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року залишено без змін. За таких обставин, остаточним рішенням суду розмір належної [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 1 015 000, 00 грн. було зменшено до 840 000, 00 грн. Таким чином, [PERSON] отримав від ПрАТ «КЕВРЗ» грошові кошти в загальній сумі 817 075, 00 грн. (1 015 000, 00 грн. 19,5 % (ПДФО + військовий збір), замість належних йому згідно остаточного рішення суду 676 200, 00 грн. (840 000, 00 19,5% (ПДФО + військовий збір). За таких обставин, вважають, що за час вимушеного прогулу [PERSON] безпідставно володіє грошовими коштами ПрАТ «КЕВРЗ» у розмірі 140 875, 00 грн. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, підстава, на якій відповідач набув 140 875, 00 грн, відпала, зазначені кошти зберігаються у відповідача без достатньої правової підстави. Вимогу позивача про повернення безпідставно набутих коштів відповідач проігнорував, а тому кошти повинні бути стягнуті в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача Гришко В.М. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Заперечуючи проти доводів відповідача, вказав, що [PERSON] отримав без належних на те правових підстав заробітну плату за час вимушеного прогулу під час проходження ним військової служби за період з 27.07.2022 (день вступу на військову службу) по 15.12.2022 (день постановлення рішення судом першої інстанції), так як одночасно отримував грошове забезпечення, а тому до цієї виплати не застосовується положення пункту статті 1215 ЦК України. Відповідач і представник відповідача Гулий А.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача до суду подав заяву про розгляд справи без його участі та відповідача. Направив до суду відзив, в якому заперечує проти позову. Зазначивши, що виплата [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу проведена добровільно, за відсутності рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності з його боку як набувача, ця сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу належала йому на законних підставах. Тому ці кошти за будь-яких обставин не підлягають поверненню на підставі пункту 1) частини 1 статті 1215 ЦК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. З 15.07.2020 [PERSON] працював у ПрАТ «КЕВРЗ» на посаді заступника генерального директора з комерційних та фінансових питань. Наказом ПрАТ «КЕВРЗ» №489-К від 29.07.2021 звільнено його із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП. [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання протиправним та скасування наказу ПрАТ «КЕВРЗ» від 29.07.2021 №489-К та поновлення з 29.07.2021 його на посаді заступника генерального директора з комерційних та фінансових питань; стягнення з ПрАТ «КЕВРЗ» на його користь заборгованості по заробітній платі. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15.12.2022 у справі №760/23063/21 позов [PERSON] до ПрАТ «КЕВРЗ» про поновлення на роботі та стягнення коштів задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ПрАТ «КЕВРЗ» від 29.07.2021 № 489-К. Поновлено з 29.07.2021 [PERSON] на посаді заступника генерального директора з комерційних та фінансових питань ПрАТ «КЕВРЗ». Не погодившись із рішенням Солом`янського районного суду м. Києвавід 15.12.2022, ПрАТ «КЕВРЗ» та [PERSON] оскаржили в апеляційному порядку. Постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2023 у справі № 760/23063/21 частково задоволено апеляційні скарги [PERSON] та ПрАТ «КЕВРЗ» - викладено мотивувальну частину рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15.12.2022 у справі № 760/23063/21 в редакції постанови Київського апеляційного суду від 29.11.2023, в іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15.12.2022 залишено без змін. На виконання постанови Київського апеляційного суду від 29.11.2023 по справі №760/23063/21, ПрАТ «КЕВРЗ» сплатило11.12.2023 на користь [PERSON] присуджені до стягнення 760 725,00 грн заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи з розрахунку 1 015 000, 00 70 000, 00 = 945 000, 00 грн.; 945 000,00 * 19,5 % (18% ПДФО + 1,5 % військовий збір) = 760 725,00 грн. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2024 касаційну скаргу ПрАТ «КЕВРЗ» задоволено частково; рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року у частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» на користь [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 1 015 000, 00 грн змінено, визначивши розмір середнього заробітку (з якого підлягають сплаті обов`язкові платежі) за час вимушеного прогулу, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, у розмірі 840 000 грн.; в іншій частині Солом`янського районного суду міста Києва від 15 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року залишено без змін. За таких обставин, остаточним рішенням суду розмір належної [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 1 015 000, 00 грн. було зменшено до 840 000, 00 грн. Таким чином, [PERSON] отримав від ПрАТ «КЕВРЗ» грошові кошти в загальній сумі 817 075, 00 грн. (1 015 000, 00 грн. 19,5 % (ПДФО + військовий збір), замість належних йому згідно остаточного рішення суду 676 200, 00 грн. (840 000, 00 19,5% (ПДФО + військовий збір). Правовою підставою заявлених позивачем вимог є стаття 1212 ЦК України, за приписом якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту цієї норми матеріального права вбачається, що зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Згідно з частиною першою статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке ззовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) виснувала, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України, за змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Висновок Великої Палати Верховного Суду щодо правової природи середнього заробітку за час вимушеного прогулу, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України, висловлений у цій постанові, узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 362/7105/15-ц (провадження № 6-1395цс16) та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним в постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 620/3884/18 (провадження № К/9901/10912/19), від 05 вересня 2019 року у справі № 813/1247/17 (провадження № К/9901/49937/18), від 30 жовтня 2018 року у справі № 826/12721/17 (провадження № К/9901/37996/18) та не узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19) від якого Велика Палата Верховного Суду відступила. Доказів про набуття відповідачем грошових коштів у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, на такі обставини сторони не посилаються. Сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення з посади не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією ним конституційного права, передбаченого статтею 55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина. За таких обставин, суд дійшов висновку, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу була проведена позивачем на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку; та недобросовісність з боку відповідача не встановлена, тому позовна заява задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, судовий збір стягненню з відповідача не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed