Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Представник позивача через систему «Електронний Суд» звернувся з позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № F-00156998, укладеним між [PERSON] та ТзОВ «ФК «Гвадіана» 15.12.2024 року, у розмірі 9150 грн, що складається з 7500 грн заборгованості за тілом кредиту, 1650 грн заборгованості за процентами. Мотивував позовні вимоги тим, що [PERSON] звернувся до ТзОВ «ФК «Гвадіана» і уклав 15.12.2024 року кредитний договір № F-00156998, отримавши грошові кошти для власних потреб. Зауважив, що вказаний договір складений в електронному варіанті та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису. Вказав, що [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 21900 грн, яка складається з 7500 грн заборгованості за тілом кредиту, 1650 грн заборгованості за процентами, 12750 грн заборгованості за пенею, однак позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість в сумі 9150 грн. Зазначив, що 25.06.2025 року між ТзОВ «ФК «Гвадіана» та ТзОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 25/06/25-01, відповідно до якого, а також згідно з реєстром прав вимоги до вказаного договору, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № F-00156998 від 15.12.2024 року. Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити, а судові витрати, які складаються з 2662 грн 40 коп. судового збору та 5000 грн на професійну правничу допомогу, стягнути з відповідача. До позовної заяви долучив клопотання про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» інформації, що містить банківську таємницю. Ухвалою від 12.02.2026 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач повідомлявся про судовий розгляд поштовою кореспонденцією. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог статті 178 ЦПК України, без поважних причин. Ухвалою від 12.02.2026 року клопотання представника позивача Юхименко Ю.Ю. про витребування доказів задоволено. Витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформації, що містить банківську таємницю. Уповноважено представника позивача ТзОВ «Цикл Фінанс» Юхименко Ю.Ю. на отримання у АТ КБ «ПриватБанк» витребуваних доказів, які слід надати суду, а копії таких скерувати відповідачу, докази чого надати суду. Вказана ухвала представником позивача не виконана. Ухвалою від 26.03.2026 року стягнуто з представника позивача ТЗОВ «Цикл Фінанс» Юхименко Ю.Ю. штраф у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 3328 грн за невиконання ухвали суду від 12.02.2026 року. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до частини 8 статті 178 та частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В силу статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У відповідності до статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Судом встановлено, що 15.12.2024 року [PERSON] уклав з ТзОВ «ФК «Гвадіана» кредитний договір № F-00156998 шляхом підписання такого, додатку №1 до нього та паспорту споживчого кредиту електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора F448445, внаслідок чого отримав кредит у розмірі 7500 грн строком на 22 дні зі сплатою 1% на день від суми кредитування. Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № F-00156998 від 15.12.2024 року, що підтверджується листом ТзОВ «ПрофітГід». Позивачем не додано до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитним договором № F-00156998 від 15.12.2024 року, однак проаналізувавши умови договору, суд приходить до висновку про можливість самостійно розрахувати заборгованість за відсотками, які становлять 1650 грн (7500 грн * 1% * 22 дні), що відповідає заявленим вимогам позивача. При цьому, із довідки ТзОВ «ФК «Гвадіана» від 25.06.2025 року вбачається, що відповідач [PERSON] не здійснював сплати грошових коштів в якості погашення заборгованості з 15.12.2024 року по 25.06.2025 року. 25.06.2025 року між ТзОВ «ФК «Гвадіана» та ТзОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 25/06/25-01, відповідно до умов якого первісний кредитор ТзОВ «ФК «Гвадіана» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Цикл Фінанс» свої права вимоги за кредитними договорами, натомість фактор сплачує первісному кредитору грошові кошти за відступлення права вимоги. Згідно реєстру прав вимог від 25.06.2025 року до договору факторингу від 25.06.2025 року № 25/06/25-01, ТзОВ «ФК «Гвадіана» відступило на користь ТзОВ «Цикл Фінанс» право вимоги до відповідача за кредитним договором № F-00156998 від 15.12.2024 року у розмірі 21900 грн, що складається з 7500 грн заборгованості за тілом кредиту, 1650 грн заборгованості за процентами, 12750 заборгованості за пенею. Водночас, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 9150 грн, що складається з 7500 грн заборгованості за тілом кредиту, 1650 грн заборгованості за процентами, мотивуючи її відповідністю умовам договору. З долученої платіжної інструкції № SUD324 вбачається, що ТзОВ «Цикл Фінанс» сплатило на користь ТзОВ «ФК «Гвадіана» грошові кошти за відступлення права вимоги. Відтак, ТзОВ «Цикл Фінанс» набуло права вимоги до відповідача та статусу нового кредитора за зобов`язаннями останнього перед ТзОВ «ФК «Гвадіана». Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Зі змісту частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. За статтею 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором позики визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № F-00156998 від 15.12.2024 року у розмірі 9150 грн, яка складається з 7500 грн заборгованості за тілом кредиту, 1650 грн заборгованості за процентами. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до частин 1, 2, 8 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно із частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. З долучених до позовної заяви договору про надання правничої допомоги № 12/01/26 від 12.01.2026 року, додаткової угоди № 2 від 19.01.2026 року, акту № 22 прийому-передачі наданих послуг від 22.01.2026 року, платіжної інструкції № AODI030 від 26.01.2026 року вбачається, що розмір понесених позивачем витрат у зв`язку з розглядом цивільної справи за позовом ТзОВ «Цикл Фінанс» до [PERSON] , становить 5000 грн та складається з послуг, а саме надання усної консультації, узгодження правової позиції, складання позовної заяви. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (додаткова постанова Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, відповідно до якої не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Верховний Суд у своїй постанові від 28.06.2023 у справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені статтею 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат. Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Як вбачається із згаданих вище документів наданих адвокатом, предметом наданої професійної правничої допомоги є усна консультація, узгодження правової позиції, складання позовної заяви. Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо стягнення заборгованості в загальному розмірі 9150 грн. Суд констатує, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії малозначних справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн є завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги в таких категоріях спору, оскільки матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, а враховуючи усталену практику дана справа є не складною. При цьому, адвокатом зовсім не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених адвокатом. Отже,

Outcome: approved