Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на повнолітню дитину, а саме просила збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів з 1/6 частки до 1/4 частки з усіх видів доходів останнього і до закінчення навчання - 22.03.2030, але не більше, ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.06.2026 з відповідача стягуються аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 31.03.2025 і до закінчення навчання - 30.06.2026, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, тобто до [INFO] . Позивачка зазначає, що на сьогоднійшній день значно змінився її матеріальний стан, так як вона вступила на платне навчання до закладу вищої освіти "Відкритий міжнародний унаверситет розвимтку людини "Україна" і вартість освітньої послуги становить 104000 грн., а також вона витрачає кошти на проїзд до м. Києва, проживання та харчування. Крім того, вона проживає із матір`ю, яка є ФОП і отримує дохід, в сумі 8000 грн на місяць. По її підрахункам, з урахуванням придбання продуктів харчування, засобів гігєни, одягу, проїзду мати витрачає на неї близько 8000 грн. на місяць, а тому ввжає за доцільне змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів та задовольнити її позовні вимоги. Позивачка та її представник - адвокат Левицький С.О. в судове засідання не з`явились, проте від представника позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач та його представник - адвокат Чобану В.В. в судове засідання також не з`явились, проте від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутностіь та відсутність відповідача. У задоволенні позовних вимог просила відмовити. Також, 16.03.2026 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Чобану В.В. до суду надійшов відзив, у якому, заперечуючи проти позову представник зазначила, що на теперішній час матеріальне та фінансове становище відповідача не зазнало покращення та залишається складним. Відповідач не має у власності житлового приміщення чи іншого нерухомого майна, що могло б свідчити про покращення його майнового стану. Позивачка наданий час продовжуючи здобувати освіту, проживає разом з матір`ю у квартирі, яку відповідачу було надано на підставі Ордеру на право заняття житлової площі, виданого за місцем роботи. Та у зв`язку з тим, що на момент видачі Ордеру в ній проживали, крім відповідача, ще колишня дружина з донькою, то в подальшому вона підлягала приватизації у власність в рівних частках по 1/3 на кожного проживаючого в ній члена сім`ї. В подальшому на підставі договору дарування від 12 квітня 2018 року, відповідачем було подаровано доньці належну йому на праві власності 1/3 частки зазначеної квартири. У зв`язку з цим відповідач позбувся належного йому на праві власності житла, та змушений вже досить тривалий час винаймати житло, що також значно відображається на його фінансовому становищі, оскільки становить значну частину його витрат. Це додатково ускладнює його фінансовий стан і обмежує можливість сплачувати аліменти у розмірі, зазначеному позивачкою. Крім того, дохід відповідача не є постійним та стабільним, має мінливий характер і безпосередньо не залежить від нього особисто. У зв`язку з цим розмір його заробітної плати є нерівномірним, а коливання у сумах отримуваного доходу інколи є суттєвими, що об`єктивно впливає на його фінансові можливості. Враховуючи поточну економічну ситуацію та рівень інфляції, доходи відповідача ледве покривають його базові потреби. Стягнення аліментів у розмірі 1/4 від усіх видів доходу значно погіршить його фінансовий стан і унеможливить забезпечення власних життєвих потреб. Крім того, стан здоров`я відповідача, є незадовільним, він змушений систематично проходити медичні обстеження, перебуває під постійним наглядом лікарів, а також періодично проходить стаціонарне та амбулаторне лікування, що підтверджується виписками із медичної картки стаціонарного хворого та історії хвороб. У зв`язку з цим відповідач несе значні витрати на придбання лікарських засобів, проходження діагностичних обстежень та оплату медичних послуг. Таким чином, враховуючи відсутність доказів покращення матеріального становища відповідача, нестабільність його доходу, а також необхідність несення постійних витрат, пов`язаних зі станом здоров`я, просила відмовити у закдоволенні позову. У відповіді на відзив адвокат Левицький С.О. зазначив, що відповідачем не надано жодних доказів щодо стану його здоров`я, при цьому, згідно довідки про здійсненні нарахування та відрахування № 1451/22/3291 від 12.02.2026 року, в примітці зазначено, що відповідач отримав грошову допомогу на оздоровлення за червень 2025 року в сумі 30679,75 грн. Крім того зауважив, що відповідачем не надано будь яких фіскальних чеків на придбання будь яких ліків та які б перевищували розмір грошової допомоги. Крім того, лікування військовослужбовців в нашій країні проводиться безкоштовно у військових госпіталях. Суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що він проходить лікування, а також про вартість такого лікування, неможливість лікування у державному закладі, в тому числі у шпиталі ЗСУ, як і не надано доказів на підтвердження майнового стану відповідача (розміру реального доходу, прибутку, рухомого/нерухомого майна тощо), з якого б вбачалося погіршення його матеріального становища чи зміни житлових умов. Навпаки, відповідач має стабільний дохід, так як проходить службу в ЗСУ та отримує заробітну плату, тобто він є працездатною особою, не має інвалідності, не має на утримані будь-кого та розмір матеріального забезпечення дозволяє надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини. [PERSON] не надав доказів неспроможності надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини у визначеному рішенням суду розмірі або доказів того, що такий розмір є непосильним для нього. Фактично, вимога про розмір аліментів пов`язана не з можливістю їх сплачувати, а з небажанням їх сплачувати. Всі інші доводи відповідача не стосуються предмету розгляду справи, оскільки обов`язок по утриманню повнолітньої дитини покладено на батьків. Саме вони мають сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У запереченнях на відповідь на відзив представник позивача виклала твердження аналогічні тим, які містяться у відзиві. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.06.2025, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину були задоволені частково. З [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти, в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 31.03.2025 і до закінчення навчання - 30.06.2026, але не більше, ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років, тобто до [INFO] . В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено (а.с.14,15). На даний час, позивачка [PERSON] вступила на навчання до закладу вищої освіти "Відкритий міжнародний унаверситет розвитку людини "Україна", вартість освітньої послуги становить 104000 грн.(а.с.6-9). Згідно довідки закладу вищої освіти "Відкритий міжнародний унаверситет розвитку людини "Україна", від 15.10.2025 № 03.01.01/19-7116, [PERSON] навчається у закладі вищої освіти "Відкритий міжнародний унаверситет розвитку людини "Україна" на 1-му курсі заочної форми навчання, ступеня вищої освіти "бакалавр" за спеціальністю С2 Політологія (а.с.5). Згідно довідки Підгороднянського старостинського округу від 08.02.2026, [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації, за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно податкової декларації за 2025, загальна сума доходу [PERSON] за звітний період становить 150000 грн. (а.с.12-14). За даними реєстру нерухомості, відповідач [PERSON] не має у власності будь-якого рухомого/нерухомого майна (а.с.27). Згідно довідки в/ч [NUMBER] № 1451/22/3291, за період з 01.04.2025 по 31.01.2026, [PERSON] отримав 69326,42 грн. Крім того, ним отримано грошову допомогу на оздоровлення за червень 2025, в сумі 30679,75 грн. (а.с.27 зворотній бік). Згідно довідки ВЛК від 19.08.2025, відповідач [PERSON] має хронічні захворювання, пов`язані з проходженням військової служби, що також підтверджується медичною документацією (а.с.28-35). Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, стаття 192 СК України визначає вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20). Необхідність зміни розміру стягуваних аліментів позивачка пов`язує зі вступом на платне навчання до закладу вищої освіти "Відкритий міжнародний унаверситет розвитку людини "Україна", вартість освітньої послуги у якому становить 104000 грн., в зв`язку з чим, вона звернулась до суду із даним позовом. Разом з тим, позивачка не надала до суду належних та допустимих доказів наявності у неї доходів, як станом на дату винесення рішення суду про стягнення аліментів, так і станом на дату звернення до суду із даним позовом, доказів здійснення нею витрат на які вона посилається як на підставу зміни розміру аліментів. Крім того, до позову не додано доказів про розмір отримуваних нею аліментів від відповідача у грошовому еквіваленті, що унеможливлює його порівняння із витратами, на які вона посилається. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог позивачки щодо зміни розміру аліментів необхідно відмовити. Враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, а позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що він має бути компенсований за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed