Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 19 лютого 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем був укладений договір кредитної лінії № 00-9634385, який був підписаний відповідачем, як позичальником, електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 89632, на виконання умов якого відповідачу надано кредит в сумі 5 000 гривень на споживчі потреби строком на 360 календарних днів з кінцевим терміном повернення до 13 лютого 2025 року. 17 грудня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу №17122024-МК/Онлайн, згідно умов якого, ТОВ «Макс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»» приймає належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 02 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладений договір факторингу №020425-У, згідно умов якого, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» приймає належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 00-9634385 від 19 лютого 2024 року в розмірі 42 920 гривень 50 копійок. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, у останнього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 42 920 гривень 50 копійок, в тому числі: 5 000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 37 420 гривень 50 копійок заборгованість за процентами, яку відповідачем до цього часу не погашено. Враховуючи викладене, позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі; заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі; проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу його реєстрації, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі «Судова влада України». Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (ухвалює заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. 19 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» та [PERSON] укладений договір кредитної лінії №00-9634385, який підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 89632. Відповідно до умов договору кредитної лінії №00-9634385 від 19 лютого 2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» зобов`язується надати відповідачу кредит в розмірі 5 000 гривень строком на 360 днів, з кінцевим терміном повернення до 13 лютого 2025 року, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом з розрахунку 2,47% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. 28 січня 2022 року на виконання умов договору кредитної лінії №00-9634385 від 19 лютого 2024 року на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», вказаний відповідачем при укладенні вказаного договору, були перераховані грошові кошти в сумі 5 000 гривень, що підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 25 грудня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-20251216/0122 та випискою про рух коштів по вказаному рахунку за період з 19 лютого 2024 року по 20 травня 2025 року. 17 грудня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу №17122924-МК/Онлайн, згідно умов якого, ТОВ «Макс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 02 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладений договір факторингу №020425-У, згідно умов якого, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» приймає належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 00-9634385 від 19 лютого 2024 року в розмірі 42 920 гривень 50 копійок. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, у останнього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 42 920 гривень 50 копійок, в тому числі: 5 000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 37 420 гривень 50 копійок заборгованість за процентами, яку відповідачем до цього часу не погашено. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, в якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, у частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На виконання умов договору кредитної лінії №00-9634385 від 19 лютого 2024 року, ТОВ «Макс Кредит» надало відповідачу кредит у розмірі 5 000 гривень. Факт перерахування відповідачу кредитних коштів підтверджений позивачем належними доказами і відповідачем не спростований. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Доказів погашення відповідачем заборгованості перед позивачем за договором кредитної лінії №00-9634385 від 19 лютого 2024 року матеріали справи не містять і позивачем суду не надано. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 30 травня 2023 року у справі № 925/1248/21 «за змістом положень статей 625, 1048, 1049, частини першої статті 1050, статей 1054 1056-1 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, застосування якої судами згідно з оскаржуваними рішеннями є релевантним у спірних правовідносинах. Так, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягають положення статті 625 цього Кодексу. У цьому висновку Суд звертається до правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (пункти 80-87), за змістом яких "користування кредитом" - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за користування кредитом (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). А тому, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за користування кредитом поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Нарахування ж інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35). Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).». Відповідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Вимог про стягнення відсотків, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором, позивачем не заявлено. Згідно п. 1 договору кредитної лінії №00-9634385 від 19 лютого 2024 року, укладеного між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] , відповідач отримав кредит в сумі 5 000 гривень строком на 360 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,47% за кожен день користування кредитом (п. 1.2, 1.3, 1.4.1 цього договору). Доказів погашення відповідачем заборгованості перед позивачем за договором кредитної лінії 00-9634385 від 19 лютого 2024 року матеріали справи не містять і відповідачем суду не надано. Разом з тим, позивачем помилково зараховано до суми кредиту (тіла кредиту) комісію в розмірі 500 гривень. Вимог по стягнення комісії за договором кредитної лінії №00-9634385 від 19 лютого 2024 року позивачем не заявлено. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту підлягають задоволенню частково в розмірі 5 000 гривень. Щодо відсотків за користування кредитом Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до п. 1.2,1.3 договору про відкриття кредитної лінії №00-9634385 від 19 лютого 2024 року, розмір кредиту 5 000 гривень; мета отримання кредиту на споживчі цілі; строк кредитування - 360 календарних днів; дата повернення кредиту 13 лютого 2025 року. Пунктом 1.4.1 договору про відкриття кредитної лінії №00-9634385 від 19 лютого 2024 року встановлена стандартна процентна ставка 2,47 % за кожен день користування кредитом. Зважаючи на умови укладеного кредитного договору установлено, що сторони обумовили строк кредитування, а саме: 360 днів та дату його повернення 13 лютого 2025 року. Тому нарахування заборгованості за відсотками здійснено товариством в межах строку кредитування, що підтверджується розрахунком заборгованості. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Враховуючи викладене, з 24 грудня 2023 року денна процентна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року - не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року - не більше 1 %. Згідно наданого позивачем розрахунку, за період з 23 квітня 2024 року по 17 грудня 2024 року позивачем нараховувались проценти за користування кредитом за ставкою 2,47% в день, що суперечить вимогам п.5 ст. 8 та п.17 «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування». Всього позивачем нараховано відповідачу проценти за користування кредитом в розмірі 37 420 гривень 50 копійок. Разом з тим, з урахуванням п.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» з відповідача підлягають стягненню проценти в розмірі 25 630 гривень 50 копійок виходячи з наступного розрахунку: за період 19 лютого 2024 року по 22 квітня 2024 року (63 дні) х 2,47% в день (стандартна процентна ставка) від суми 5 000 гривень = 7 780 гривень 50 копійок; за період з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року (120 днів) х 1,5% в день від суми 5 000 гривень = 9 000 гривень; за період з 21 серпня 2024 року по 13 лютого 2025 року (177 днів) х 1,0 % в день від суми 5 000 гривень = 8 850 гривень Враховуючи викладене, відповідно до умов договору кредитної лінії №00-9634385 від 19 лютого 2024 року, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 000 гривень та 25 630 гривень 50 копійок заборгованість за процентами, Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 30 630 гривень 50 копійок, в тому числі: 5 000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 25 630 гривень 50 копійок - заборгованість за процентами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» підлягають задоволенню частково, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з вказаною позовною заявою, в сумі, пропорційній розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з вказаною позовною заявою сплачений судовий збір в розмірі 2 422 гривні 40 копійок згідно платіжної інструкції в національній валюті від 16 травня 2025 року № 13794. Оскільки, 30 630 гривень 50 копійок (вимоги позивача, які підлягають задоволенню) відповідають 71,37% від заявленої ціни позову - 42 920 гривень 50 копійок, отже, саме такий відсоток від сплаченого позивачем судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, що в грошовому еквіваленті становить 1 728 гривень 87 копійок (71,37% від суми 2 422 гривень 40 копійок). Щодо стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження розміру фактично понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано суду копії наступних документів: - договору про надання правничої допомоги між Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року; - додаткової угоди № 11 від 07 квітня 2025 року до договору по надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року від 05 червня 2025 року до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року; - додатку №1 до договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року - акту прийому-передачі наданих послуг від 07 квітня 2025 року на суму 7 000 гривень; - свідоцтва на заняття адвокатською діяльністю № 4956 від 24 квітня 2012 року; - ордер на надання правничої допомоги серії АА № 1563504 від 07 квітня 2025 року. У ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 19 квітня 2023 року у справі №760/10847/20-ц, «для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України). Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Зазначена правова позиція є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України». Відповідачем клопотання про невідповідність понесених витрат, зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не заявлялось. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 24 січня 2022 року у справі №757/36628/16-ц, «відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19. Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу в сумі 4 995 гривень 90 копійок (7 000 гривень х 71,37% (пропорційно розміру задоволених позовних вимог)). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу його реєстрації, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі «Судова влада України». Згідно ч. 1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 207, 509, 525, 526, 530, 625, 626, 628, 629, 634, 638, 1054, 1055 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial