Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

у січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що 07 березня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою було укладено кредитний договір № Z62.22268.003735722, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 23154 грн. 00 коп., строком на 24 місяці. В свою чергу, відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати отримані кредитні кошти, сплачувати проценти в розмірі 5,5 % річних від залишку заборгованості за кредитом, комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,10 % щомісячно від суми кредиту) згідно узгодженого сторонами графіку, остаточно повернувши кредит у строк до 07.03.2020 року. 17 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 17112023, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідачки за зобов`язаннями, що виникли з договору № Z62.22268.003735722 від 07 березня 2018 року. Відповідачка свої зобов`язання виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість за договором у розмірі 55004,25 грн., в тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 13462 грн 88 коп., заборгованість за процентами в розмірі 12804 грн. 10 коп., заборгованість за комісією в розмірі 28 737 грн. 27 коп. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки в повному обсязі. В судове засідання представник позивача Грибанов Д.В. не з`явився, проте згідно наявної в матеріалах справи заяви просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем її проживання, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки в своїй заяві представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1-3ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст.611,612,623-625,1049,1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст.1077, ч. 1 ст.1078, ч. 1 ст.1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст.514, ч. 1 ст.1084 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи 07 березня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою було укладено кредитний договір № Z62.22268.003735722, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 23154 грн. 00 коп., строком на 24 місяці. В свою чергу, відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати отримані кредитні кошти, сплачувати проценти в розмірі 5,5 % річних від залишку заборгованості за кредитом, комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,10 % щомісячно від суми кредиту) згідно узгодженого сторонами графіку, остаточно повернувши кредит у строк до 07.03.2020 року. 17 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 17112023, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідачки за зобов`язаннями, що виникли з договору № Z62.22268.003735722 від 07 березня 2018 року. Позивачем заявлено до стягнення заборгованість за договором у розмірі 55004 грн. 25 коп., в тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 13462 грн. 88 коп., заборгованість за процентами в розмірі 12804 грн. 10 коп., заборгованість за комісією в розмірі 28737 грн. 27 коп. Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. В постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За змістом вищевказаного договору, паспорта споживчого кредиту вбачається, що АТ «Ідея Банк» фактично встановлено сплату комісії без зазначення за які саме послуги ця комісія має сплачуватись позичальницею. Жодних доказів вчинення будь-яких дій в якості послуг на користь позичальниці, матеріали справи не містять, тому ця умова є нікчемною умовою договору, внаслідок чого сума нарахованої комісії не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальника. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що позивач за договором № Z62.22268.003735722 від 07 березня 2018 року має право на стягнення заборгованості за основним боргом, за нарахованими та невиплаченими процентами (за умови наявності відповідної заборгованості). На підтвердження своїх вимог позивачем надано виписку з особового рахунку позичальниці за період з 07.03.2018 року до 15.06.2021 року, з якої вбачається, що відповідачка в порядку виконання вищевказаного договору вносила кошти, частина яких була перерахована банком у якості плати за комісію (обслуговування кредитної заборгованості). Виписки з особового рахунку позичальниці за весь період кредитування, розрахунку заборгованості за договором з зазначенням всіх складових частин заборгованості, сплачених коштів за вказаний період позивачем не надано. Надану позивачем довідку-розрахунок суд не може прийняти до уваги, оскільки вона не містить необхідної для вирішення справи інформації (зазначені лише загальні суми заборгованості без відповідних розрахунків). За вказаних обставин, суд позбавлений можливості перевірити наявність заборгованості за основним боргом, процентами, її розміру (загальна сума простроченої заборгованості підлягає зменшенню на суму стягнутої комісії), в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на рахунок позивача.

Outcome: dismissed