Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Короткий зміст вимог позовної заяви. У грудні 2025 року [PERSON] звернувся до Хаджибейського районного суду міста Одеси із позовною заявою до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення юридичного факту у якій просить суд: встановити юридичний факт про те, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 04.03.1996 року, РНОКПП [NUMBER] ; визначити [PERSON] , [INFO] , що проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 04.03.1996 року, РНОКПП [NUMBER] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] матері [PERSON] , [INFO] , терміном два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що [INFO] померла його матір мати [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована на день смерті за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено позивачем, він взяв на себе всі обов`язки з організації та проведення поховання матері та 04.12.2025 року звернувся до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош О. М. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, про прийняття якої нотаріусом було відмовлено, оскільки заявником пропущено відповідний процесуальний строк для прийняття спадщини, та наявні розбіжності у прізвищах [PERSON] та [PERSON] . Позивач вважає, що звернувся до суду із відповідним позовом, оскільки після смерті матері залишилося спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] , в якій мешкала мати позивача та яка заповіла вказану квартиру у 2006 році позивачу. Позивач зауважив, що він пропустив відповідний визначений процесуальним законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку із тим, що смерть матері, яка хворіла за життя на тяжку хворобу спричинила йому душевні хвилювання. Крім того, як зауважено позивачем, об`єктивні обставини (запровадження в Україні воєнного стану) також стали причиною пропуску ним процесуального строку, оскільки він мав доглядати не лише за хворою матір`ю до її смерті, а і піклуватися про безпеку своєї родини. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 16.12.2025 року заяву у справі №521/21517/25 було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено дату підготовчого судового засідання. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 05.02.2026 року у справі №521/21517/25 клопотання [PERSON] про витребування доказів у справі №521/21517/25 задоволено; витребувано від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош Олени Миколаївни копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у разі її наявності. 09.02.2026 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош Олени Миколаївни надійшла інформація від 09.02.2026 року №28/01-16, про те, що після смерті [PERSON] , 1935 року народження, спадкова справа не заводилася. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 02.03.2026 року у справі № 521/21517/25 заяву [PERSON] від 19.02.2026 року (вх. №11277) про залучення співвідповідача задоволено; залучено у якості співвідповідача [PERSON] (останнє місце проживання: [ADDRESS] , електронна адреса: [INFO] ) у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення юридичного факту. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 09.03.2026 року у справі № 521/21517/25 підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Одеської міської ради, [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення юридичного факту закрите, справу призначено до судового розгляду по суті позовних вимог. Відзивів на позовну заяву від відповідачів до суду не надходило, що в розумінні вимог чинного ЦПК України не є перешкодою для розгляду даної справи за наявними у ній матеріалами. Позивач в судове засідання не з`явився, за доводами заяви від 30.03.2026 року просив суд розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином. 04.03.2026 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси від [PERSON] електронною поштою надійшла заява (вх. №2139), у якій відповідач вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , просить розглянути справу без участі [PERSON] . Вказану заяву судом розглянуто та долучено до матеріалів цивільної справи. Представник Одеської міської ради про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань до суду не скерував. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. У зв`язку із неявкою сторін - учасників справи, згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали позовної заяви, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, суд виснує, що позовна заява [PERSON] до Одеської міської ради, [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення юридичного факту потребує задоволення, враховуючи таке. Фактичні обставини, встановлені судом. [INFO] народився « [PERSON] », що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28.07.1961 року у м. Одеса Іллічівським р/в ЗАГС, де батьками записані (далі викладено мовою оригіналу): « [PERSON] і [PERSON] ». З Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00055291518 від 11.12.2025 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] від батьків [PERSON] та [PERSON] . 11.12.2025 року до актового запису про народження було внесено виправлення, відповідно до яких прізвище дитини « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », відомості про батька: « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », відомості про матір: « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 04.03.1996 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у м. Одесі. Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 04.03.1996 року вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] у м. Одесі. З виписки №608/21 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворої вбачається, що [PERSON] , [INFO] з 15.01.2023 року по 26.01.2023 року перебувала в стаціонарі КНП МКЛ №1 ОМР з діагнозом: закритий медіальний перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, ІХС, АСКС, ГХ ІІІ ст., АТ 3, ризик 3, ДЕП. З лікарського свідоцтва про смерть №4189 від 02.12.2024 року, виданого КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 88 років. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 02.12.2024 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Відповідно до наявного у матеріалах справи рахунку - фактури №891, виданого [PERSON] , загальна сума, що підлягає оплаті за проведення похорону складає 30350 грн. 26.11.1997 року [PERSON] та [PERSON] Управлінням ЖКХ Одеської міської ради було видане свідоцтво про право власності на житло: квартиру [ADDRESS] , в рівних частках. Право власності 29.12.1997 року за [PERSON] та [PERSON] було зареєстроване Одеським БТІ під №489, стор.48, кн. 63 пр. 25.09.2003 року [PERSON] від Державного нотаріуса П`ятої Одеської державної нотаріальної контори Димерлій О.М. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на майно: частини квартири [ADDRESS] . Право власності за [PERSON] на вказану квартиру за [PERSON] було зареєстровано Одеським БТІ 13.11.2003 року за №489, стор. 126, кн. 501 пр. З технічного паспорту, наявного у матеріалах справи на квартиру [ADDRESS] вбачається, що 26.06.2003 року власниками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до заповіту від 18.10.2006 року, посвідченого Державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Заботкіної Т.Ю., [PERSON] , [INFO] , належну їй квартиру під [ADDRESS] заповіла синам - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в рівних частках кожному. Вказаний заповіт було посвідчено в Спадковому реєстрі під №40880341 18.10.2006 року, що вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №6925917 від 18.10.2006 року. З роз`яснення про відмову у прийнятті заяви про прийняття спадщини від 04.12.2025 року №299/01-16, наданого [PERSON] Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош Оленою Миколаївною вбачається, що заявнику було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті його матері гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із тим, що спадкоємець гр. [PERSON] не проживав зі спадкодавцем гр. [PERSON] на час відкриття спадщини та не звернувся до нотаріуса протягом встановленого законом строку для прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини. Також, як зазначено нотаріусом, оскільки в наданих нотаріусу документах є невідповідність у прізвищах, а саме розбіжність у прізвищі спадкоємця та спадкодавця: у паспорті спадкоємець із прізвищем [PERSON] , прізвище спадкодавця у свідоцтві про смерть - [PERSON] , що унеможливлює встановити факт родинних зв`язків спадкоємця зі спадкодавцем. 09.02.2026 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош Олени Миколаївни надійшла інформація від 09.02.2026 року №28/01-16, про те, що після смерті [PERSON] , 1935 року народження, спадкова справа не заводилася. Інших належних та допустимих письмових доказів матеріали цивільної справи не містять. Предметом спору у даному разі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для встановлення юридичного факту наявності між особами родинних відносин, а також підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Згідно з ч.1,2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо. Згідно до роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками). Тобто, родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Правовими нормами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) юридичного захисту необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Так, у даній справі судом встановлено, що заявник звернувся до суду з відповідною заявою про встановлення юридичного факту, а саме факту наявності родинних відносин між ним та його матір`ю. Водночас, встановлення родинних відносин необхідно заявнику для можливості набути права на спадок, на який, відповідно до твердження позивача останній має право, а тому, зважаючи на те, що встановлення факту родинних відносин між заявником та [PERSON] як сина та матері має для позивача відповідне значення, останній звернувся до суду із відповідною позовною вимогою. Так, судом у даній справі встановлено, що [INFO] народився « [PERSON] », що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28.07.1961 року у м. Одеса Іллічівським р/в ЗАГС, де батьками записані (далі викладено мовою оригіналу): « [PERSON] і [PERSON] ». З Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00055291518 від 11.12.2025 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] від батьків [PERSON] та [PERSON] . 11.12.2025 року до актового запису про народження було внесено виправлення, відповідно до яких прізвище дитини « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », відомості про батька: « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », відомості про матір: « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Проте, як вбачається із наявного у матеріалах справи паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 04.03.1996 року, його було видано на ім`я - [PERSON] , яка народилась [INFO] у м. Одесі. Разом з тим, відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 02.12.2024 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Розглянувши справу в межах позовної вимоги про встановлення факту родинних відносин між позивачем та його матір`ю, можна зробити висновок про те, що було здійснено неправильний переклад прізвища померлої [PERSON] , під час видачі їй паспорта громадянина України у 1996 році. З огляду на зазначене, суд виснує про те, що позовна заява [PERSON] в частині встановлення факту родинних відносин між ним та його матір`ю є обґрунтованою та підтверджена належними та допустимими доказами, а тому потребує задоволення. Стосовно позовної вимоги про надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері, суд зазначає таке. Відповідно до змісту ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено судом у даній справі, 26.11.1997 року [PERSON] та [PERSON] Управлінням ЖКХ Одеської міської ради було видане свідоцтво про право власності на житло: квартиру [ADDRESS] , в рівних частках. Право власності співвласників було належним чином зареєстроване Одеським БТІ під №489, стор.48, кн. 63 пр. В подальшому, 25.09.2003 року [PERSON] від Державного нотаріуса П`ятої Одеської державної нотаріальної контори Димерлій О.М. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на майно: частини квартири [ADDRESS] , та відповідно до заповіту від 18.10.2006 року, посвідченого Державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Заботкіної Т.Ю., [PERSON] , [INFO] , належну їй квартиру під [ADDRESS] заповіла синам - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в рівних частках кожному. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 02.12.2024 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Після смерті матері позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса, проте, із роз`яснення про відмову у прийнятті заяви про прийняття спадщини від 04.12.2025 року №299/01-16, наданого [PERSON] Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош Оленою Миколаївною вбачається, що заявнику було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті його матері гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із тим, що спадкоємець гр. [PERSON] не проживав зі спадкодавцем гр. [PERSON] на час відкриття спадщини та не звернувся до нотаріуса протягом встановленого законом строку для прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини. Також, як зазначено нотаріусом, оскільки в наданих нотаріусу документах є невідповідність у прізвищах, а саме розбіжність у прізвищі спадкоємця та спадкодавця: у паспорті спадкоємець із прізвищем [PERSON] , прізвище спадкодавця у свідоцтві про смерть - [PERSON] , що унеможливлює встановити факт родинних зв`язків спадкоємця зі спадкодавцем. При цьому, судом встановлено, що інший спадкоємець - [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, що вбачається з відповіді Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош Олени Миколаївни від 09.02.2026 року №28/01-16, про те, що після смерті [PERSON] , 1935 року народження, спадкова справа не заводилася. Суд зауважує, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно із ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року зазначено, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватися правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказаний Протокол є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. При цьому, суд зазначає, що вимоги ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Законодавство не встановлює перелік поважних причин, тому вони визначаються поважними на думку суду в кожному конкретному випадку. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення про прийняття спадщини неможливим. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Одночасно дотримання принципу «пропорційності», визначено практикою застосування норм права Європейським судом з прав людини передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв?язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Відповідно до позиції, сформованої Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15, визначено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно із п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. В разі невизначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, вказане зумовить перехід права власності на спадкове майно до держави в особі органу місцевого самоврядування на території якого воно знаходиться. Звертаючись до суду з позовними вимогами про надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, останній повідомив суду, що ним пропущений відповідний встановлений строк з поважних та обґрунтованих причин. Встановлення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини здебільшого є оціночним, адже одні і ті самі причини, виходячи з обставин справи, можуть визнаватися як поважними, так і навпаки. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Верховний Суд України у постанові від 06.09.2017 року у справі № 6-496цс17 виклав правовий висновок, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року зазначено, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. У даній справі, враховуючи положення законодавства в частині вимог щодо строків для прийняття спадщини, суд приходить до переконання, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом, оскільки у інший спосіб захистити своє право можливості не має, пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, а тому, наявні підстави для поновлення пропущеного позивачем строку для його звернення до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті матері, з огляду на що, є необхідним визначити позивачу додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , - два місяці, який буде достатнім для подання відповідної заяви. Суд зазначає, що під час розгляду справи судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, відсутній спір про право. Досліджені у судовому засіданні докази судом прийнято до уваги як належні та допустимі, з огляду на що суд вважає, що заявник повністю підтвердив належним чином право на таке звернення та про обґрунтованість вимог заяви. Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зміст ст. 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи встановлені судом обставини, суд виснує про те, що позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради, [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення юридичного факту знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, підтверджені належними та допустимими доказами. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 16, 1220, 1222, 1223, 1227, 1258, 1261, 1268, 1270, 1272, ЦК України,

Outcome: approved