Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Згідно відповіді Ренійського відділу ДРАЦС в Ізмаїльському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління МЮУ від 25.03.2026р. відповідачка [PERSON] , [INFO] померла [INFO] . Від третьої особи Одеської товарної біржі будь-яких заперечень, заяв не надходило. Представник позивача [PERSON] [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] ; копія довідки Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 23.01.2025р. №0130 про склад сім`ї [PERSON] на день її смерті; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія договору купівлі-продажу квартири від 13.02.1998р. №2845, оформленого Одеською товарною біржою (представництвом в м.Ізмаїл); копія звіту від 17.01.2025р. про проведення незалежної оцінки вартості квартири; копія довідки командира в/ч [NUMBER] від 27.01.2025р. №43 про перебування [PERSON] з 24.09.2021р. на військовій службі за контрактом; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.06.2025р.; копія листа завідувачки Ренійської районної держнотконтори від 23.02.2026р. (спадкові справи після смерті [PERSON] , [PERSON] не відкривались); Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 20.02.2026р. (спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась); Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 20.02.2026р. (спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась). Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі та відповідач [PERSON] являються дітьми [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] належала: квартира [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 13.02.1998р. №2845, оформленого Одеською товарною біржою (представництвом в м.Ізмаїл). Так, 13.02.1998 р. між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належної їй квартири [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу нерухомості було укладено у представництві в м.Ізмаїл Одеської товарної біржи. Право власності за цим договором було зареєстровано КП «Ренійське БТІ» у березні 1998 року. Відповідно до умов договору [PERSON] сплатила [PERSON] 2755 грн., тобто вартість придбаного за договором купівлі-продажу нерухомого майна. [PERSON] в свою чергу передала [PERSON] вказане нерухоме майно, документи на нього. Вказаний договір не був засвідченій нотаріально у зв`язку з тим, що на той час нотаріальне посвідчення договору не передбачалося, так як відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991р. (в редакції, діючій на той час) «угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню». Після вчинення правочину [PERSON] перейшла мешкати у придбану квартиру, провела в ній ремонт, сплачувала всі необхідні комунальні платежі. Також [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за місцем мешкання за вищевказаною адресою. За життя [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були її чоловік (вже нині померлий) та діти [PERSON] та [PERSON] . У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивача за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у зв`язку із тим, що в нього були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. Протягом останніх років перед смертю [PERSON] позивач мешкав разом із нею, доглядав за матір`ю, як син. Відповідач будь-яких дій, які б свідчили про його бажання прийняти спадщину після смерті матері, не вчиняв, щодо оформлення спадщини за позивачем не заперечував. У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру, про що 18.06.2025р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Надати такі документи позивач не може, оскільки за життя його матір хоча і оформила належним чином право власності на квартиру, але в даний час вона не рахується зареєстрованою у Державному реєстрі прав власності на нерухомість. У зв`язку із цим, в даний час виникла необхідність у визнання договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , - дійсним. Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця. Отже, після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на квартиру, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач її не прийняв та на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Як було встановлено в судовому засіданні, 13.02.1998р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу нерухомості було укладено у представництві в м.Ізмаїл Одеської товарної біржи.Право власності за цим договором було зареєстровано КП «Ренійське БТІ» у березні 1998 року. Відповідно до умов договору [PERSON] сплатила [PERSON] 2755 грн. 00 коп., тобто вартість придбаного за договором купівлі-продажу нерухомого майна. [PERSON] в свою чергу передала матері позивача вказане нерухоме майно. Вказаний договір не був засвідченій нотаріально. З лютого 1998 року [PERSON] володіла, користувалась та розпоряджалась спірною нерухомістю. Протягом цього часу вказане майно у неї витребувано не було, вимог щодо його повернення не висувалося. Крім того, у [PERSON] були оригінали всіх правовстановлюючих документів на спірне майно. Згідно із ч.1. ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У зв`язку з тим, що спірні правовідношення мали місце до 01.01.2004р. (тобто до введення в дію Цивільного кодексу 2003р.), застосовуються положення цивільного законодавства 1964 р. Згідно ст. 227 ЦК України 1964р. договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є недійсним. Однак, в ч.2 ст. 47 ЦК України 1964р. зазначено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Аналогічні вимоги містить ст. 220 ЦК України 2003р. Частина 2 ст. 220 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частина 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Після укладання договору купівлі-продажу від 13.02.1998 року [PERSON] являлась безумовним власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З наданих суду документів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, [PERSON] передала [PERSON] нерухоме майно, а [PERSON] прийняла його та сплатила за нього відповідну суму . Таким чином, [PERSON] правомірно володіла спірним майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що є правові підстави визнати договір дійсним, оскільки це буде належною правовою підставою для підтвердження права власності [PERSON] на квартиру, яка була зареєстрована органом БТІ, але згодом не була внесена до державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначив позивач, після смерті матері у нього були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкову квартиру. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих документів на квартиру, розпорядження щодо її цільового використовування тощо). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на квартиру з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved