Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. У редакції позовної заяви від 28 лютого 2025 року просила встановити факт свого проживання з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , однією сім`єю понад п`ять років на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Визнати за позивачем у порядку спадкування за законом право власності на квартири за адресою: [ADDRESS] ; [ADDRESS] . Визнати за позивачем у порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку з кадастровим номером № 3221455300:01:011:4287 за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла двоюрідна бабуся позивачки - [PERSON] , яка була рідної тіткою матері позивачки - [PERSON] . На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: квартири за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] ; земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Все своє спадкове майно згідно з заповітом, посвідченого 17 серпня 2006 року Другою Київською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого у реєстрі № 4-5947, померла [PERSON] заповіла матері позивачки - [PERSON] , яка померла майже через місяць після тітки - 02 лютого 2024 року. Мати позивачки останній час тяжко хворіла, майже не вставала з ліжка. Вказується, що у встановлений строк позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини після померлою матері до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бассараб О.В. та під час оформлення документів дізналась про заповіт померлої двоюрідної бабусі [PERSON] 08 листопада 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бассараб О.В. було видано свідоцтво про прийняття спадщини за законом після померлої матері [PERSON] на частку кв. [ADDRESS] . Також позивачка звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бассараб О.В. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , оскільки є єдиною спадкоємицею та фактично проживала із померлою на день смерті і вступила в управління спадковим майном померлої. Проте вказаний приватний нотаріус станом на день подання позову жодної відповіді позивачці не дала. Тому, 23 листопада 2024 року позивачка подала заяву приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кузьмичу В.М. про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом після померлої [PERSON] , вказавши, що позивачка фактично прийняла спадщину після померлою [PERSON] , оскільки проживала з нею на день смерті. У той же день - 23 листопада 2024 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмич В.В. видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що пропущеного строк, визначений законом, та те, що позивач не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Повідомляє, що [PERSON] була вдовою з 2001 року, не мала дітей та інших родичів. У зв`язку з її незадовільним станом здоров`я потребувала стороннього догляду, та позивачка повністю її утримувала, доглядала, а потім займалась похованням. Останні 7 років тітка проживала із сім`єю позивачки. Позивачка просить встановити факт проживання з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , однією сім`єю понад 5 років на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на квартири за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] ; на земельну ділянку кадастровий № 3221455300:01:011:4287, площею 0,0612 га, за адресою [ADDRESS] (т.1 а.с.71-79). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху (т.1 а.с.64-66). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с.171-173). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року за клопотанням сторони позивача витребувано спадкові справи (т. 1 а.с. 212-214). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва 08 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні (т.2 а.с.145-146). 03 червня 2025 року на виконання вимог ухвали суду від 08 квітня 2025 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмич В.М. направив копію спадкової справи № 31/2024 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (т.2 а.с.13-32). 11 червня 2025 року на виконання вимог ухвали суду від 08 квітня 2025 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В. направила копію спадкової справи № 61/2024 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (т.2 а.с.35-139). 26 березня 2025 року представником відповідача Київської міської ради надано до суду письмові пояснення, в яких відповідач просить відмовити у позові. Вказує, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту. За змістом позовної заяви спадкодавець [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] . Заповіт є чинним та не оскаржувався. Відповідно до ч.1 ст.1223 Цивільного Кодексу (далі - ЦК) України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , не надає позивачці право на отримання спадщини з тих підстав, що спадкове майно за заповітом перейшло до [PERSON] , яка за життя не встигла оформити спадщину на свої ім`я (т. 1 а.с.187,188). Приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Кузьмич В.М. та Бессараб О.В. у судове засідання не з`явились. Подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та за наявними матеріалами у справі, ухваливши рішення відповідно до вимог чинного законодавства. У судових засіданнях позивач пояснювала, що її двоюрідна бабуся [PERSON] померла [INFO] . Позивач завжди називала її бабусею, оскільки вона займалась вихованням позивачки з дитинства. Бабуся була одна, дітей та інших родичів у неї не було. У 2015-2016 роках у [PERSON] почались проблеми зі здоров`ям, вона потребувала більш ретельного догляду, часто приймала ліки, її потрібно було записувати до лікарів. Тоді позивач забрала її до себе (у кв. по [ADDRESS]), де вони вже проживали як одна сім`я: позивач купувала бабусі ліки, возила її до лікаря. Позивач доглядала квартиру [PERSON] , робила там поточний ремонт, сплачувала за житлово-комунальні послуги. Наприкінці 2023 року бабусі стало гірше, її відвезли до лікарні. У лікарні вона була приблизно 2-3 рази, позивач там їй весь час допомагала. [PERSON] померла у лікарні, її похованням займалась також позивач, договір на ритуальні послуги було укладено на її ім`я. Представник позивача повідомила, що позивач фактично прийняла спадщину, оскільки бабуся жила до смерті з позивачем однією сім`єю. Зокрема, позивач фактично вступила в управління майном: сплачувала по всім рахункам, робила ремонт у квартирі бабусі. Бабуся не була зареєстрована у квартирі позивача, але це не є умовою для реалізації спадкових прав. У [PERSON] була укладена декларація з лікарем за адресою проживання позивача. Був заповіт на ім`я матері позивача, про який позивач дізналась лише коли звернулась до нотаріуса. Мати позивача не встигла прийняти спадщину за заповітом, бо була прикута до ліжка та померла через місяць після смерті бабусі. Також у судовому засіданні були допитані свідки зі сторони позивача. Свідок [PERSON] , повідомила, що є сусідкою позивача та її сім`ї: батька [PERSON] , матері [PERSON] та бабусі [PERSON] . Приблизно з 2017 - 2018 року свідок періодично бачила сім`ю на вулиці, у тому числі і [PERSON] . Вона часто сиділа на лавці біля будинку, іноді разом з позивачем ходила у магазин, що розташований біля будинку. Свідок [PERSON] , повідомила, що є близьким другом сім`ї позивача, знайомі більше 30 років. Разом відмічали сімейні свята, виїжджали на природу. Свідок часто передавала сім`ї позивача городину. Знає, що позивач разом із бабусею [PERSON] разом їздили відпочивати за кордон приблизно у 2003-2005 роках - в Ізраїль, Чехію. Поки бабуся [PERSON] працювала (приблизно у 90-х роках), вона часто приїздила у гості до позивача, а коли пішла на пенсію - переїхала до сім`ї позивача постійно жити, приблизно у 2016 - 2017 році. Бабуся розказувала, що їй краще жити у [PERSON] , оскільки її квартира була на 3 поверсі. Там [PERSON] жила до самої смерті. Позивач [PERSON] доглядала за бабусею, коли у неї погіршилось здоров`я, возила до лікарів. [PERSON] була у лікарні з бабусею десь з листопада 2023 року. Знає, що [PERSON] часто навідувалась до квартири [PERSON] , робила там ремонт, у тому числі і коли після ракетного обстрілу квартира залишилась без скла. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на випадок своєї смерті [PERSON] , [INFO] , склала 22 червня 2006 року заповіт, посвідчений Сімнадцятою Київською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 1-831, яким заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалось, та що буде належати їй на день смерті, [PERSON] , [INFO] (т.1 а. с. 30,31). За життя [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 жовтня 1999 року, видане згідно з розпорядження Управління справами Національної академії наук України від 05 жовтня 1999 року № 1234, а також на підставі посвідченого Другою київською державною нотаріальною конторою свідоцтва право на спадщину за законом від 17 серпня 2005 року, зареєстрованого у реєстрі за № 4-5947 (т.1 а.с.21, 22). Також [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] на підставі посвідченого Восьмою Київською державною нотаріальної конторою свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 грудня 1995 року, зареєстрованого у реєстрі за № 5-882 (т.1 а.с.26). Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності серії [NUMBER] з індексним номером 20802968 від 22 квітня 2014 року, [PERSON] була власником земельної ділянки з кадастровим № 3221455300:01:011:4287, площею 0,0612 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 28). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 623 від 09 січня 2024 року Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (т.1 а.с.13). Також відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 168 від 02 лютого 2024 року Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , на користь якої [PERSON] було складено заповіт (т.1 а.с.14). Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1975 від 24 листопада 1978 року Печерського відділу РАЦС м. Києва, [PERSON] є матір`ю позивачки [PERSON] (т.1 а.с.15). Померла [PERSON] до укладання 23 жовтня 1976 року шлюбу з [PERSON] мала прізвища « [PERSON] » (свідоцтво про укладання шлюбу серії [NUMBER] , т.1 а.с.20). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1975 від 24 листопада 1978 року Печерського відділу РАЦС м.Києва, батьками [PERSON] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (т. 1 а.с.19). [PERSON] (дошлюбне прізвище - « [PERSON] ») уклала шлюб з [PERSON] [INFO] (свідоцтво про укладання шлюбу [NUMBER] , т.1 а.с.17). З наданих свідоцтв про народження вбачається, що [PERSON] та заповідач [PERSON] є рідними сестрами. Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 3945 від 04 вересня 1951 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ; відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 176 від 10 вересня 1938 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (т.1 а.с.16, 18). Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 319 ЦПК України визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із роз`ясненнями п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. За змістом ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] повідомляє, що окрім неї, інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті двоюрідної баби [PERSON] , немає. Вважає себе спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки [PERSON] на день смерті проживала постійно з позивачем однією сім`єю більше п`яти років. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] померла [INFO] . Убачається, що саме позивачка здійснювала поховання померлої [PERSON] . Зокрема, позивачкою 10 січня 2024 року укладався договір № 458 про надання ритуальних послуг, пов`язаних з організацією та проведенням поховання померлої [PERSON] . Також, позивачка [PERSON] 28 червня 2024 року укладала договір-замовлення № 9.57391 з ритуальною службою СКП «Спецкомбінат ПКПО» щодо проведення поховання, облаштування місця поховання, надання ритуальних послуг на кладовищі Пирогівське в м.Києві. Позивачкою надано довідку на одержання праху № 4.219489К від 13 січня 2024 року (т.1 а.с. 42-46). За життя [PERSON] 07 квітня 2020 року уклала декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, у КНП «Цент первинної медико-санітарної допомоги № 1 Голосіївського району м.Києва». У декларації довіреною особою пацієнта зазначено позивача [PERSON] (т.1, а.с.47). Також на підтвердження спільного проживання з померлою однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, стороною позивача надано суду спільні фотографії позивачки з [PERSON] (т. а.с. 3-9). Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою у листопаді 2024 року здійснювалась оплата за комунальні послуги як за кв. [ADDRESS] , так і за кв. [ADDRESS] (т.1 а.с.49-59). Також, позивач здійснила оплату за членськими внесками по земельній ділянці за адресою: лінія № 9, ділянка № [NUMBER] , що підтверджується квитанціями від 31 серпня 2024 року (т.1 а.с.48). Відповідно до Акта обстеження житлових умов [PERSON] від 08 жовтня 2024 року, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , 1938 року народження, останні 7 років - з 2017 року проживала разом із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т. 1 а.с. 32). Суд приймає до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] 7 років до своєї смерті постійно проживала із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка турбувалась про стан здоров`я [PERSON] , що хворіла і не могла самостійно себе доглядати. Аналізуючи наведене, надані суду письмові докази у їх сукупності, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, обставини, встановлені в судовому засіданні та покази свідків, суд приходить до висновку, що суду надано достатньо доказів для встановлення факту проживання позивачки зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, що необхідно позивачці для реалізації свого права на спадкове майно після смерті [PERSON] . При цьому, визначаючись із періодом фактичного проживання однією сім`єю, суд установив, що відповідно до наданого стороною позивача Акта обстеження житлових умов від 08 жовтня 2024 року, [PERSON] почала проживати за адресою проживання [PERSON] з 01 січня 2017 року. Оскільки суд встановив факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю не менше п`яти років до часу смерті [PERSON] , позивачка є спадкоємицею майна померлого четвертої черги. Так, судом досліджено матеріали спадкової справи № 61/2024, заведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В., 09 серпня 2024 року щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (т.2 а.с.34-139). За матеріалами даної спадкової справи 09 серпня 2024 року, позивачка [PERSON] звернулась зі заявою за № 175 про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її матері [PERSON] (т.2 а.с. 37). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 61/2024, позивачці [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В. видано: - свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 вересня 2024 року, зареєстроване в реєстрі за № 1680, відповідно до якого [PERSON] є спадкоємицею майна [PERSON] , а саме: кв. [ADDRESS] ; - свідоцтво про право на спадщину за законом від 08 листопада 2024 року, зареєстроване в реєстрі за № 2090, відповідно до якого [PERSON] є спадкоємицею майна [PERSON] , а саме: частки кв. [ADDRESS] (т.2 а.с. 96, 136). Отже, за матеріалами справи, померла мати позивача [PERSON] не прийняла спадщину, яку їй заповіла за життя [PERSON] відповідно до заповіту, посвідченого 22 червня 2006 року року Сімнадцятою Київською державною нотаріальною конторою. Судом також досліджено матеріали спадкової справи № 31/2024, заведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьмичем В.М., 23 листопада 2024 року щодо майна померлої [PERSON] (т.2 а.с.14-32). Убачається, що 23 листопада 2024 року позивачка [PERSON] звернулась зі заявою № 109 про прийняття спадщини, вказуючи, що померла [PERSON] є її двоюрідна бабуся. Все свої майно померла заповіла відповідно до заповіту, посвідченого Другою Київською державною нотаріальною конторою 17 серпня 2005 року та зареєстрованого за № 4-5947, її матері [PERSON] , яка померла [INFO] та не встигла прийняти спадщину за заповітом (т. 2 а.с. 15). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 122669180 від 23 листопада 2024 року, станом на день смерті [PERSON] - [INFO] , у кв. [ADDRESS] була зареєстрована одна особа - [PERSON] , [INFO] . Постановою від 23 листопада 2024 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмич В.М. від 23 листопада 2024 року відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на кв. [ADDRESS] , яка належала померлій [INFO] [PERSON] . Зазначено, що [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] , яка померла [INFO] після відкриття спадщини і не встигла її прийняти. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини після померлої [PERSON] , а також відсутністю доказів постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини (т. 2 а.с. 30). За матеріалами спадкової справи № 31/2024, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмич В.М., листом від 03 квітня 2025 року № 48/02-14, надав [PERSON] роз`яснення, що станом на 03 квітня 2025 року інших заяв щодо прийняття спадщини після померлої [PERSON] не надходило (т. 2 а.с. 32). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ст. 1297 ЦК України). Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У даній справі встановлено, що позивачка є спадкоємицею майна померлої [PERSON] за законом у четверту чергу, вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і будь-які інші особи із заявами про прийняття спадщини не звертались, відтак навіть у разі наявності інших спадкоємців, вони є такими, що не прийняли спадщину. Суд ураховує, що на час смерті [PERSON] у спірній квартирі була зареєстрована лише спадкодавець, відтак відсутні особи, які прийняли спадщину через факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з цим, постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьмича В.М. від 23 листопада 2024 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку із тим, що спадкоємцем не було надано документів, які б давали підстави для закликання його до спадкоємства за законом. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Ураховуючи наведене, з огляду на те, що судом встановлено факт постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше п`яти років до дня відкриття спадщини, за позивачкою слід визнати в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; квартиру за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку з кадастровим № 3221455300:01:011:4287, площею 0,0612 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Отже, аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та задоволення позову [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на майно та встановлення факту постійного проживання.

Outcome: approved