Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обгрунтування своїх вимог [PERSON] послався на те, що 24.01.2020 між ним та відповідачем [PERSON] укладений договір купівлі-продажу риби в асортименті, холодильнику на загальну суму 84 445 доларів США. Відповідач фактично отримав товар, сплативши тільки 6000 доларів США з обумовлених договором. 20.09.2023 позивач направив відповідачу претензію. 08.11.2023 позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості в судовому порядку. Відповідач, однак, маючи зобов`язання з метою погіршення своєї платоспроможності перед позивачем як кредитором діючи вочевидь недобросовісно, 22.03.2023 відчужив належні йому транспортні засоби марок AUDI, 2007 року випуску, MITSUBISHI, 2017 року випуску відповідачам [PERSON] , [PERSON] . Постановою Одеського апеляційного суду від 15.05.2025 встановлена наявність заборгованості [PERSON] перед позивачем в розмірі 27 400 доларів США, окрім того судом стягнуті на корись позивача 3 % річних 2 389 43 доларів США. Постановою Верховного Суду від 11.02.2026 таке рішення залишено без змін, поновлення виконання постанови апеляційного суду. Підставою позову позивач визначив визнання договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними як фраудаторних. Позивач стверджував, що наявні обставини, які вказують, що спірні договори укладались не в інтересах власника, а з метою «вивести» активи від стягнення кредитора, зокрема, момент укладення: спірні договору укладені після виникнення боргу; неринкова вартість спірних автомобілів: транспортні засоби відчужені за вочевидь заниженою ціною; мета правочинів : уникнення звернення стягнення на спірні автомобілі в рахунок погашення боргу. Окрім задоволення позовних вимог [PERSON] вважав можливим присудження на його користь судових витрат : судового збору, витрат на правничу допомогу. Позивач в процесі розгляду позов підтримав. Відповідачі позов не визнали, стверджуючи, що фраудаторність правочинів не є доведеною позивачем в процесі розгляду справи, є припущенням. В цивільному праві діє презумпція добросовісності учасників, кредитор має її спростувати. Саме кредитор повинен надати суду докази того, що правочин був вчинений боржником з умислом, щоб приховати майно та унеможливити стягнення боргу. Розгляд справи завершений судом 12.03.2026, проголошення рішення призначено судом на 26.03.2026. З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав : Делікт fraus creditorum (з лат.на шкоду кредиторам) це вчинення боржником правочинів, спрямованих на зменшення його майна з метою приховати його від звернення стягнення кредиторів. Фраудаторні правочини це дії боржника, які формально виглядають як звичайні цивільні правочини, але мають одну приховану мету уникнути виконання зобов`язань перед кредитором. Тобто йдеться про продаж, дарування або іншу передачу майна, яка покликана зменшити активи боржника й зробити його «юридично порожнім» для подальшого стягнення. Цивільний кодекс України не містить окремої норми, що прямо визначала б фраудаторність. Проте, усталена судова практика свідчить, що існує чіткий підхід до кваліфікації таких дій як недобросовісних і таких, що суперечать основам цивільного права. Метою відповідних позовів є відновлення такого стану речей, який би настав за відсутності фраудаторних дій боржника. Визнання договору недійсним допомагає задовольнити вимоги кредитора. Велика Палата Верховного Суду 3.07.2019 ухвалила постанову в справі №369/11268/16-ц, в якій визначила, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання недійсним договору, як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України) і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України (фіктивний правочин), так і інша, наприклад підстава, передбачена ст. 228 ЦК України (порушення публічного порядку). Кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України), не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (ст. 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України), не допускається. Оспорити фраудаторний правочин може заінтересована особа, яка не була його стороною. У разі звернення з таким позовом третьої особи (не сторони договору) з метою захисту її прав та інтересів як кредитора в іншому зобов`язанні вимога про визнання недійсним фраудаторного правочину є правомірним та ефективним способом захисту, оскільки кредитор зацікавлений у поверненні йому грошових коштів, а не майна, яке надалі буде потрібно відчужувати задля отримання цих коштів. Мета оспорювання фраудаторного правочину досягається для того, щоб кредитор міг задовольнити своє право вимоги, тобто щоб відбулося погашення боргу боржником. Велика Палата Верховного Суду сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: -фіктивного (стаття 234 ЦК України); -такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); -такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). Судова практика ВС зводиться до того, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання в нього зобов`язання з погашення боргу й що призводить до погіршення його платоспроможності, підлягає сумніву й набуває ознак фраудаторності. Навіть у разі реального виконання такого правочину (тобто оформлення договору й передачі майна на користь третіх осіб) це не виключає того, що він був спрямований на недопущення звернення стягнення і його можна визнати недійсним за загальними правилами цивільного права. Верховний Суд неодноразово підтверджував: якщо правочин здійснено з «метою уникнення сплати боргу або виконання судового рішення» і при цьому він містить характерні ознаки фраундаторності, такий правочин можна визнати незаконним на підставі ст.?3 і 13 ЦК України та загальних принципів добросовісності. Головні ознаки фраудаторності це обставини, які вказують, що договір укладався не в інтересах власника, а з метою «вивести» активи від стягнення кредитора. Зокрема до них можемо віднести наступні : -момент укладення: якщо договір укладено після виникнення боргу або незадовго до можливого звернення стягнення, це викликає підозру; -афілійованість сторін: передача майна родичам або бізнес-партнерам боржника викликає сумніви в добросовісності; -неринкова вартість: договір купівлі-продажу за заниженою ціною або без оплати типова ознака фраудаторності; -фінансовий стан боржника: якщо він має борги й водночас «роздаровує» активи; -мета правочину: якщо дії спрямовані на уникнення звернення стягнення це вже правова підстава для визнання угоди недійсною; -фактичне виконання: якщо договір оформлено, але реальна передача коштів не здійснена або здійснена лише номінально, це вказує на імітацію угоди. Навіть якщо договір «виконано». В процесі розгляду справи судом встановлено, що 24.01.2020 між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений договір купівлі-продажу риби в асортименті та холодильнику на загальну суму 84 445 доларів США. Відповідач фактично отримав товар, сплативши 6000 доларів США з обумовлених договором, в решті зобов`язання не виконано. 20.09.2023 позивач направив відповідачу претензію. 08.11.2023 позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості в судовому порядку (справа 521/25532/23). Постановою Одеського апеляційного суду від 15.05.2025 встановлена наявність заборгованості [PERSON] перед позивачем в розмірі 27 400 доларів США, окрім того судом стягнуті на корись позивача 3 % річних 2 389 43 доларів США. Постановою Верховного Суду від 11.02.2026 таке рішення залишено без змін, поновлення виконання постанови апеляційного суду. Так, постановою Верховного Суду підтверджені факти наявність [PERSON] та [PERSON] правовідносин, які виникли на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу, наявність у [PERSON] заборгованості з оплати товару з урахуванням часткового погашення. 22.03.2023 [PERSON] відчужив належні йому транспортні засоби марок AUDI, 2007 року випуску, MITSUBISHI, 2017 року випуску відповідачам [PERSON] , [PERSON] за 15.000 грн. кожний. Факт відчуження підтверджується спірними договорами купівлі-продажу, оформленими в сервісному центрі МВС №№ 5150/2023/3718902, 5150/2023/3718933. Ціна автомобілів за пунктами №№3 договорів є однаковою як 15 000 грн. Так, позивачем доведено, що між ним та [PERSON] існує грошове боргове зобов`язання, в якому останній виступає боржником; боржник вочевидь обізнаний із розміром такого зобов`язання; розмір зобов`язання не є символічним; спірні договори відчуження транспортних засобів укладені за час існування невиконаного зобов`язання в один день; ціна спірних автомобілів вочевидь занижена, в той час як має відповідати середній ринковій вартості, що базується на марці, моделі, році випуску, стані та пробігу шляхом порівняння схожих автомобілів або за даними сайту Мінекономіки; на час укладення договорів та на момент вирішення спору зобов`язання не виконано, зокрема, шляхом звернення стягнення на інше майно боржника. На виконання оспорюваного правочину не було передано майно, не відбувся перехід прав. Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами позивача, що відповідач [PERSON] , маючи зобов`язання з метою погіршення своєї платоспроможності перед позивачем як кредитором, діючи вочевидь недобросовісно, 22.03.2023 відчужив належні йому транспортні відповідачам [PERSON] , [PERSON] , що тягне визнання спірних договорів купівлі-продажу №№ 5150/2023/3718902, 5150/2023/3718933 недійсними. Спосіб захисту порушеного права позивача є належним, відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, призводять до відновлення прав.

Outcome: approved