Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», в особі представника Ушакевич М.П. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, покликаючись на невиконання відповідачем умов договору позики № 3539755 від 13.10.2020 року, який відповідач уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів». Зазначає, що 10.07.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 10072020, згідно якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступає, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги за плату на умовах, визначених цим договором. Представник позивача просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за зазначеним договором у загальному розмірі 20340,00 грн. та понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 13.01.2026 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Миколаївського районного суду Одеської області відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. (а.с.61) Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 19.02.2026 року продовжено строк розгляду справи, відкладено судовий розгляд. (а.с.77) Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, в прохальній частині позовної заяви просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчать поштові конверти, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». (а.с.75, 83) Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд вбачає, що сторони сповіщені про дату та час судового засідання належним чином, матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення, а тому суд приходить до висновку про можливість розглядати справу. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та позичальником [PERSON] , шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень частин шостої та дванадцятої статті 3, статті 12, пункту 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», частини першої статті 205 Цивільного Кодексу України), укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3539755. Вказана обставина підтверджується копіями договору позики № 3539755 від 13.10.2020 (а.с. 10) та копією паспорту позики (а.с. 10 зворот). Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов викладених в договорі позики № 3539755 від 13.10.2020 року, позичальнику [PERSON] надано кредит в розмірі 7000, 00 грн; строк позики (строк договору) - 30 днів; базова процентна ставка - 1,6 % в день (фіксована); дата повернення позики 12.11.2020 року; розмір акційних процентів 0,8 % в день та вартість процентів на весь строк, на який видано позику (з урахуванням розміру акційних процентів) 1680,00 грн., загальна вартість кредиту (з урахуванням розміру акційних процентів) 8680,00 грн. Згідно з п. 5 Договору кредиту визначено, що цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Відповідно до п. 4.2. Договору кредиту Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ ru / documents license /, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір позики № 3539755 від 13.10.2020 року укладено в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року в справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року в справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22) від 04 грудня 2023 року в справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066св23), від 01 липня 2024 року в справі № 638/161/22 (провадження № 61-4022св24) та інших, що свідчить про усталеність судової практики у цій категорії спорів. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем (ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») було перераховано грошові кошти в розмірі 7000,00 грн. Така обставина підтверджується копією довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 02.12.2025 року. (а.с.19) Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 02.12.2025 року, за відповідачем рахується заборгованість у сумі 20340,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту у сумі 7000,00 грн, заборгованість за процентами за період з 13.10.2020 року до 03.06.2021 року у сумі 13440,00 грн. Враховуючи, встановлену обставину невиконання відповідачем [PERSON] умов договору № № 3539755 від 13.10.2020 року, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд бере до уваги наступні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови. Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Згідно з умовами договору № 3539755 від 13.10.2020 року, сторонами узгоджено строк позики (строк договору) - 30 днів. Станом на 12.11.2020 року, дату закінчення узгодженого сторонами строку користування кредитом, відповідачем не повернуто жодних коштів за цим договором, ні процентів за всі 30 днів користування, ні тіла кредиту. Автоматичної пролонгації кредиту умовами договору і Правилами не передбачено. Разом з тим, розрахунок заборгованості ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 02.12.2025 року виконаний з урахуванням розміру акційних відсотків (0,8 % в день до 12.11.2020 року), що відповідає умовам договору, при цьому Правилами передбачена зміна відсоткової ставки з пільгової на базову (1,6 % в день) за умови неналежного виконання умов договору в передбачений строк та перерахування заборгованості, враховуючи базову відсоткову ставку. Проте, подальші нарахування відсотків (поза межами строку договору) в розмірі 112,00 грн. в день, починаючи з 17.11.2020 року до 10.02.2021 року умовами договору не передбачено, а отже, такий розрахунок заборгованості не може бути прийнятий судом до уваги як вірний. Ураховуючи наведене та умови укладеного сторонами кредитного договору, суд доходить висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо наявності заборгованості у [PERSON] за договором позики № 3539755 від 13.10.2020 року за тілом кредиту у сумі 7000,00 грн та нарахованих процентах за користування кредитом у сумі 3360,00 грн. (7000,00 грн х 1,6 % (базова процентна ставка) х 30 днів) на загальну суму 10 360,00 грн. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 10.07.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як первісним кредитором та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» як новим кредитором укладено договір факторингу № 10072020. Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу первісний кредитор зобов`язується передати новому кредитору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимог, а новий кредитор зобов`язується їх прийняти. Пунктом 4.1. Договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі наведеної в Додатку №3 до цього Договору. 27.05.2021 року між сторонами за договором факторингу підписано реєстр прав вимоги № 117 за договором факторингу № 10072020, відповідно до якого право вимоги за договором позики № 3539755 від 13.10.2020 року, перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Так, право вимоги за Договором позики № 3539755 від 13.10.2020 року перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за Реєстром передачі прав вимоги №117 за договором факторингу № 10072020 починаючи з 27.05.2021 року. На підставі викладеного суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Профіт капітал» заборгованості за договором позики № 3539755 від 13.10.2020 року за тілом кредиту у сумі 7 000,00 грн та нарахованих процентах за користування кредитом у сумі 3 360,00 грн, на загальну суму 10 360,00 грн. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем подано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»). З урахуванням часткового задоволення позову на 50,9 %, суд доходить висновку, що із [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Профіт капітал», підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді у розмірі 3563,00 грн. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2422 грн 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 14573 від 25.12.2025 року. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вказане з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1233,00 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (50,9 % від 2422,40 грн.). Враховуючи викладене,

Outcome: partial