Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

У грудні 2025 до суду надійшла позовна заява [PERSON] , яка подана адвокатом Лукашенком Миколою Павловичем, в якій позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування позову вказано, що з 24.06.1998 позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Спільне господарство між сторонами не ведеться, вони разом фактично не живуть і не спілкуються. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і нікому не потрібне. 16.12.2025 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 10.02.2026. 06.02.2026 року від представника позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги просить задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, про розгляд справи повідомлялась у встановленому порядку, з відзивом (запереченням) на позов до суду не зверталась, тому суд ухвалив провести у справі заочний розгляд на підставі ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. З 24.06.1998 [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києві з Державним Центром розвитку сім`ї, що вбачається з копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , актовий запис № 678. В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у сторін спільних неповнолітніх дітей. При вирішенні справи суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. У даній справі суд враховує, що позовна заява про розірвання шлюбу надійшла до суду 10.12.2025, сторони для надання пояснень в судове засідання не з`явились повторно та будь-яких інших заяв (клопотань) на час вирішення справи на адресу суду не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved