Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ»), від імені та в інтересах якого діє представник Кудіна А.В., звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № 014-RO-82-259912618 від 05.03.2024 в розмірі 81 900,04 грн, з яких: - 61 371,05 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 20 528,99 грн сума заборгованості за по відсоткам. У позові зазначає, що 05.03.2024 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014-RO-82-259912618, в електронній формі, згідно з умовами якого відповідач зобов`язався повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором, однак не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Крім того позивач вказує, що на підставі укладеного 24.07.2025 Договору відступлення права вимоги № 114/2-79 позивач отримав право вимоги до відповідача на суму 81 900,04 грн. Також просить стягнути із відповідача понесені судові витрати у справі. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 23.02.2026 надійшла на розгляд суду та відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд головуючого судді Асташева С.А. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 25.02.2026 прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, з викликом сторін, судове засідання призначено на 11.03.2026. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позові просив розгляд справи провести за його відсутності, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. У випадку неявки відповідачки не заперечив щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи за адресою реєстрації та шляхом розміщення оголошення про виклик, про що свідчать матеріали справи. Жодних клопотань від нього не надходило, як і відзив на позов. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи. Заходів спрямованих на забезпечення доказів не вживалось, як і заходів щодо забезпечення позову. Зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, надавши їм відповідну оцінку, суд доходить таких висновків. Фактичні обставини встановлені судом. Суд встановив, що 05.03.2024 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014-RO-82-259912618. На підтвердження укладення Договору позивач долучив Заяву на отримання кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою» №014-RO-82-259912618; Додаток до Заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди №CMDPI-2955621 від 11.09.2023 Заява-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-259912618 та Паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою». Відповідно до укладеного кредитного договору Банк надає Клієнту Послугу споживчого кредиту «Кредит готівкою». Для надання Послуги споживчого кредиту Банк відкриває Клієнту Поточний рахунок «Для виплат» в гривнях на умовах пункту 5 Заяви-Договору. На умовах цієї Заяви-Договору, з Дати надання Кредиту, Банк зобов`язаний надати Клієнту Кредит в сумі (далі Сума Кредиту), а Клієнт зобов`язаний повернути Банку Кредит та сплатити проценти за його користування (далі Проценти). Кредит надається для: власних особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в розмірі 61000,00 грн та оплати Клієнтом страхового платежу в розмірі 1 213,16 грн на користь ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя», ліцензія серії АВ №483242 від 05.10.2009 страховим посередником якого виступає Банк. Строк кредиту 72 місяці з 05.03.2024 до 05.03.2030; проценти за користування кредитом 41,90 % річних; дата сплати щомісячних платежів 5 числа кожного календарного місяця. Договір укладений у електронній формі та підписаний відповідачем електронним підписом: 722448 +380994986501, позначка часу АЦСК: 05.03.2024, 11:15. У Додатку № 1 до Заяви-Договору про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-259912618 передбачений графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту та реальної річної процентної ставки. Також позивач долучає Заяву №014-ro-82-259912618 на приєднання до договору добровільного страхування життя №РБ1704-г від «03» березня 2023 року (Індивідуальна частина). Відповідно до даних долученого розрахунку заборгованості за кредитним договором №014-RO-82-259912618 від 05.03.2024 [PERSON] має непогашену заборгованість в сумі 81 900,04 грн, з яких: - 61 371,05 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 20 528,99 грн сума заборгованості за відсотками; - 0,00 грн сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 25 липня 2025 року Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, що підтверджує долучений розрахунок заборгованості проведений ТОВ «ФК «ЄАПБ». Також суд встановив і те, що 24.07.2025 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-79 відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, що вказані у реєстрах боржників (портфель заборгованості). На підтвердження отримання позивачем права вимоги до відповідача долучено платіжну інструкцію про оплату відступлення прав вимог від 24.07.2025 та реєстр боржників у редакції Додатку № 1 до додаткової угоди № 2 від 14.01.2026 до Договору відступлення права вимоги № 114/2-79 та саму Додаткову угоду № 2. Відповідно до даних витягу із Реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №014-RO-82-259912618 від 05.03.2024 на суму 81 900,04 грн. Суду надані копії документів на підтвердження повноважень позивача та його представника. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні в тому числі через передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст. 514 ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Суду надані відповідні документи на підтвердження переходу права вимоги до відповідача [PERSON] , як боржника, за кредитним договором №014-RO-82-259912618 від 05.03.2024 на суму 81 900,04 грн від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до позивача у справі. Доказів визнання недійсним Договору відступлення права вимоги № 114/2-79 від 24.07.2025 на підставі якого позивач отримав право вимоги до боржника, суду не надано та не заперечено правомірність його укладення. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором №014-RO-82-259912618 від 05.03.2024, яка не погашена відповідачем. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У п.6 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Тобто, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Системний аналіз наведених положень цивільного законодавства дає підстави вважати, що при укладенні кредитного договору кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту й несе зобов`язання із своєчасного його повернення та сплати процентів. Позивач посилається на факт укладення 05.03.2024 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . Кредитного договору №014-RO-82-259912618, однак такий договір поряд із іншим передбачав відкриття та ведення Поточного рахунку «Для виплат», який використовується для зарахування коштів Кредиту відповідно до Заяви-Договору. Надання Кредиту може здійснюватися в один із наступних способів: (а) Кредит надається шляхом зарахування коштів Кредиту на Поточний рахунок Клієнта, зазначений у пункті 2.2. Заяви-Договору. Клієнт доручає Банку здійснити в Дату надання Кредиту Договірне списання коштів з Поточного рахунку у визначеній підпунктом 3.1.1. пункту 3.1. Заяви-Договору сумі на КР № 2088189000. (б) Кредит надається шляхом зарахування коштів Кредиту на КР з наступним відображенням операції надання Кредиту на КР через Поточний рахунок в Дату надання Кредиту (у разі його надання в Операційний час) або на наступний Операційний день (у разі надання Кредиту після закінчення Операційного часу). Дслідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримав кредитні кошти, та в подальшому порушив обов`язок із їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконувала умови кредитного договору. У справах про стягнення кредитних коштів на банк (кредитодавця) покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а на позичальника покладений обов`язок довести своєчасне повернення ним грошових коштів відповідно до умов кредитного договору. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України , суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Суд враховує, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, можуть бути паперовими та електронними. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, встановлених Національним банком України. У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які підтверджують ініціювання переказу первісним кредитором кредитних коштів (кредиту) на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним та здійсненим. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. Варто зауважити, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» були перераховані грошові кошти відповідачу у сумах, що вказані у кредитному договору (включно на суму 61 000,00 грн), а саме коли такі кошти були перераховані, яким чином, на який рахунок. Матеріали справи не містять доказів надання відповідачу кредитних коштів за вказаними у договорі реквізитами, зокрема, платіжної інструкції, меморіального ордеру, виписки з особового рахунку тощо. Суд не може встановити чи отримав відповідач кредитні кошти, коли саме він їх отримав, а тому неможливо говорити про його обов`язок із повернення таких коштів та сплати процентів за їх користування. Оскільки законодавство чітко встановлює перелік документів, на підставі яких здійснюється переказ і видача коштів з рахунків, за відсутності таких доказів у позивача вищевикладене означає недоведеність позовних вимог, що унеможливлює і стягнення будь-яких коштів в порядку повернення кредиту, оскільки суд не може ґрунтувати своє рішення на припущеннях. Також суд звертає увагу і на те, що наданий позивачем розрахунок із зазначенням розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був сформований, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. За таких обставин позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів (кредиту) відповідачу за кредитним договором №014-RO-82-259912618 від 05.03.2024. Висновки суду. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором потрібно відмовити. Розподіл судових витрат. Позивачем сплачений судовий збір у розміні 2662,40 грн, що підтверджується долученою платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 15846 від 06.02.2026. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою позивачу в задоволенні його позовних вимог, сплачений ним судовий збір не відшкодовується. На підставі Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.2, 15, 207, 526, 530, 536, 546, 549, 610- 612, 625, 633-634, 1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: dismissed