Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до держави Україна в особі Черкаської обласної прокуратури про стягнення 476161 грн 47 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди на час його незаконного перебування під слідством і судом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] з 20 лютого 2018 року працює в КП «Смілакомунтеплоенерго» на посаді інженера з комплектації устаткування й матеріалів І категорії за основним місцем роботи. Наказом директора КП «Смілакомунтеплоенерго» від 31 грудня 2020 року на [PERSON] покладено виконання обов`язків комірника, на період вакантної посади. 21 травня 2021 року прокурором Смілянської окружної прокуратури Лутом І.В., за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020251230000143 від 27 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, складено повідомлення про підозру відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. На підставі рапорта старшого слідчого СВ відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Карпюк І.С. відділом поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Кримінальне провадження №12021250350000403. Постановою прокурора Смілянської окружної прокуратури Лута І.В. від 27 травня 2021 року матеріали досудового розслідування №42020251230000143 від 27 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України та матеріали досудового розслідування №12021250350000403 від 27 травня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, - об`єднано в одне провадження, якому присвоєно реєстраційний номер №420202512300000143. Досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні доручено слідчому відділенню відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області. 29 травня 2021 року прокурором Смілянської окружної прокуратури Лутом І.В., за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020251230000143 від 27 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, складено повідомлення про нову підозру, відповідно до якої [PERSON] , працюючий інженером технічного відділу 1 категорії КП «Смілакомунтеплоенерго» підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. Досудове розслідування у кримінальному провадженні проводилося слідчим відділенням відділу поліції № 2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області. За результатами досудового розслідування обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо [PERSON] за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України затверджено прокурором та скеровано до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. У ході судового розгляду Смілянським міськрайонним судом Черкаської області вказаного кримінального провадження, 28 грудня 2023 року прокурором Смілянської окружної прокуратури Лутом І.В. складено обвинувальний акт про зміну обвинувачення у кримінальному провадженні №42020251230000143 від 27 листопада 2020 року щодо [PERSON] у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Змінене обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, прокурором було підтримане під час судового розгляду кримінального провадження до постановлення судом вироку. Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2024 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю у його діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2024 року щодо [PERSON] залишено без змін. Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2024 року та ухвала Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року, набрали законної сили 23 грудня 2025 року. Таким чином, [PERSON] перебував під слідством та судом з 21 травня 2021 року до 23 грудня 2025 року у межах кримінального провадження №42020251230000143 від 27 листопада 2020 року. Позивач стверджує, що внаслідок безпідставного звинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим він протягом тривалого часу мав доводити свою невинуватість в ході кримінального провадження та судового розгляду, йому було завдано моральної шкоди. Перебування під слідством та судом призвело до порушення звичайного устрою життя, життєвого балансу та втрати певних соціальних зв`язків, повне відновлення яких є неможливими. Через незаконне кримінальне переслідування позивач зазнав невідновлювальних репутаційних втрат серед колег та своїх знайомих. Також, моральна шкода полягає, зокрема: в психологічних переживаннях, які позивач переніс під час досудового розслідування та судового розгляду справи, оскільки він обвинувачувався в скоєнні кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання: за ч.2 ст.191 КК України у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та за ч.1 ст.366 КК України - у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, внаслідок чого перебував під постійною загрозою відбування реальної міри покарання, а також звільнення з займаної посади та неможливість працевлаштування за отриманою спеціальністю; в тривалості часу досудового розслідування та судового розгляду, внаслідок чого було порушено його звичний спосіб життя та соціальних зв`язків, переживань рідних і близьких; в результаті тривалого процесу над ним у [PERSON] сформувався негативний погляд на майбутнє, втрачено відчуття радості, задоволення від роботи та захоплень, він зазнав значних обмежень в правах та свободах, гарантованих Конституцією України та мусив докладати значні зусилля щодо відновлення своїх прав. Враховуючи викладене позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь грошові кошти у сумі 476 161 грн 47 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди за час його незаконного перебування під слідством та судом та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 26 лютого 2026 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору Державну казначейську службу України. У судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача надав суду заяву в якій розгляд справи просив проводити без його участі та участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав. Прокурор у судовому засіданні позицію щодо можливості задоволення позовних вимог не висловив, однак вказав, що позивачем вірно обраховано строк його перебування під слідством та правильно визначено розмір шкоди. Просив врахувати, що судовий розгляд кримінального провадження проводився у період військового стану в Україні. У наданому суду відзиві представник Черкаської обласної прокуратури зазначила, що визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 476161 грн 47 коп. відповідає засадам розумності та справедливості. Однак, фактів фізичного, психічного впливу, що могли привести до погіршення або позбавлення можливостей реалізації позивачем своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, душевних страждань, що потребувало від позивача додаткових зусиль в організації свого життя, інших негативних наслідків морального характеру, а також погіршення стану здоров`я в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 42020251230000143 від 27.11.2020 щодо [PERSON] не встановлено. Заяви, скарги за вказаними фактами на адресу прокуратури не надходили. Запобіжний захід щодо позивача не обирався, проведення інших слідчих дій застосовані на підставі вимог кримінального процесуального законодавства. Дії на рішення дізнавачів неправомірними не визнавалися і не скасовувалися. У наданих суду письмових поясненнях представник Державної казначейської служби зазначив, що позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача. Факт постановлення виправдувального вироку суду стосовно позивача не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди. Зазначив, що позивачем не вірно обраховано розмір заподіяної йому моральної шкоди оскільки при визначенні мінімального розміру моральної шкоди необхідно застосовувати величину мінімальної заробітної плати в розмірі 1 600,00 грн.Відтак, мінімальний розмір моральної шкоди становить 88 106,67 грн. Враховуючи викладене у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення прокурора, врахувавши позицію Черкаської обласної прокуратури та Державної казначейської служби, дослідивши письмові докази, вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 20 лютого 2018 року працює в КП «Смілакомунтеплоенерго» на посаді інженера з комплектації устаткування й матеріалів І категорії за основним місцем роботи. Наказом директора КП «Смілакомунтеплоенерго» від 31 грудня 2020 року на [PERSON] покладено виконання обов`язків комірника, на період вакантної посади. 27 листопада 2020 року прокурором Смілянської окружної прокуратури внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №42020251230000143 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. Як вбачається з витягу з ЄРДР «В ході вивчення інформації комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго», а саме матеріалів ревізії, проведеної згідно наказу №202 від 24 вересня 2020 року «Про проведення вибіркової інвентаризації», виявлено факт нестачі двох компенсаторів сільфонних моделі 2 СКУ.ППУ-25-300-360 на складі підприємства за адресою: м. Сміла, вул. Крилова, 71, вартістю 84000 гривень 00 копійок». Постановою заступника керівника Смілянської окружної прокуратури Лута І.В. від 27 листопада 2020 року матеріали кримінального провадження №42020251230000143 від 27 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України передано до СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, якому доручено проведення досудового розслідування. 21 травня 2021 року прокурором Смілянської окружної прокуратури Лутом І.В., за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування №42020251230000143 від 27 листопада 2020 року складено повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. У подальшому, в ході досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження старшим слідчим СВ відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Карпюк І.С. складено рапорт, яким остання доповіла начальнику відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області про те, що під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №42020251230000143 від 27 листопада 2020 року встановлено, що [PERSON] , обіймаючи посаду інженера технічного відділу 1 категорії КП «Смілакомунтеплоенерго», використовуючи свої службові повноваження завідомо знаючи, що товар згідно договору поставки №26-03/20-2 від 26 березня 2020 року, а саме сільфонні компенсатори моделі 2СКУ ППУ-25-300-360 не поставлені, підписав видаткову накладну №РН-0000005 від 27 квітня 2020 року про одержання від ТОВ «Крафт-Сервіс» сільфонних компенсаторів моделі 2СКУ ППУ-25-300-360 на загальну суму 84000 гривень 00 копійок. На підставі вищевказаного рапорту відділом поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №12021250350000403 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Постановою прокурора Смілянської окружної прокуратури Лута І.В. від 27 травня 2021 року матеріали досудового розслідування №42020251230000143 від 27 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України та матеріали досудового розслідування №12021250350000403 від 27 травня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України об`єднано в одне провадження під №420202512300000143, досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні доручено слідчому відділенню відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області. 29 травня 2021 року прокурором Смілянської окружної прокуратури Лутом І.В., за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020251230000143 від 27 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, складено повідомлення про нову підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. 31 травня 2021 року старшим слідчим слідчого відділення відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Карпюк І.С. складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №4202051230000143 від 27 листопада 2020 року щодо [PERSON] у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, який затверджений прокурором Смілянської окружної прокуратури Лутом І.В. 31 травня 2021 року. Вищевказаний обвинувальний акт Смілянською окружною прокуратурою направлено для розгляду до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. Справа №703/1679/21. У ході судового розгляду Смілянським міськрайонним судом Черкаської області судової справи №703/1679/21 прокурором Смілянської окружної прокуратури Лутом І.В. складено обвинувальний акт про зміну обвинувачення у кримінальному провадженні №42020251230000143 від 27 листопада 2020 року щодо [PERSON] у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Таким чином, за вказаних обставин, [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, як службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. Вищевказане змінене обвинувачення відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, прокурором було підтримане під час судового розгляду кримінального провадження №42020251230000143 від 27 листопада 2020 року. Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2024 [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю у його діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2024 року залишено без змін. Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2024 року та ухвала Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року набрали законної сили 23 грудня 2025 року. Таким чином, позивач [PERSON] перебував під слідством та судом з 21 травня 2021 року до 23 грудня 2025 року у межах кримінального провадження №42020251230000143 від 27 листопада 2020 року. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що на базі положень статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України. Відповідно до ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно ч.1 та ч.2 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.6,7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР). Статтею 1 Закону № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є вичерпним. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 266/94-ВР у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно зі ст.2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду. Аналіз вищевказаних норм законодавства дозволяє дійти висновку, що постановлення виправдувального вироку суду є самостійною підставою для відшкодування шкоди завданої громадянину незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури або суду, не залежно від наявності вини посадових осіб цих органів. Відповідно до п.5 ст.3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема, моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (ст. 4 Закону № 266/94- ВР). Згідно з ч.ч.5,6 ст.4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.3 ст.13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи. При цьому, визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року» № 4, зазначено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. У п. 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром зарплати, то суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача та третьої особи про те, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо спричинення йому моральних страждань, а постановлення виправдувального вироку не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Так, як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, тобто при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Верховний Суд у постановах від 13 березня 2024 року у справі № 709/377/21, від 28 лютого 2024 року у справі № 553/32/22 та інших виснував, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 та постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 23 вересня 2021 року у справі № 295/13971/20, від 29 вересня 2021 року у справі № 607/16567/20, від 04 жовтня 2023 року у справі № 757/5351/21-ц, від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 й інших, що свідчить про усталену судову практику при вирішенні вказаних правовідносин. Європейський суд з прав людини в п. 37 рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зазначив: «Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Antipenkov v. russia»), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі Pshenichnyy v. russia, скарга № 30422/03. Виходячи з системного аналізу норм вищевказаного законодавства щодо відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду, роз`яснень щодо застосування цього законодавства, практики Європейського Суду з прав людини, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що початковим моментом реалізації функції обвинувачення є повідомлення особі про підозру 21 травня 2021 року і до постановлення 23 грудня 2025 року ухвали Черкаським апеляційним судом про залишення без змін вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2024 року, після оголошення якої виправдальний вирок набув чинності, суд приходить до переконання, що позивач перебував під слідством та судом 55 місяців і 2 дні, позивач набув право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. На переконання суду, та відповідно до усталеної практики Верховного Суду, ухвалення виправдувального вироку у кримінальному провадженні є автоматичним підтвердженням про незаконності кримінального переслідування особи та незаконності дій органів, які здійснювали таке кримінальне переслідування. Таким чином, сам факт безпідставного перебування позивача під слідством і судом доведений і внаслідок цього він за зазнавав моральної шкоди. Законодавчо встановлено мінімальний розмір моральної шкоди. Норма ч.3 ст.13 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначає, що у подібних правовідносинах відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суди, з урахуванням конкретних обставин справи, не обмежені у визначенні більшого розміру відшкодування моральної шкоди, тобто такий обрахунок є мінімально гарантованим законом, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Сам факт наявності судових рішень, якими [PERSON] визнано невинуватим та виправдано, є підставою для відшкодування шкоди згідно Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не доведено суду відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Згідно із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15 про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. В результаті незаконних дій органів досудового розслідування і прокуратури позивач переніс моральні страждання, зазнав матеріальних труднощів, був позбавлений можливостей реалізації своїх звичок і бажань, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від людини додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди не повинно приводити до безпідставного збагачення позивача. Згдно ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" установлено з 01 січня 2026 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 8647 гривень; у погодинному розмірі - 52 гривні. Відповідно мінімальна заробітна плата на час розгляду справи становить 8 647 грн., тому розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди складає 476161 грн 47 коп. (8 647 грн. х 55 місяців і 2 дні = 476161 грн 47 коп.). Таким чином, враховуючи тривалість знаходження позивача під слідством і судом, наявність виправдувального вироку суду, суд вважає, що [PERSON] правильно оцінив завдану йому незаконними діями моральну шкоду в мінімальному гарантованому законом розмірі 476161 грн 47 коп., та зазначений гарантований законом мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди не може бути зменшений. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог саме у розмірі 476161 грн 47 коп., як відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, суд відхиляє посилання представника третьої особи на те, що у спірних правовідносинах гарантований державою мінімальний розмір відшкодування шкоди повинен розраховуватися саме за абз. 6 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2026 рік», тобто на рівні 1600,00 гривень, оскільки вказана норма не стосується шкоди, яка відшкодовується на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду. Конституційний Суд України у своїх рішеннях: від 09 липня 2007 року №6-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України. Отже, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у вказаний Закон не вносились. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 01 січня 2026 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 8647 гривень; у погодинному розмірі - 52 гривні. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3209 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення - осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі за рішеннями суду, - 1 600,00 гривень. Аналізуючи судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, можна дійти висновку, що Верховний Суд роз`яснював про необхідність застосування "мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду", "виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом", "мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування", а тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, визначеної на час розгляду справи. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі №761/22531/23 (провадження №61-7724св24), від 08 жовтня 2024 року у справі №333/2527/22 (провадження №61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі №490/7139/23 (провадження №61-8406св24), від 15 листопада 2024 року у справі №336/2137/23 (провадження №61-9291св24), від 19 грудня 2024 року у справі №488/2561/21 (провадження №61-8267св24), від 22 січня 2025 року у справі №524/6017/22 (провадження №61-13387св24), 12 лютого 2025 року у справі №753/7572/2 (провадження №61-13255св24). Таким чином, обрахування розміру моральної шкоди виходячи з мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи, грунтується на вимогах діючих норм законодавства. В силу положень п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за даними позовом не справляється, а тому розподілу між сторонами не підлягає. Доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять.

Outcome: approved