Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

[PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), якою просить стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Аргументи учасників спору. Позиція позивача полягала у тому, що вони з відповідачем 19 серпня 2008 року уклали шлюб. Від спільного шлюбу з відповідачем у сторін народилось двоє дітей, а тому потребують утримання. І оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється від їх утримання, на їх користь слід стягнути аліменти у грошовій формі у розмірі 4000 гривень щомісячно. Відповідач зазначив, що при визначенні розміру аліментів слід врахувати не тільки безпідставні, не підвернені жодними доказами, позовні вимоги позивачки, але і його матеріальне становище і ту обставину, що він особа пенсійного віку, пенсію не отримує, не має у власності нерухомості, грошових коштів та інших доходів. Виходячи з вищевказаних обставин, сума 4000 гривень щомісячно на кожну дитину, що становить 8000 гривень в місяць і не має жодної можливості виплачувати її. Встановлені судом обставини та правовідносини. [INFO] народилася [PERSON] , а [INFO] народилася [PERSON] , батьками яких згідно з даними свідоцтв про їх народження є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.7,8). Але батьки цих дітей у добровільному порядку не змогли домовитись про розмір аліментів на їх утримання (а.с.1-3). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що за [PERSON] будь-яке майно не зареєстровано (а.с.102). За даними Державної податкової служби України, за період з січня 2022 року по листопад 2025 року, [PERSON] доходів не мала, а [PERSON] за той же період отримав тільки дохід у вигляді додаткового блага від АТ "ПУМБ" (а.с.114-115). Однак, за відомостями з головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України встановлено, що [PERSON] 03 серпня 2025 року здійснив в`їзд в Україну та вже 24.08.2025 року виїхав. А [PERSON] також 03.07.2025 року виїхала за межі України (а.с.108). Отже, між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких між ними, як між батьками неповнолітніх дітей, виник спір щодо права позивачки стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей за рішенням суду. Оцінка суду щодо права позивачки. Положення частини 1 і 2 статті 51 Конституції України гарантують, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Отже, утримання обома батьками своїх дітей до їх повноліття є їх конституційним обов`язком. Положеннями частини 6 статті 7 та частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, та щодо дитини. А статті 180 та 181 СК України встановлюють обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між ними. При цьому, згідно з частиною 1 статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як батьком дітей свого обов`язку з їх утримання до досягнення ними повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, на постійній основі, дійсно порушує право позивачки, як матері дітей, на рівність обов`язків між жінкою та чоловіком щодо дітей. Позаяк, оскільки дитина проживає із нею вона апріорі утримує дитину на постійній основі і щомісячно. Встановлені судом обставини прямо вказують на те, що відповідач не здійснює утримання своїх дітей на постійній і щомісячній основі у грошовій і (або) натуральній формі, що дійсно вказує на порушення права позивачки на утримання дітей обома батьками на рівній основі. Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня пред`явлення позову. Через, що на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вказаних норм Сімейного кодексу України право позивачки дійсно підлягає судовому захисту, в обраний нею, і передбачений законом спосіб. Зокрема, шляхом стягнення з відповідача аліментів на кожну дитину у твердій грошовій формі, щомісячно, з дня пред`явлення позову, при цьому, з урахуванням того, що в силу положень частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Що стосується розміру твердої грошової суми, яку позивачка хоче стягувати з відповідача, зокрема по 4000 гривень на кожну дитину, то тут суд виходить з наступного. В силу положень частини 2 статті 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину від 6 до 18 років (що, на підставі статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026" складає 3512 гривень), і він присуджується судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. І застосовуючи вказану норму права, суд не може забувати про принцип змагальності цивільного судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). А також суд пам`ятає про принцип диспозитивності, відповідно до якого, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож зважаючи на викладене суд вважає, що аліменти у розмірі по 4000 гривень суд міг би присудити на користь позивачки, виключно у разі такого майнового стану відповідача, який би підтверджувався доказами і прямо вказував би на його можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. Проте суд відзначає наступне. В силу положень частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Тож суд констатує, що: 1) суду не надано доказів того, що дочки сторін, за станом свого здоров`я потребують лікування саме на оплатній і постійній основі; матеріальне становище дітей, у зв`язку із цим, потребує підтримки з боку батька у більшому розмірі; 2) суду не надано доказів того, що матеріальне становище відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти у рекомендованому законом розмірі; 3) суду не надано доказів наявності у платника аліментів інших дітей; 3-1) суду не надано доказів наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) позивач не довела здійснення відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; 4) суд враховує такі інші обставини, що мають істотне значення: діти проживають з матір`ю, яка несе основні, постійні та щомісячні витрати на їх утримання; позивачкою не доведено потребу дітей у заявленому нею розмірі аліментів, як рівню, який відповідає розвитку дитини, як гармонійному; позивачкою не доведено наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), як і сам дохід. Тож враховуючи усе вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити частково. Зокрема, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти у рекомендованому законом розмірі по 3512 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17.12.2024р. і до досягнення дітьми повноліття. У стягненні аліментів у більшому розмірі слід відмовити. При цьому суд виходить із того, що відповідач є працездатним та тривалий час перебуває за кордоном. Висновок суду по суті позовних вимог. Отже, оскільки позивач просить захистити її порушене право способом, який передбачений законом, її позов підлягає задоволенню частково. А в силу положень п.1ч.1 ст.430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Щодо судового збору Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак судовий збір з [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ; зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) слід не стягувати, оскільки відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження, судовий збір у розмірі 1211.20 коп. уже було стягнуто з [PERSON] на підставі виконавчого листа № 346/6714/24 від 23.04.2025 року (а.с. 110). Таким чином,

Outcome: partial