Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 1.1. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» (позивач) Поляков О.В. звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON] (відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №145387 від 03.07.2024 у розмірі 10 265,56 грн. Також просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 грн. 1.2. В обґрунтування позову зазначав, що 03.07.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено кредитний договір №145387 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого позичальник отримала кредит у сумі 9 334 грн. Після вчинення відповідачем відповідних дій 03.07.2024 ТОВ «ФК «Кредіплюс» ініціювало переказ грошових коштів на платіжну карту відповідача. Зазначав, що ТОВ «ФК «Кредіплюс» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі. У свою чергу, [PERSON] належним чином не виконувала кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 10 265,56 грн., з яких: 7041,48 грн заборгованість за тілом кредиту, 2 824,08 грн несплачені відсотки за користування кредитом та 400 грн комісія за кредитним договором. 1.3. Вказував, що 10.10.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №10102024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступив, а ТОВ «ФК «Ейс» прийняв право грошової вимоги до боржників, які зазначені у реєстрі боржників, в тому числі, і до відповідача за кредитним договором №145387 від 03.07.2024. Відповідно до реєстру боржників №4 від 07.01.2025 до договору факторингу №№10102024 від 07.01.2025 ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 10 265,56 грн., з яких: 7041,48 грн заборгованість за тілом кредиту, 2 824,08 грн несплачені відсотки за користування кредитом та 400 грн комісія за кредитним договором. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 09.12.2025 ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі №296/13996/25, яку вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 2.2. Відповідач повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місця проживання. Однак, поштове відправлення адресоване [PERSON] повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». 2.3. Відповідно до норм ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. 2.4. У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у cправі №910/1730/22 зазначено, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі №910/8197/19, від 09 грудня 2021 року у справі №911/3113/20). 2.5. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. 2.6. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. 2.7. Враховуючи, що розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, вжиття судом заходів повідомлення відповідача про розгляд справи, передбачених процесуальним законом, ненадходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. 03.07.2024 між [PERSON] та ТОВ «ФК «Кредіплюс» за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір про споживчий кредит №145387, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором d9cacaf8 (а.с.71). 3.2. 03.07.2024 [PERSON] також підписано паспорт споживчого кредиту №145387, у якому зазначено основні умови кредитування, а саме: тип кредиту кредит; сума кредиту 9334 грн.; строк кредитування 84 дні; процентна ставка 390,00% відсотка річних; комісія за надання кредиту 2333,50 грн., що складає 25,00% від суми кредиту; загальні витрати за кредитом 7803,84 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту 17 137,84 грн.; реальна річна процентна ставка 48 137,35%. 3.3. Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Кредіплюс» від 30.10.2025 підтверджено перерахування на карту відповідача 7000,50 грн (а.с.30-31). 3.4. Згідно листа АТ «Універсал Банк» на ім`я [PERSON] було емітовано платіжну карту [NUMBER] та інші картки. За період з 03.07.2024 по 08.07.2024 було зарахування коштів у сумі 7000,50 грн (а.с.130-133). 3.5. Відповідно до розрахунку заборгованості слідує, що [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №145387 від 03.07.2024 у розмірі 10 265,56 грн., з яких: 7041,48 грн заборгованість за тілом кредиту, 2 824,08 грн несплачені відсотки за користування кредитом та 400 грн комісія за кредитним договором (а.с.95). 3.6. 10.10.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №10102024, за умовами якого клієнт ТОВ «ФК «Кредіплюс» зобов`язується відступити фактору ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Передбачено, що під правом вимоги є всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому (а.с.9-18). 3.7. Відповідно до п. 4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги та акту приймання-передачі реєстру по формі, встановленій у відповідному додатку. 3.8. Відповідно до реєстр прав вимоги №4 від 07.01.2025 ТОВ «ФК «Ейс» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №145387 від 03.07.2024 на загальну суму 10 265,56 грн., з яких: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 7041,48 грн, заборгованість по відсотках 2824,08 грн та 400 грн заборгованість по комісії (а.с.103). 3.9. 07.01.2025 ТОВ «ФК «Ейс» та ТОВ «ФК «Кредіплюс» підписано акт приймання-передачі реєстру №4 до договору факторингу №10102024 від 10 жовтня 2024 року, відповідно до якого передано ТОВ «ФК «Ейс» реєстр боржників у кількості 789 особи. Загальна сума заборгованості 10 370 323,15 грн. Сума фінансування, що підлягає сплаті, 630 976,77 грн (а.с.101). 3.10. Відповідно до платіжної інструкції №521 від 14.01.2025 ТОВ «ФК «Ейс» сплатило ТОВ «ФК «Кредіплюс» 500 000 грн в рахунок оплати за відступлення прав вимоги згідно з договором факторингу №10102024 від 10 жовтня 2024 року (а.с.93). 3.11. Також, відповідно до платіжної інструкції №6012 від 21.01.2025 ТОВ «ФК «Ейс» сплатило ТОВ «ФК «Кредіплюс» 130 976,77 грн в рахунок оплати за відступлення прав вимоги згідно з договором факторингу №10102024 від 10 жовтня 2024 року (а.с.100). IV. НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). 4.2. За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 4.3. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України). 4.4. Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність». 4.5. Відповідно до статті 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми. 4.6. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. 4.7. В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 4.8. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 4.9. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 4.10. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. 4.11. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). 4.12. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. 4.13. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 4.14. Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 4.15. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). 4.16. Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 4.17. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 4.18. Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 4.19. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 4.20. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 4.21. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 4.22. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ 5.1. З матеріалів справи вбачається, що 03.07.2024 між [PERSON] та ТОВ «ФК «Кредіплюс» за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір про споживчий кредит №145387, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором d9cacaf8. 5.2. Разом з тим, долучений до позовної заяви договір №145387 від 03.07.2024 (індивідуальна частина) містить лише першу сторінку договору (терміни та визначення), що позбавляє суд перевірити умови кредитування, які погодженні сторонами, а саме: суму кредиту, строк кредитування, процентну ставку, умови про комісію та інше. 5.3. Відтак, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази погодження між сторонами всіх істотних умов договору. 5.4. Суд звертає увагу на те, що 03.07.2024 [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту №145387, у якому зазначено основні умови кредитування, а саме: тип кредиту кредит; сума кредиту 9334 грн.; строк кредитування 84 дні; процентна ставка 390,00% відсотка річних; комісія за надання кредиту 2333,50 грн., що складає 25,00% від суми кредиту; загальні витрати за кредитом 7803,84 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту 17 137,84 грн.; реальна річна процентна ставка 48 137,35%. 5.5. Разом з тим, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (ст. 13). 5.6. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св19), від 21 жовтня 2020 року у справі №194/1387/19 (провадження №61-7416св20) у спорах між фізичною особою та банком, суди виходили з того, що матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, тобто інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ підписано позичальником, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Тобто суди виходили з того, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування. 5.7. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20). 5.8. Як вбачається з матеріалів справи, паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо істотних умов договору, однак дана інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). 5.9. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до довідки ТОВ «ФК «Кредіплюс» від 30.10.2025 підтверджено перерахування на карту відповідача 7000,50 грн. 5.10. Натомість, відповідно до карти обліку виконання договору 145387 зазначено про те, що [PERSON] 03.07.2024 було надано кредит на суму 9334 грн (а.с.96-97). 5.11. Окрім того, долучений до позовної заяви реєстр прав вимоги №4 не підписаний ТОВ «ФК «Ейс» та ТОВ «ФК «Кредіплюс», а також містить неточну інформацію щодо дати його укладення, що не може бути належним доказом набуття ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №145387 від 03.07.2024 на загальну суму 10 265,56 грн. 5.12. Враховуючи, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів укладення кредитного договору №145387 від 03.07.2024, погодження сторонами істотних умов кредитування та переходу прав вимоги від ТОВ «ФК «Кредіплюс» до ТОВ «ФК «Ейс», підстав для стягнення з відповідача заборгованості суд не знаходить. VI. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 6.1. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed