Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи, що між ними 21 липня 2020 року Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), був зареєстрований шлюб, актовий запис №131. Під час шлюбу у них народилася донька, [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, втрати почуття любові. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб носить формальний характер, отже просить розірвати шлюб між ними. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище " [PERSON] ". Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивачки [PERSON] надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та участі позивачки, позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Відповідач подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовну заяву визнав повністю. Оскільки учасники справи в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. 21.07.2020 Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис №131. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище " [PERSON] " на прізвище чоловіка - " [PERSON] " (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження, копія якого перебуває в матеріалах справи, у сторін [INFO] народилася донька, [PERSON] (а.с.8). Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені через втрату почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Пунктом 2 статті 104 СК України визначено, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище. На підставі викладеного, враховуючи позицію сторін, які наполягали на розірванні шлюбу, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити. При цьому позивачці після розірвання шлюбу слід залишити прізвище " [PERSON] ". Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, решта 50 відсотків судового збору підлягає стягненню з відповідача. Згідно із посвідченням серії [NUMBER] від 14.03.2025, відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» особи з інвалідністю I та II груп звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Враховуючи вищевказані вимоги Закону України «Про судовий збір», Цивільного процесуального кодексу України та те, що позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1331 грн 20 коп., а відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків суми сплаченого нею судового збору у розмірі 665 грн 60 коп. У стягненні з відповідача 50% суми сплаченого позивачем судового збору слід відмовити на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved