Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Представник ТОВ «Українські фінансові операції» звернувся до Печерського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 08.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 5025260 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили умови договору, а саме тип кредиту кредит, сума кредиту 30 000, 00 грн., строк кредиту 360 днів з 08.10.2024 року по 03.10.2025 року, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів. Відповідно до умов договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 30 000, 00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану банком АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № [NUMBER] , що повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства.Також, 08.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір, згідно якого первісний кредитор надав відповідачу кошти в розмірі 5 000, 00 грн., які були йому надіслані платіжною системою ТОВ «Пейтек» на його картку. За даними поденного розрахунку заборгованості за договором № 5025260 від 08.10.2024 року у період з 08.10.2024 року по 02.06.2025 року включно первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами у загальному розмірі 83 250, 00 грн. 02.06.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 02-1/06/2025, на підставі якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступилоТОВ «Українські фінансові операції», а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5025260 від 08.10.2024 року в розмірі 135 750, 00 грн., з якої: тіло кредиту 35 000, 00 грн., заборгованість за процентами 83 250, 00 грн., заборгованість по нарахованим штрафам / неустойкам у розмірі 17 500, 00 грн. Окрім того, зазначив, що станом на дату укладання договору факторингу від 02.06.2025 року № 02-1/06/2025, строк дії договору № 5025260 від 08.10.2024 року не закінчився, а тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, позивачем у період з 03.06.2025 року по 02.10.2025 року (122 календарних днів) здійснено нарахування процентів у сумі 42 700, 00 грн. (35 000, 00 грн. * 1 % = 350,00 грн.*122 календарних дні).Після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ані на рахунки позивача, ані на рахунки первісного кредитора, а тому позивач змушений звернутися до суду. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованістьза договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5025260 від 08.10.2024 року у загальному розмірі 160 950, 00 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. Окрім того, просив в порядку частин 10,11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за формулою: розрахунок інфляційних втрат: 1 = ((si*s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, розрахунок 3% річних: С* 3: 100: 365 Дн., де С - сума основного боргу: 3-3% річних: 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції»; роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17.11.2025 року справу за позовом ТОВ «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області. Згідно правил частини шостої статті 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог статті 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, а також витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, а саме: чи належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжна картка №516874ХХХХХХ0851; підтвердження або спростування факту зарахування (надходження) коштів на платіжну картку № [NUMBER] банком-емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк» за період з 08.10.2024 року та протягом наступних п`яти календарних днів у сумі 30 000,00 грн. за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Універсальні платіжні рішення»; підтвердження зарахування коштів на платіжну картку № [NUMBER] за період з 08.10.2024 року включно та протягом наступних п`яти днів у сумі 5 000,00 грн. за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» через платіжного провайдера ТОВ «Пейтек». На виконання ухвали суду листом від 03.02.2026 року № 20.1.0.0.0/7-260130/70518-БТ, який до суду надійшов 13.02.2026 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ); по рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) було зарахування коштів на суму 5 000, 00 грн. - 08.10.2024 року, призначення: P2P_LI_CR, KYIV та на суму 30 000, 00 грн. 08.10.2024 року, призначення: Dudich Lyubomir Valeri, 45 VYSHHORODSKA STR. Представник позивача в судове засідання не з`явився подав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, про місце, день та час слухання справи був неодноразово належним чином повідомлений, про свідчать наявні в матеріалах справи зворотні поштові повідомлення. Заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила, не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву, тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 08.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5025260. Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4., 1.4.1, 1.5, 1.5.1, 1.6, 1.6.1, 2.1, 2.2 договору, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту складає: 30 000, 00 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів. Дата повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка становить 1,00 % за кожен день користування кредитом та застосовується: у межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору. Денна процентна ставка за цим договором при застосування стандартної процентної ставки становить 1%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: - за стандартною ставкою 2 993, 53 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 138 000, 00 грн. Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох днів з моменту укладення цього договору. У випадку, якщо товариство здійснює перерахунок коштів не у день укладання договору, а у наступні календарні дні, графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), зазначений в п. 1.3 договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий графік платежів розміщується товариством в особистому кабінеті та / або направляється на електронну адресу клієнта. Зазначене також підтверджується паспортом споживчого кредиту від 08.10.2024 року та додатком №1 до кредитного договору № 5025260 від 08.10.2024 року, який є таблицею обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки, відповідно до якої реальна річна процентна ставка складає 2 993, 53 %, загальна вартість кредиту 138 000, 00 грн. У вказаному договорі, графіку платежів (Додатку №1 до вказаного договору) міститься позначення про їх підписання 08.10.2024 року електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 11162, а у паспорті споживчого кредитупро його підписання 08.10.2024 року електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 82596. З боку кредитора підписано факсимільним відтворенням підпису директора Пшеничного А.І. З листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-1006 від 10.06.2025 року вбачається, що останнє надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків та на виконання укладеного з ТОВ «Лінеура Україна» договору № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 року здійснило перерахування коштів 08.10.2024 року на суму 30 000, 00 грн., на банківську картку № [NUMBER] , номер транзакції в системі іPay.ua 532028463, призначення платежу: зарахування 30 000, 00 грн. на картку [NUMBER] . 08.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено додатковий договір до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5025260 від 08.10.2024 року,який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором 82596. Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4., 1.5, 1.6, 1.7.1, 1.7.2, 1.8, 1.8.1, 1.8.2, 2.1 додаткового договору,товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту, яка надається згідно з цим додатковим договором складає: 5000,00 грн. Внести зміни у п.1.2. договору та викласти його у наступній редакції: на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 35 000,00 грн. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів. Сума кредиту на дату укладення цього додаткового договору, з урахуванням платежів, здійснених клієнтом за договором, складає: 35 000,00 грн. Строк кредитування та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п.1.3 договору. За користуванням кредитом нараховуються проценти на умовах, встановлених п.1.4. договору. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 1% та розрахована за формулою. З врахуванням зміненої суми кредиту за договором (п.п.1.2-1.3. додаткового договору) визначити, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього додаткового договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 2980,63% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2 980,63% річних. З врахуванням зміненої суми кредиту за договором (п.п. 1.2-1.3. додаткового договору) орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього додаткового договору складає за стандартною ставкою 160 950,00 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 160 950,00 грн. Товариство протягом двох робочих з моменту укладення цього додаткового договору надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу № [NUMBER] . Дата надання додаткової суми кредиту: 08.10.2024 року або 09.10.2024 року. Із листа ТОВ «Пейтек» № 20250610-1723 від 10.06.2025 року вбачається, що між Товариством та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір про про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 03.01.2024 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна»: 08.10.2024 року о 14:21:25 на суму 5 000,00 грн., Банк-еквайр - АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Крім того, факт зарахування кредитних коштів за вказаним договором і додатковим договором та належність відповідачу картки № 5168745610250851, підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк», що надійшов до суду на виконання вимог ухвали суду. Відповідно до наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5025260 від 08.10.2024 року, у відповідача наявна заборгованість, яка станом на 02.06.2025 року становить 135 570, 00 грн., з яких: 35 000, 00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 83 250, 00 грн. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом, 17 500, 00 грн. сума штрафних санкцій. 02.06.2025 року між ТОВ «Українські фінансові операції» і ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір факторингу № 02-1/06/2025, відповідно до якого право вимоги за договором № 5025260 від 08.10.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Українські фінансові операції». Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 02-1/06/2025 від 02.06.2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 135 750, 00 грн. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» за договором № 5025260 від 08.10.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту за 122 календарних днів (03.06.2025-02.10.2025) ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 03.06.2025 року по 02.10.2025 року (122 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1% у сумі 42 700, 00 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені договором не виконує, термін сплати коштів порушено. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Положеннями статтей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесяти кратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов`язання. Також суд вважає правомірним донарахування процентів за договором ТОВ «Українські фінансові операції» за період з 03.06.2025 року по 02.10.2025 року (122 календарних днів) з розрахунку 35 000, 00 грн. * 1,00% = 350, 00 грн.*122 календарних дні = 42 700, 00 грн., оскільки такі нарахування проведені в межах строку кредитування. При цьому, судом встановлено, що позивачем не заявлено до стягнення штрафні санкцій у розмірі 17 500, 00 грн. Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та наданих суду розрахунків, згідно яких сума заборгованості за договором № 5025260 від 08.10.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 02.10.2025 року складається з: суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 35 000, 00 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором в розмірі 83 250, 00 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими позивачем відповідно до умов договору й у межах строку кредитування до 02.10.2025 року) у розмірі 42 700, 00 грн., що в загальному розмірі становить 160 950, 00 грн. та сумнівів у суду не викликає, коли доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Отже, позов в цій частині є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позову про зазначення в рішенні нарахування інфляційних втрат та 3% річних до моменту виконання рішення суду (ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України), а такожроз`яснення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Так, підстав для задоволення позову в цій частині й нарахування інфляційних втрат та 3% річних до моменту виконання рішення, суд не вбачає, що вимогам Закону України «Про споживче кредитування» не відповідає. Крім того, інфляційні втрати та 3% річних нараховуються кредитором за правилами ст. 625 ЦК України за порушення боржником грошового зобов`язання й після припинення нарахування відсотків за користування кредитними коштами за межами строку виконання договірних зобов`язань. При цьому, за своєю правовою природою інфляційні втрати не відносяться до відсотків чи пені в розумінні вжитому у вимогах ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 дійшла висновку, що норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а можливість. Відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України). Крім того у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду. Нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення. Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання. Відтак передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу. Враховуючи викладене та оскільки у справі суд не стягував інфляційні втрати та 3% річних за правилам ч. 2 ст. 625 ЦК України, то підстав для продовження їх нарахування із застосуванням положень ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України судом по справі не встановлено, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання юридичних послуг № 01-08/2024-А від 01.08.2024 року; детальний опис робіт (наданих послуг) № 5025260 від 30.10.2025; акт приймання-передачі наданих послуг № 5025260 від 31.10.2025 року до договору про надання юридичних послуг № 01-08/2024-А від 01.08.2024 року, згідно якого загальна вартість юридичних послуг складає 10 000, 00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд згідно статті 137 ЦПК України, зважаючи на предмет позову, його ціну, зміст позовної заяви, докази долучені до неї, виходячи з обсягу реальних та фактично наданих послуг у малозначній, нескладній справі, враховуючи кількість судових засідань та їх проведення без участі представника позивача (за його заявою), вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн. є завищеними, які не відповідають критерію розумності, неспівмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи матиме надмірний характер. За таких обставин, суд визнає доведеним понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу частково від заявленої суми, зокрема на суму 4000, 00 грн., як таку, що є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача та яка є найбільш справедливою, виходячи з конкретних обставин справи. Крім того, представником позивача представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які згідно ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача.

Outcome: partial