Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-08 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі позивач, кредитодавець) звернулося до суду, через свого представника Танцуріну Є.В., із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник), обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 28.05.2025 року між позивачем і відповідачем укладено Договір № 493114-КС-004 про надання кредиту (далі Договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (Далі Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі Правила, а разом Договір). Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1 процентів за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котру Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 425081-КС-006 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти на загальну суму 1 810,00 грн. Станом на 07.01.2026 року утворилась заборгованість за Договором № 493114-КС-004 про надання кредиту, в розмірі 18 000,00 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 6 190,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 6 910,00 грн; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України, суми заборгованості по штрафам 0,00 грн. та суми прострочених платежів за комісією 1 400,00 грн. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 20.02.2026 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано із АТ КБ «ПРИВАТБАНК» письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме: - письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 28.02.2025 року (дата видачі кредиту) по 20.06.2025 року (дата закінчення терміну кредитування). 19.03.2026 до суду від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду надійшла запитувана інформація стосовно [PERSON] . Відповідач повідомлялася про день та час розгляду справи шляхом направлення ухвали суду та судових повісток за зареєстрованою адресою місця проживання. Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення та відміток відділення Укрпошти від 25.02.2026 та 27.03.2026 судові документи відповідачу вручені. 20.03.2026 від представника відповідача [PERSON] адвоката Власюка А.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату і надання для ознайомлення та зняття копії матеріалів цивільної справи № 136/267/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою та витребуваних судом із АТ КБ «ПРИВАТБАНК», від учасників справи на адресу суду не надходили. У поданій до суду позовній заяві представник позивача не заперечувала стосовно розгляду справи без участі представника ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». 09.04.2026 від представника відповідача [PERSON] адвоката Власюка А.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, позовні вимоги визнають частково. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що 28.02.2025 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 493114-КС-004 про надання кредиту загальним розміром 7 000 грн. (а.с.29-39). 28.02.2025 [PERSON] прийняла (акцептувала) пропозицію (оферту) укласти Договір № 493114-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а.с.40-49), що також підтверджується укладеним 28.02.2025 Договором № 493114-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а.с.19-28). Договір укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця. Відповідно до п. 2 цього договору, Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн, строком на 16 тижнів, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі стандартної процентної ставки за кредитом: в день 1% фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Комісія за надання кредиту 1 400,00 грн. Дата повернення кредиту 20.06.2025. Сторонами в пункті 4.2.2. договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів в період з 14.03.2025 до 20.06.2025, проценти за користування кредитом 5 726,42 грн., частковий платіж основної суми 7 000,00 грн, комісія за надання кредиту 1 400,00 грн, загальний платіж 14 126,42 грн. Аналогічні умови кредитування передбачені у Паспорті споживчого кредиту (а.с.16-18). Суд також звертає увагу на те, що у Анкеті Клієнта [PERSON] було зазначено суму бажаного кредиту 7 000,00 грн., дата отримання кредиту 28.02.2025, фінансовий номер телефону Позичальника [NUMBER] , номер банківського рахунку/банківської картки для перерахування коштів [NUMBER] (а.с.51). Відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів наданого ТОВ «ПрофітГід» ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 28.02.2025 о 17:07 проведено транзакцію на перерахування коштів в сумі 7 000,00 грн., на платіжну карту [NUMBER] , емітент платіжної карти PRIVAT BANK, код авторизації 202572, код RRN 505917730343, призначення переказу перерах. коштів [PERSON] , ІПН [NUMBER] зг. до кредитного дог. № 493114-КС-004 від 28.02.2025 (а.с.52). Переказ коштів, належність карти № 4149499073410456 [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також надходження на дану карту 28.02.2025 коштів у розмірі 7 000,00 грн. підтверджується випискою по рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 11.03.2026, наданою на виконання ухвали суду від 20.02.2026 (а.с.93-99). Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що [PERSON] підписала кредитний договір, який є предметом цього судового розгляду електронним підписом одноразовим ідентифікатором «UA-7846» з метою засвідчення дій згідно з договором, відтак була дотримана презумпція правомірності договору, отож права, набуті за ними сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення таких договорів, підлягають виконанню. Зазначене вище також підтверджується візуальною формою послідовності дій Клієнта [PERSON] щодо укладення електронного Договору № 493114-КС-004 про надання кредиту від 28.02.2025 (а.с.50-51). На спростування вказаних обставин відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, тоді як надані позивачем до позову докази відповідають вимогам щодо їх належності та допустимості. Згідно з вимогами статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із статтями 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписами абзацу другого частин першої статті 1048 ЦК України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України. Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору із відповідачем, який безпосередньо підписаний позичальником, а також доведено порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за таким кредитним договором. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язань є доведеною зібраними та дослідженими судом доказами, що додані до матеріалів справи, а тому право позивача є порушеним та підлягає судовому захисту з урахуванням сплачених відповідачем 20.03.2025 - відсотків у розмірі 1 000,00 грн. та 10.07.2025 - тіла кредиту у розмірі 810,00 грн., а тому на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 14 500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 6 190,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 6 910,00 грн. та суми прострочених платежів за комісією 1 400,00 грн. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України за Договором № 493114-КС-004 про надання кредиту від 28.02.2025 судом застосовуються положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи ту обставину, що відповідач, відповідно до вказаних вище положень чинного законодавства, звільнена від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, яка передбачена Договором № 493114-КС-004 про надання кредиту від 28.02.2025 та нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24 лютого 2022 року, така заборгованість у розмірі 3 500,00 грн. підлягає списанню кредитодавцем, а отже вимоги позивача про її стягнення задоволенню не підлягають. За таких обставин, суд задовольняє позов частково. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду, позивачем сплачено судовий збір згідно платіжної інструкції № 3321 від 10.02.2026 в сумі 2 662,40 грн. (а.с.1) який відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог (14 500,00 грн. з 18 000,00 грн., що становить 80,56%), а отже з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. * 80,56% задоволених позовних вимог, що становить 2 144 (дві тисячі сто сорок чотири) гривні 83 коп.

Outcome: partial