Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

11 березня 2026 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Кредит-Капітал», через систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №103386392 від 19.12.2023 року у загальному розмірі 22 508,50 грн. а також судового збору у розмірі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що відповідно до умов вищевказаного кредитного договору первісним кредитодавцем ТОВ «Мілоан» було надано відповідачу кредит у розмірі 7 000,00 грн. на умовах платності, строковості та поворотності, відповідач скориставшись кредитними коштами свої зобов`язання по поверненню кредиту та плати за нього не виконав, в результаті чого в нього виникла вищезазначена заборгованість перед первісним кредитодавцем, а оскільки позивач, шляхом укладення договору про відступлення права вимоги (факторингу), набув права вимоги до відповідача за кредитним договором то просив стягнути дану суму на його користь разом з іншими судовими витратами. 13 березня 2026 року, ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (але без виклику) учасників справи, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, крім того 13 березня 2026 року ухвалою суду було задоволено клопотання позивача про витребування доказів по справі від АТ «Універсал Банк». Копії вищевказаних ухвал були направлені на адресу відповідача та отримано ним 24.03.2026 року., що підтверджується довідкою [PERSON] . За таких обставин, суд вважає, що відповідач в установлений законом порядок був повідомлений про дату та час розгляду справи подав відзив на позов, клопотань заперечень або заяв стосовно розгляду справи не надав, до суду не з`явився. Суд, дослідивши письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Договору про споживчий кредит №103386392 від 19.12.2023 року, який було укладено між ТОВ «Мілоан» (ЄДРПОУ 40484607) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на умовах якого [PERSON] як позичальником було отримано від ТОВ «Мілоан» як кредитодавця кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн. на умовах платності, строковості та поворотності. Вищевказаний договір було укладено в електронній формі з використанням електронного підпису через одноразовий ідентифікатор, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Отримання [PERSON] від ТОВ «Мілоан» кредитних коштів в розмірі 7 000,00 грн., (які були перераховані на його картковий рахунок), в повній мірі підтверджується матеріалами справи та інформацією наданою АТ «Універсал Банк» стосовно рахунків (руху коштів по рахунках) відкритих на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), де зазначено дату 19.12.2023 року та суму операції 7 000,00 грн. номери картки та рахунку на яку здійснено переказ вказаних коштів. Виходячи з вищевикладеного встановлено, що [PERSON] скориставшись наданими йому ТОВ «Мілоан» кредитними коштами, вимоги (умови) вищезазначеного договору стосовно повернення кредитних коштів та плати за їх користування не виконав, в результаті чого в нього утворилася заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка згідно розрахунку первісного кредитодавця ТОВ «Мілоан» становить 22 508,50 грн. яка складається: з заборгованості за тілом кредиту 7000,00 грн., заборгованості за відсотками 15 151,50 грн., заборгованості за комісіями 357,00 грн.) що підтверджується матеріалами справи, та належним чином не спростовані відповідачем. Нормою п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності з вимогами ст. ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності з вимогами ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 26 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т, відповідно до умов якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитними договорами, у томі числі за кредитним договором №103386392 від 19.12.2023 року де відповідно до Реєстру боржників до даного договору, боржником є відповідач [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) а сума заборгованості становить 22 508,50 грн. Отже після укладення зазначеного договору про відступлення прав вимоги (факторингу), позивач набув права вимоги до відповідача, як правонаступник первісного кредитора. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підтвердження отриманих правничих послуг позивач надав: копію договору №0107 про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2025 укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Апологет», копію Акта №Д/17721 про надання послуг правової (правничої) допомоги від 12.02.2026 року, копію Ордера на надання правничої допомоги ТОВ ФК «Кредит-Капітал», копію Детального опису наданих послуг до акту №Д/17721 від 12.02.2026. Виходячи з встановлених обставин та норм процесуального законодавства, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази про понесення ним судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи є достатніми, допустимими і достовірними, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 8 000,00 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662 грн. 40 коп. ( а.с. 1 ).

Outcome: approved