Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

24 листопада 2025 року представник позивача Лукашук М.П. через систему «Електронний суд» звернувся до Нововолинського міського суду Волинської області з вказаною позовною заявою. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що Комунальне підприємство «Управляюча житлова компанія № 1» Нововолинської міської ради є балансоутримувачем житлового приміщення із фонду соціального призначення за адресою: [ADDRESS] . 14.01.2016 р. Нововолинською міською радою видано ордер на вселення у соціальне житло за адресою: [ADDRESS] [PERSON] разом із членами сім`ї: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . 18.03.2016 р. було укладено Договір найму соціального житла між Житловокомунальним об`єднанням Нововолинської міської ради (попередній балансоутримувач, ліквідований) та [PERSON] терміном дії до 17.03.2018 р., який продовжувався Додатковими угодами до 17.03.2022 р. У встановлений період після закінчення терміну дії Договору найму соціального житла [PERSON] до виконавчого комітету Нововолинської міської ради не звернулася, відповідний пакет документів не подала. В ході неодноразових обстежень фактичного місця проживання (не проживання) встановлено факт відсутності проживаючих у кв. [ADDRESS] . Впродовж останніх п`яти років у соціальній квартирі за адресою: [ADDRESS] ніхто не проживає, квартира знаходиться у занедбаному стані, стіни та покрівля руйнуються, розвелися гризуни, комунальні послуги не оплачуються, заборгованість за оренду соціального житла станом на 01.10.2025 р. становить: 2 201,64 грн., за управління будинком та прибудинковою територією становить: 5 844,80 грн. До КП «УЖК № 1» постійно надходять усні звернення скарги від сусідів про те, що через відсутність проживаючих у кв. [ADDRESS] псуються конструктивні елементи будинку вцілому, шириться грибок. Крім того, враховуючи наявність великої кількості осіб, що потребують соціального житла, виконавчий комітет Нововолинської міської ради прийняв рішення № 244 від 01.06.2023 р. про виселення громадян із житлових приміщень, що належать до фонду соціального призначення, яким зобов`язав балансоутримувача КП «УЖК № 1» звернутися із позовом до суду про виселення наймача [PERSON] та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Зі слів сусідів, у березні 2022 р. [PERSON] разом із дітьми виїхала за кордон та з того часу в Україну не поверталася. Враховуючи наведене, представник позивача вважає, що [PERSON] та члени її сім`ї: син [PERSON] та син [PERSON] , втратили право користування житловим приміщенням соціальною квартирою [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад три роки без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, не сплатою за комунальні послуги, руйнацією житлового приміщення, наявністю великої кількості осіб, які потребують соціального житла, а тому КП «УЖК № 1» як балансоутримувач звертається до суду з даною позовною заявою та просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням із фонду соціального призначення, квартирою [ADDRESS] , визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням із фонду соціального призначення, квартирою [ADDRESS] , Ввизнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням із фонду соціального призначення, квартирою [ADDRESS] , крім того, стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Управляюча житлова компанія № 1» Нововолинської міської ради заборгованість по оплаті оренди соціального житла в сумі 2 201,64 грн., заборгованість по оплаті житлової послуги з управління будинком та прибудинковою територією в сумі 5 844,80 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Нововолинського міського суду Волинської області від 03 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у вказаній цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 15 січня 2026 року зобов`язано орган опіки та піклування Службу у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради надати суду письмовий доказ, а саме: висновок про доцільність (або не доцільність) визнання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням. 24 лютого 2026 року начальник служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, представник органу опіки та піклування Думич І.О. подала до суду письмовий висновок виконавчого комітету Нововолинської міської ради, як органу опіки та піклування про доцільність визнання дитини неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, затверджений рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 19.02.2026 р. № 184. В підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 10 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26 березня 2026 року о 11 год. 00 хв. Представник позивача начальник КП «УЖК № 1» Лукашук М.П. у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представника КП «УЖК № 1», позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] правом подати відзив не скористалися, в засідання не з`явилися. Відповідно до вимог статті 128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими, судові виклики за зареєстрованим місцем проживання не вручені через відсутність адресатів. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року в справі № 911/3142/19 сформував правову позицію, згідно з якою направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Датою рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України) 27.03.2026 року. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку. Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Управляюча житлова компанія № 1» Нововолинської міської ради є балансоутримувачем житлового приміщення із фонду соціального призначення за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради № 138 від 07.04.2022 року (а.с. 13 на зворотному боці). 14.01.2016 року Нововолинською міською радою видано ордер на вселення у соціальне житло за адресою: [ADDRESS] [PERSON] разом із членами сім`ї син [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). 18.03.2016 року між Житловокомунальним об`єднанням Нововолинської міської ради та [PERSON] укладено Договір № 2 найму соціального житла терміном дії до 17.03.2018 року (а.с. 15 на зворотному боці 16 на зворотному боці), вказаний договір продовжувався додатковою угодою від 26 березня 2018 року до 17 березня 2019 (а.с. 18 на зворотному боці), додатковою угодою від 01 квітня 2019 року до 17 березня 2020 (а.с. 18); додатковою угодою від 30 березня 2020 року до 17 березня 2021 (а.с. 17 на зворотному боці); додатковою угодою від 18 червня 2021 року до 17 березня 2022 (а.с. 17). У встановлений період після закінчення терміну дії договору найму соціального житла [PERSON] до виконавчого комітету Нововолинської міської ради не звернулася, відповідний пакет документів не подала. В ході неодноразових обстежень фактичного місця проживання (не проживання) встановлено факт відсутності проживаючих у кв. [ADDRESS] , що підтверджується актом, затвердженим начальником КП «УЖК № 1» Лукашуком М.П. 12 грудня 2023 року (а.с. 20 на зворотному боці) та актом, затвердженим начальником КП «УЖК № 1» Лукашуком М.П. 02 січня 2024 року (а.с. 20). Зі слів сусідів встановлено, що мешканка квартири [ADDRESS] [PERSON] разом з дітьми практично не проживала у даному житлі з моменту його виділення, а у 2022 році виїхала за кордон і з того часу їх ніхто не бачив. Заборгованість за оренду соціального житла станом на 01.10.2025 р. становить 2 201,64 грн., що підверджується картками рахунку 3722 та 36.4 (а.с. 6-8), за управління будинком та прибудинковою територією становить 5 844,80 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком (а.с. 11). Рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області № 244 від 01 червня 2023 року «Про виселення громадян із житлових приміщень, що належать до фонду соціального призначення» вирішено у зв`язку із закінченням договорів найму соціального житла, тривалою відсутністю за місцем проживання колишніх наймачів житла із фонду соціального призначення, великою заборгованістю за житлово-комунальні послуги, зобов`язати УЖК № 1, як балансоутримувача житлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , звернутись із позовом до суду про виселення наймачів [PERSON] із соціального житла, як таких, що втратили право на користування житловим приміщенням із фонду соціального призначення без надання іншого житлового приміщення та стягнення з вищевказаних осіб заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с. 12). Із висновку про доцільність визнання дитини неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, затвердженим рішенням виконавчого комітету 19.02.2026 № 184 (а.с. 77-80) вбачається, що [PERSON] навчався у Нововолинському ліцеї № 4. Відповідно до інформації з Нововолинського ліцею № 4 відомо, що [PERSON] , [INFO] , припинив навчання у 5-Б класі закладу 16.09.2022 року. Причина вибуття продовження навчання у Громадській початковій школі в м. Щецні 172, Республіка Польща (на підставі заяви матері та відповідної довідки). За наявною інформацією, [PERSON] та її син [PERSON] з 2022 року фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з перебуванням за кордоном. Дані про подальше проживання дитини разом з матір`ю за межами України свідчать, що дитина не є бездоглядною та перебуває під піклуванням законного представника. Службою у справах дітей вживалися заходи для встановлення зв`язку з матір`ю дитини, однак отримати її позицію щодо користування житловим приміщенням не вдалося. Враховуючи тривале фактичне непроживання дитини у соціальному житловому приміщенні, відсутність відомостей про намір повернення, проживання дитини разом із законним представником за межами України, а також необхідність раціонального використання житлового фонду соціального призначення, виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне визнати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Велика палата Верховного Суду в постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) звернула увагу на те, що ЖК УРСР прийнято 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. В свою чергу Цивільний кодекс є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України. Законодавець при прийнятті ЦК України не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин в цілому, разом з тим, відносини, які регулюються ЖК УРСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічні правові позиції Верховного Суду України та Верховного Суду викладені в постановах від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, 25.07.2018 року у справі № 638/13030/13-ц та 14.08.2019 року у справі № 702/101/18. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 09.12.2020 року по справі № 209/2642/18. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що відповідачі більше одного року відсутні за місцем своєї реєстрації без поважних причин, що свідчить про втрату ними інтересу до вказаного житлового приміщення, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим приміщенням не було, підстав для збереження за відповідачами житлового приміщення не встановлено, реєстрація відповідачів у житловому приміщенні створює перешкоди у користуванні та розпорядженні цим майном, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позовної у повному обсязі та визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом. Крім того, представник позивача просив стягнути з [PERSON] 2 201,64 грн. заборгованості по оплаті оренди соціального житла та 5 844,80 грн. заборгованості по оплаті житлової послуги з управління будинком та прибудинковою територією. Частиною другою статті 2 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» користування соціальним житлом є платним. Плата за соціальне житло визначена статтею 28 цього Закону та складається з плати за найм житла, утримання жилих будинків та прибудинкових територій, комунальні послуги. Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 25 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» наймач соціального житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги та користування жилим приміщенням у строки, встановлені договором або законодавством. Згідно розрахунку нарахувань та оплати з 01.01.2022 року по 31.01.2025 року заборгованість [PERSON] за оренду соціального житла станом на 01.10.2025 року становить 2 201,64 грн. Згідно оборотно-сальдової відомості за червень 2018 року жовтень 2025 року по розрахунках за особовим рахунком за адресою: [ADDRESS] , заборгованість [PERSON] по оплаті житлової послуги з управління будинком та прибудинковою територією становить 5 844,80 грн. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Враховуючи наведене і також те, що загальний розмір заборгованості відповідачем [PERSON] не спростовано та не оспорюється, позивачем надано розрахунки на підтвердження вказаної суми заборгованості, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги про cтягнення заборгованості підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9 689,60 грн.

Outcome: approved