Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

ТОВ «НАШ ДОБРОБУТ», в інтересах якого діє адвокат Козар М.В., звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості з надання послуг з утримання будинку. Позов мотивований тим, що 28.12.2016 року між ТОВ «НАШ ДОБРОБУТ» та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради укладено Договір про надання послуг з управління будинком, прибудинковою територією та об`єктами благоустрою (з подальшими змінами та доповненнями). В подальшому між вказаними сторонами договору укладено додаткові угоди про внесення змін до Договору відповідно до якої сторони виклали Договір у новій редакції. Згідно з п.1-3 Договору, управитель зобов`язується надавати замовникові послуги з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами чинного законодавства та умовами цього договору. Згідно Додатків 1 до Договору вартість послуг за 1 кв.м. загальної площі майна становить: з 01.01.2017 року 1,1508 грн.; з 01.01.2018 року 1,7607 грн.; з 01.01.2019 року 2,89 грн.; з 01.01.2020 року 3,13 грн.; з 01.01.2021 року 3,66 грн.; з 01.01.2022 року 4,08 грн.; з 01.01.2023 року 4,08 грн.; Зазначає, що право приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , належить відповідачам по справі на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 11.06.2003, виданого виконкомом Ужгородської міської ради, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №453030502 від 21.11.2025. Вказує, що протягом всього періоду послуги були спожиті відповідачами, жодних заперечень з їх боку щодо неякісності послуг чи неповноти до позивача не надходило. Свої зобов`язання з оплати за надані послуги відповідачі не виконують, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 09.06.2017 року по 31.12.2023 року загальна сума якої становить 11847,70грн. Позивач зазначає, що відповідачі частково оплачували заборгованість, а саме, у жовтні 2020 на суму 400грн., в червні суму 400грн., в червні суму 500грн., в січні 2023 року суму 500грн., що враховано у розрахунку. Також у зв`язку з несвоєчасною оплатою за надані послуги просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати в розмірі 3881,15грн., пеню в розмірі 1772,61грн. та 3%річних в розмірі 1512,43грн. Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НАШ-ДОБРОБУТ» заборгованість за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн., витрати за надання правничої допомоги в сумі 4000 грн., витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій - отримання відомостей із ДРПР в сумі 500грн. Відповідач 1 [PERSON] у відзиві на позов з позовними вимогами не погоджується, зокрема, посилаючись на відсутність договору та недоведеність підстав виникнення боргу. Також просить застосувати строк позовної давності як загальної так і спеціальної щодо нарахування штрафних санкцій. Також заперечує щодо стягнення судових витрат, оскільки реальність таких позивачем не підтверджена. Вказує на безпідставність солідарного стягнення заборгованості. Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав. Представник позивача в судовому засідання підтримав позовні вимоги та просив їх задоволити з мотивів викладених у позові. Відповідач 1 проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. У випадку стягнення з неї заборгованості просила про реструктуризацію. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. За приписом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 28.12.2016 між ТОВ «Наш - Добробут» (надалі Управитель) та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради укладено договір про надання послуг з управління будинком, прибудинковою територією та об?єктами благоустрою (з подальшими змінами та доповненнями). 31.12.2018 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ТОВ «Наш - Добробут» укладено додаткову угоду про внесення змін до Договору про надання послуг з управління будинком, прибудинковою територією, та об?єктами благоустрою від 28.12.2016. Вказаною додатковою угодою сторони виклали Договір у новій редакції. Договір має додатки, які є його невід?ємною частиною: Додаток 1 «Тариф, структура, періодичності та строки виконання», Додаток 2 «Загальні відомості про будинок», Додаток 3 «Кошторис витрат на утримання будинку та прибудинкової території». Пункт 1-3 Договору передбачає, що Управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу згідно з вимогами чинного законодавства та умовами цього договору. Управитель надає послуги відповідно до тарифу, структури, періодичності та строків виконання, які зазначені у Додатку 2 до Договору та є його невід?ємною частиною. Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання задоволення господарсько - побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Згідно з п. 10 Договору, плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 10 - го числа місяця, наступного за розрахунковим. Відповідно до Додатків 1 до Договору вартість послуг за 1 кв.м загальної площі майна становить: з 01.01.2017 року 1,1508 грн.; з 01.01.2018 року 1,7607 грн.; з 01.01.2019 року 2,89 грн.; з 01.01.2020 року 3,13 грн.; з 01.01.2021 року 3,66 грн.; з 01.01.2022 року 4,08 грн.; з 01.01.2023 року 4,08 грн. Так, за квартирою [ADDRESS] щодо нарахування та обліку платежів за послуги надані управителем ТзОВ «Наш - Добробут» значиться Особовий рахунок № [NUMBER] оформлений на ім?я власників [PERSON] , [PERSON] . Позивач, ТзОВ «Наш - Добробут» взяті на себе зобов`язання згідно вищевказаних Договорів (з врахуванням Додатків) з утримання будинку [ADDRESS] виконує належним чином. Такі послуги надаються систематично, у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Станом на час звернення до суду з позовом, претензій, скарг щодо порушення позивачем порядку надання житлово-комунальних послуг, зміни їхніх споживчих властивостей, надання неналежної якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт тощо, до ТзОВ «Наш - Добробут» з боку [PERSON] та [PERSON] не надходило. 3 відповідним Актом - претензією у зв?язку з цим відповідно до ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі не звертались. Разом з тим, відповідачі своїх зобов`язань зі сплати коштів за надані послуги не виконують, у зв`язку з чим, за період з 09.06.2017 року по 31.12.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 11847,70 гривень. Наведене підтверджується розрахунком суми заборгованості за послугу з управління будинком. Оскільки відповідачі не виконали свої зобов`язання перед управителем будинку - позивачем ТзОВ «Наш - Добробут», у складі якого знаходиться належне їм нерухоме майно, щодо своєчасної та в повному обсязі оплати послуги з управління багатоквартирним будинком, за період з червня 2017 року по жовтень 2025 року розмір інфляційних збитків становить 3881,15 гривень, 3%річних -1512,43грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Також, пеня за період травень 2019 року січень 2024 року становить суму у розмірі 1772,61грн., що підтверджується розрахунком. Отже, загальний розмір заборгованості відповідачів перед ТОВ «Наш -Добробут» становить суму у розмірі 19013,89 гривень. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою закону визначено також способи захисту цивільних прав та інтересів та визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Зокрема, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з п.12 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Відповідно до п. 1, 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Судом встановлено, що позивач є надавачем послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою місцезнаходження об`єкту нерухомості відповідача з 28.12.2016 та відповідно надає відповідачу як власнику такого будинку відповідну житлово-комунальну послугу. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. Судом встановлено, що у спірний період з червня 2017 року по грудень 2023 року відповідачам надавались позивачем послуги з управління багатоквартирним будинком. Вказане відповідачами не спростовано. Згідно зі ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що згідно Додатків 1 до Договору вартість послуг за 1 кв.м. загальної площі майна становить: з 01.01.2017 року 1,1508 грн.; з 01.01.2018 року 1,7607 грн.; з 01.01.2019 року 2,89 грн.; з 01.01.2020 року 3,13 грн.; з 01.01.2021 року 3,66 грн.; з 01.01.2022 року 4,08 грн.; з 01.01.2023 року 4,08 грн.; Право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 11.06.2003 виданим виконкомом Ужгородської міської ради, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №453030502 від 21.11.2025. З наданих позивачем розрахунків слідує, що заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги з управління багатоквартирним будинком за період з червня 2017 року по жовтень 2025 року становить 11847,70грн., розмір інфляційних збитків становить 3881,15 гривень, 3%річних -1512,43грн., пені за період травень 2019 року січень 2024 року - 1772,61грн. Контррозрахунку заборгованості відповідачами суду не надано. Відповідно до ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь ТОВ «НАШ-ДОБРОБУТ» заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 19013грн. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними та допустимими доказами, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просить стягнути з відповідача 4000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Для подання даної позовної заяви позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката Козара М.В., з яким було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №б/н від 11.09.2024 року. Відповідно до додаткової угоди №12 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 05.12.2025 року визначено фіксований розмір гонорару, який становить 4000грн. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач подав Акт виконаних робіт до додаткової угоди від 05.12.2025 (Договір про надання правничої допомоги від 11.09.2024) з детальним описом робіт (послуг); платіжну інструкцію №1433 від 07.12.2025. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Враховуючи принцип обґрунтованості та пропорційності, характер та час витрачений на виконання адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідачів витрати, пов`язані зі зверненням до нотаріуса та отримання послуги по наданню відомостей із ДРРП, в тому числі за користування реєстром щодо квартири [ADDRESS] , у сумі 500грн. У підтвердження понесення вказаних витрат подав довідку приватного нотаріуса Яни Горової вих. від 21.11.2025, в якій вказано, що за отримання позивачем довідок з ДРРП, в тому числі 453030502 (щодо права власності відповідачів), ним сплачено 2000грн. Суд критично оцінює доводи відповідача 1 викладені у відзиві на позовну заяву щодо відсутності укладеного з позивачем договору, надання послуг неналежної якості та заперечення солідарного зобов`язання з огляду на наступне. Згідно із ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України по справі 20 квітня 2016 року по справі 221/515/15-а. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положеньст.360-7 ЦПК України, про те що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Претензій, скарг щодо порушення позивачем порядку надання житлово-комунальних послуг, зміни їхніх споживчих властивостей, надання неналежної якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт тощо від відповідачів не надходило. 3 відповідним Актом - претензією у зв?язку з цим відповідно до ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі також не звертались. Стосовно твердження відповідача 1 про пропуск позивачем строку позовної давності як в частині стягнення боргу так і штрафних санкцій, то такі теж не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) будо запроваджено в Україні з 12.03.2020р. на підставі постанови КМУ від 11.03.2020р. №211, та відмінено з 30.06.2023р. на підставі постанови КМУ від 27.06.2023р. №651. Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Відтак позивачем нараховано суму боргу та штрафних санкцій в межах строку позовної давності. Відповідача 1 у судовому засіданні просить розстрочити виконання рішення на півроку, оскільки є пенсіонером за віком, отримує пенсію в розмірі 5000грн. і стягнення з неї одразу всієї суми позбавить її засобів до існування. Представник позивача просив задоволити клопотання частково, розстрочивши виконання рішення на три місяці. Згідно зі ст.267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Стаття 265 ЦПК України не містить окремо визначені підстави для розстрочення виконання рішення суду, тому застосовуються положення статті 435 цього Кодексу. Так, підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина третя та четверта статті 435 ЦПК України). Розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення (частина п`ята статті 435 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи відповідач 1 [PERSON] , народилась [INFO] , отже є пенсіонером за віком. Зазначає, що її син [PERSON] - відповідач 2, пропав і від нього немає жодних відомостей понад два роки. Таким чином, сплата повної суми заборгованості, яка присуджена до стягнення може скласти надмірний тягар для відповідача. Отже, врахувавши матеріальне становище відповідача 1, суд вважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду зі стягнення загальної суми боргу на 4 місяці зі сплатою щомісячних платежів у розмірі 4753, 47грн. враховуючи, що даний обов`язок є солідарним. Суд вважає, що розстрочка виконання рішення стане стимулом для добровільного виконання відповідачем своїх зобов`язань та забезпечить задоволення вимог позивача, що відповідає завданню цивільного судочинства. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3028грн., сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved