Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з 03.04.2023 по 22.04.2025 вона перебувала у трудових відносинах з Громадською організацією «Об`єднана поміч Україні». 22.04.2025 її звільнено у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці. Наказ про звільнення був висланий лише 16.06.2025, а вручений позивачці 23.06.2025. У день звільнення позивачка перебувала у відпустці, тому відповідачу було направлено лист із вимогою провести розрахунок. Проте, ні у день звільнення, 22.04.2025, ні наступного дня відповідач письмово не повідомив позивачку про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив їх виплату. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі 240154,15 грн., яка складається з оплати лікарняного, відпустки, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та компенсації за вимушений прогул, за вирахуванням податків, військового збору та частини сплаченої заробітної плати. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, пояснення сторін, оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах із Громадською організацією «Об`єднана поміч Україні», що підтверджується копією трудового договору № 11-2025 від 01.01.2025 та наказом по особовому складу. Наказом від 22 квітня 2025 року позивача звільнено з підстав, передбачених пунктом 6 статті 36 КЗпП України - у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці. Як встановлено судом, копія наказу про звільнення була направлена відповідачем лише 16.06.2025 року та вручена позивачу 23.06.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці та на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи лише за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу про звільнення та провести з ним повний розрахунок у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Судом встановлено, що в день звільнення 22.04.2025 року та наступного дня відповідач не провів повний розрахунок із позивачем, не повідомив письмово про нараховані суми, а також не надав відповіді на неодноразові письмові звернення позивача. Факт перебування позивача на лікарняному з 01.04.2025 по 16.04.2025 підтверджується листками тимчасової непрацездатності №16748167-2031078153-1 від 01.04.2025, №16748167-2031173534-1 від 05.04.2025, №16868052-2031290829-1 від 09.04.2025 та №16868052-2031430566-1 від 15.04.2025. Розрахунок середньоденної заробітної плати для лікарняних здійснювався за розрахунковий період з квітня 2024 по березень 2025. Всього заробітку за розрахунковий період - 763747,26 грн. Середньоденний заробіток склав 2157,48 грн. Таким чином, сума нарахувань за період з 01.04.2025 по 16.04.2025 (16 календарних днів) складає 34519,68 грн. Згідно зі статтею 83 КЗпП України у разі звільнення працівникові виплачується компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки. За період з 17.04.2025 по 22.04.2025 (6 календарних днів) позивач перебувала у щорічній відпустці. Середньоденний заробіток для розрахунку відпускних - 2149,16 грн, таким чином нарахування за цей період становить 12894,96 грн. Компенсація за невикористані 25 календарних днів щорічної відпустки складає 2149,16 ? 25 = 53729,00 грн. З огляду на приписи статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі не менше середнього місячного заробітку. Вихідна допомога розрахована за розрахунковий період з 01.02.2025 по 31.03.2025, виходячи з заробітку за останні два місяці роботи. Загальний заробіток за лютий та березень 2025 року становить 144985,50 грн. Середньоденний заробіток - 3717,58 грн. Вихідна допомога = 3717,58 ? 20,5 днів = 76210,39 грн. Загальна сума нарахувань за квітень 2025 року з урахуванням лікарняних, відпускних, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги становить 177354,03 грн. Як зазначила позивач у позові, 16.04.2025 вона отримала заробітну плату за першу половину квітня у розмірі 6017,49 грн, яку слід відняти від загальної суми заборгованості, оскільки фактично в квітні вона не працювала. Відповідно, загальна сума заборгованості складає 177354,03 - 6017,49 = 171336,54 грн. Суд перевірив надані розрахунки та дійшов висновку, що нарахування лікарняних, відпускних, компенсації та вихідної допомоги обґрунтоване та відповідає вимогам законодавства. Відповідачем не подано альтернативного розрахунку або доказів, які спростовували б ці нарахування. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою надання копії наказу про звільнення, суд виходить з наступного. Частиною 5 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Так, вимушений прогул визначається як період часу, протягом якого працівник з вини роботодавця не мав можливості виконувати трудові функції, передбачені трудовим договором. Причиною виникнення вимушеного прогулу може бути: незаконне звільнення, неправильне формулювання причини звільнення у наказі про звільнення, затримка видачі копії наказу з вини роботодавця, що перешкоджала працевлаштуванню працівника в іншого роботодавця. Таким чином, вимушений прогул визначається як період часу від моменту порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення, переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причини звільнення або затримка копії наказу) до моменту відновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення на роботі чи встановлення факту перешкоджання працевлаштуванню. Для застосування цієї норми необхідна наявність трьох умов: -затримка видачі копії наказу про звільнення; -вина роботодавця; -наявність вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі наказу. Отже, вимушений прогул виникає внаслідок протиправних дій або бездіяльності роботодавця, через які працівник позбавлений можливості виконувати трудові обов`язки та отримувати заробітну плату. За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати. Оплата вимушеного прогулу у встановлених законом випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності є трудове майнове правопорушення, що включає: неналежне виконання трудових обов`язків (протиправні дії або бездіяльність), наявність майнової шкоди у вигляді втраченої заробітної плати, причинний зв`язок між порушенням обов`язків і шкодою, а також вина роботодавця. Для притягнення роботодавця до відповідальності необхідні всі чотири умови. У справі позивач не надав доказів того, що затримка видачі копії наказу перешкоджала її працевлаштуванню на іншу роботу. Встановлені обставини не свідчать про наявність протиправних дій відповідача, що призвели до вимушеного прогулу [PERSON] . Відповідно, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу через затримку надання копії наказу про звільнення відсутні. Суд зазначає, що суми, які стягуються судом, визначаються без утримання податків та зборів, оскільки обов`язок їх нарахування та перерахування покладається на роботодавця як податкового агента. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати, то судовий збір у розмірі 1005,17 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial