Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 20.03.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №579865718. В кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. Позивач вказав, що первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 8500,00 грн. 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, до якого в подальшому укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №137 від 08.06.2021, до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01. Згідно витягу з реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача. 28.10.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу №28/10/24/У відповідно до умов якого позивачу було відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором. Згідно реєстру боржників до договору факторингу до позивача від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача. Позивач вказав, що станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором №579865718 від 20.03.2021 року становить 28557,00 грн., яка складається з: -8500,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; -20057,00 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; -0,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями. Окрім того, позивач просить стягнути витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. та судовий збір. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 10.12.2025 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзив на позов не подав. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Згідно копії договору кредитної лінії №579865718 від 20.03.2021 року укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір за яким кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит на суму 8500,00 грн. на умовах строковості, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.628ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За змістом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, у постанові від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, якщо договір про надання фінансового кредиту підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами то підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. У такий спосіб сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Відповідно до Розділу 10 кредитного договору «Реквізити сторін» вбачається, що даний договір підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим підписом одноразовим ідентифікатором. Враховуючи викладене, суд вважає укладеним кредитний договір, який підписаний позичальником за допомогою одноразового підпису одноразовим ідентифікатора. Отримання відповідачем коштів за договором підтверджується платіжним дорученням №e2653b7f-0e3d-4457-a5d4-e6d463645f37 від 20.03.2021 в якому зазначено, що платником є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а отримувачем [PERSON] , сума платежу: 8500,00 грн., призначенням платежу вказано: переказ коштів згідно договору №579865718 від 20.03.2021, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer. Номер платіжної картки на яку перераховано кредитні кошти збігається з номером картки вказаним в заявці на отримання грошових коштів в кредит від 20.03.2021. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором суд зазначає наступне. Згідно наданих копій договорів та додатків до них вбачається, що право грошової вимоги перейшло до позивача через укладені договори факторингу первинного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», в подальшому боргові зобов`язання перейшли до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», з яким позивач і уклав договір факторингу №28/10/24-У від 28.10.2024. Згідно реєстру боржників від 28.10.2024 борг відповідача перейшов до нового кредитора у сумі 20057,00 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином, перехід права вимоги за кредитним договором до позивача підтверджується доданим до позову договорами факторингу та реєстрами боржників. Щодо розміру заборгованості суд зазначає, що відповідно до наданої виписки з особового рахунку за кредитним договором №579865718 від 20.03.2021 року загальний розмір заборгованості становить 28557,00 грн., яка складається з: -8500,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; -20057,00 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Заборгованість за наданим тілом кредиту підтверджується матеріалами справи, не заперечується відповідачем, а тому розмір заборгованості за тілом кредиту суд вважає доведеним. Щодо розміру заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Відповідно до п.1.2 договору кредит надається строком на 16 днів від дати отримання кредиту позичальником. Відповідно до пункту 1.3 договору сторони погодили, що встановлений в п.1.2 Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. У пункті 4.2 договору визначено також, що строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного в пункті 1.2 Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку договору надання кредиту, передбачених пунктом 1.3 та пунктом 1.7 Договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дій Договору, діють до повного їх виконання. В той же час згідно із п.1.7 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору). Матеріали справи містять довідку щодо дій позичальника в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», яка сформована 13.08.2023 о 19:27:03, в якій наявні відомості про вчинення відповідачем дій, з метою продовження дисконтного періоду. А саме 04.04.2021 року сплачено процентів в сумі 1928,00 грн. та продовжено на 29 днів строк кредитування з кінцевою датою оплати 04.05.2021 року. Оплата процентів в дисконтний період підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Таким чином, суд вважає, що позивач додав до матеріалів докази на підтвердження того, що відповідачем здійснювались дії щодо продовження строку дисконтного періоду, а тому відповідно до умов кредитного кредит був наданий строком до 04.05.2021. В п. 4.3. кредитного договору передбачено, що сторони погоджуються, що проценти нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його розірвання є процентами за користування грошовими коштами в розуміння ч. 2 ст. 625 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та в Постанові КГС ВС від 25.07.2023 № 910/19891/20 вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Окрім того, суд вважає, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань у зв`язку із незабезпеченням виконання договірних зобов`язань між боржником та кредитором не може розглядатися як «відкладальна обставина» в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, оскільки фактично призводить до інших умов договору (строку кредитування), які визначені між сторонами згідно кредитного договору, зокрема 45 (16+29) календарних днів. А тому п.1.7 договору прямо суперечить п.п.1.2 та 1.4.1 та фактично застосовується до позичальника, як штрафні санкції. Отже, нарахування відсотків повинно відбуватися в межах строку кредитування, тобто 45 днів, а нарахування відсотків, які здійснені поза даним строком є неправомірними. Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості про щоденні нарахування за кредитним договором виданого первинним кредитором ТОВ «Манівео швидка фізична допомога» та його правонаступником ТОВ «Таліон Плюс», нарахування процентів за кредитним договором здійснювалися до 08.06.2021 року та відповідно правонаступником до 01.08.2021 року, тобто понад визначений договором строк кредитування з урахуванням пролонгації, а саме до 04.05.2021 року. А тому суд вважає, що наданий позивачем розрахунок щодо заборгованості по вказаному договору, таким, що не відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства, а тому не бере його до уваги як належний та допустимий доказ. При визначенні розміру відсотків за користування кредитом, суд бере до уваги, що кредит надано строком на 16 днів та продовжено на 29 днів, а тому враховуючи суму наданого кредиту в розмірі 8500,00 грн. та 1,62 та 1,66 відсотків в день від суми залишку кредиту (відповідно до п.1.4.1. та п.1.4.2), то сума нарахованих відсотків становить (8500,00 грн.?1,62%)?16 днів = 2203,20 грн. та (8500,00 грн.?1,66%)?29 днів = 4091,90 грн. А тому розмір відсотків за користування позикою, який підлягає до задоволення становить 4091,90 грн. Враховуючи, що відповідно до розрахунків заборгованості (ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фізична допомога») відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості суми в розмірі 1928,00 грн. та 1917,00 грн., суд вважає за необхідне зарахувати їх в рахунок погашення заборгованості та остаточно визначити заборгованість, яка підлягає стягненню: (8500+4091,90) (1928,00 +1917,00) = 8746,90 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання по договору, а право вимоги по ньому перейшло до позивача, а тому підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками нараховані за період з 20.03.2021 по 04.05.2021. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесених витрати на правничу допомогу представник позивача надав копію Договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 укладеного з Адвокатським бюро «Соломко та партнери», протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, Акт прийому-передачі наданих послуг від 26.11.2025 та Додаткову угоду №25770527142 від 20.11.2025 року. Відповідно до ч.4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат понесену позивачем на професійну правничу допомогу, суд враховує Постанову Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24), в якій зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: partial