Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

29.01.2026 року до суду звернувся директор ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. В позові посилалися на те, що 27.06.2024 року між ТОВ «Еко Фін» та [PERSON] укладено кредитний договір №48044369. Кредитний договір укладений відповідно ч.1 ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування» в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 2500 грн.; строк користування кредитними коштами - 730 днів (з 27.06.2024 до 26.06.2026 включно) та складається із дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду. Проценти за користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду становлять - 0.01 % за один день від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно умов кредитного договору при застосуванні Програми лояльності та/чи акційних умов отримання кредиту, відповідно Правил можуть застосовуватися інші значення дисконтної (пільгової) процентної ставки. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі 1% за один день від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, перерахувавши грошові кошти на рахунок позичальника. 08.12.2025 року було укладено договір № 08-12/25, відповідно якого ТОВ «Еко Фін» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 48044369. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №48044369 від 27.06.2024 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно розрахунку заборгованості, становить 16150 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2500 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 13250 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 400 грн.; заборгованість за пенею та/або штрафами - 0.00 грн.; заборгованість за комісіями - 0.00 грн.; інфляційні збитки - 0.00 грн.; нараховані 3% річних - 0.00 грн. Прохали стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором №48044369 від 27.06.2024 року у розмірі 16150 грн.; стягнути судовий збір 3328 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн.; розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, не заперечували проти заочного розгляду справи. 02.02.2026 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.03.2026 року представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові прохали розгляд справи проводити без участі представника, не заперечували проти заочного розгляду справи. 26.03.2026 року відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав, відзив на позов не подав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився відповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю №2290295 від 30.01.2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру, фактично мешкає як ВПО за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю №2290314 від 30.01.2026 року з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери. 27.06.2024 року між ТОВ «Еко Фін» та [PERSON] укладено Договір № 48044369 про споживчий кредит, згідно умов якого сума кредиту (загальний розмір) складає 2500 грн., строк кредиту 730 днів з 27.06.2024 року по 26.06.2026 року, проценти за користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду становлять - 0.01 % за один день від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, при застосуванні Програми лояльності та/чи акційних умов отримання кредиту, відповідно Правил можуть застосовуватися інші значення дисконтної (пільгової) процентної ставки. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі 1% за один день від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (365% річних) Договір укладено в електронному вигляді, підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «ZTA1MTc1». Аналогічні умови зазначено у Паспорті споживчого кредиту, який також підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «ZTA1MTc1». ТОВ «Еко Фін» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 2500 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією квитанції ТОВ «ПрофітГід» №41948-12480-45183 від 27.06.2024 року. Згідно копії виписки за кредитом ТОВ «Еко Фін» станом на 08.12.2025 року [PERSON] має заборгованість на загальну суму 15750 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2500 грн.; заборгованість за відсотками 13250 грн. 08.12.2025 року ТОВ «Еко Фін» на підставі Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 08-12/25 за плату відступило, а ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 48044369 від 27.06.2024 року на загальну суму 15750 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2500 грн.; заборгованість за відсотками 13250 грн., що підтверджується копією реєстру боржників. 25.12.2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» на електронну адресу відповідача направило вимогу про дострокове погашення заборгованості, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення. Згідно копії розрахунку заборгованості за кредитним договором ТОВ «Факторинг Партнерс» станом на 08.01.2026 року [PERSON] має заборгованість на загальну суму 16150 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2500 грн.; заборгованість за відсотками 13650 грн. Станом на час розгляду справи судом відповідач заборгованість не сплатив. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно висновків, викладених у Постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію». Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд вважає, що надані позивачем докази на підтвердження договірних відносин між ТОВ «Еко Фін» та [PERSON] є належними та допустимими, і аналізуючи в сукупності надані докази, вважає, що факт підписання [PERSON] кредитного договору № 48044369 від 27.06.2024 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора є доведеним, оскільки сторони узгодили порядок їх укладення в електронній формі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «Еко Фін» виконало в повному обсязі умови кредитного договору, надавши відповідачу обумовлену суми кредиту, проте відповідач прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого має заборгованість за договором про споживчий кредит №48044369 від 27.06.2024 року в розмірі 16150 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2500 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 13250 грн.; заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 400 грн. Згідно укладеного Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 08-12/25 від 08.12.2025 року право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс». Частиною 1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договором строки, договір залишаються невиконаним, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит №48044369 від 27.06.2024 року в розмірі 16150 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2500 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 13250 грн.; заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 400 грн. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень суду не надав, то суд вирішив справу за наявними матеріалами. Тому суд вважає, що за наявними матеріалами позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому судовий збір у сумі 3328 грн., який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію Договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року між АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс»; копію заявки №82 від 09.12.2025 року на надання юридичної допомоги; копію витягу з Акту №24 про надання юридичної допомоги від 22.12.2025 року. Так, згідно копії витягу з Акту №24 про надання юридичної допомоги від 22.12.2025 року сторони погодили надання наступних правових послуг та їх вартість: 1) надання усної консультації 2 години на суму 3000 грн.; 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 2 години на суму 6000 грн., всього в сумі 9000 грн. У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 зазначено «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір». Також, згідно правового висновку у Постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 «Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved