Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовом до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та стягнення невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, у якому просить визнати протиправними дії адміністрації Білгород-Дністровського районного центру соціально-психологічної реабілітації дітей щодо відмови у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення; зобов`язати відповідача виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 5220,00 грн. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, остаточно просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 220 (П`ять тисяч двісті двадцять) гривень 00 копійок; стягнути з Відповідача на користь Позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 (Десять тисяч) гривень 00 копійок; визнати виплату від 28.11.2025 як таку, що здійснена без волевиявлення Позивача та не є добровільним виконанням вимог позову; стягнути з Відповідача на користь Позивача всі понесені судові витрати по справі (за винятком судового збору, від сплати якого Позивач звільнена на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір») відповідно до ч. 5 ст. 141 ЦПК України, оскільки Відповідач виконав вимоги лише після відкриття провадження. Стислий виклад вимог позивача та заперечень відповідача В обґрунтування вимог позовної заяви [PERSON] зазначає, що працює на посаді помічника вихователя у Білгород-Дністровському районному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації. 14 липня 2025 позивач звернулась до відповідача із заявою про надання щорічної основної та додаткової відпустки за особливий характер праці загальною тривалістю 31 календарний день з проханням виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення. Наказом відповідача № 17-нв від 14.07.2025 позивачу надана щорічна відпустка без виплати матеріальної допомоги на оздоровлення. Вважає, що зазначене є порушенням прав позивача та свідченням дискримінаційного ставлення до неї, з огляду на наступне. По-перше, рішення про невиплату прийнято всупереч багаторічній практиці установи. Вважає цей факт особливо несправедливим, оскільки позивач сумлінно та відповідально працює в установі з 1997 року, робота пов`язана із складними дітьми, включаючи і тих, які мають тяжкі невиліковні хвороби. По-друге, у кошторисі центру на 2025 рік передбачені відповідні видатки, однак виплати здійснювались вибірково: керівництву - премії, позивачу - відмова в оздоровчих. По-третє, позивач наголошує, що умовами колективного договору прямо передбачено обов`язковість виплати допомоги на оздоровленням всім працівникам при надання щорічної відпустки. Позивач також звертає увагу, що намагалась вирішити питання, яке є предметом позовної заяви, у позасудовому порядку. Зазначає, що зверталась до Південного Міжрегіонального управління Держпраці із заявою про проведення позапланової перевірки відповідача, однак у проведенні відповідної перевірки відмовлено. Враховуючи викладені обставини, вважає, що наявні підстави для задоволення позову. У доповненнях представника позивача позивач зазначає, що 28.11.2025 на картковий рахунок позивача надійшли кошти з призначенням платежу «зарплата 7903,28 грн». З огляду на суму та обставини справи зазначений платіж імовірно включає частину або повний розмір невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, що є предметом розгляду у даній справі. Відповідач із вимогами позовної заяви не погоджується, вважає, що наявні підстави для відмови у задоволенні позовної заяви з огляду на наступне. Відповідно до приписів ч. 1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Законодавець чітко пов`язує початок перебігу цього строку саме з моментом, коли особа отримала або повинна була отримати інформацію про факт порушення її трудових прав. Отже, добросовісність та правдивість зазначених у позовній заяві обставин мають ключове значення для правильного визначення строків звернення до суду та забезпечення дотримання принципу правової визначеності. Так, намагаючись ввести в оману суд, позивач [PERSON] у своїй позовній заяві зазначає наступне: «Про факт порушення свого права мені стало відомо 21.07.2025 під час ознайомлення з наказом про надання відпустки». Однак вважає, що наведені позивачем твердження не відповідають реальним обставинам справи, оскільки фактично позивач - [PERSON] свідомо подає суду неправдиві відомості з метою створення хибного уявлення щодо моменту, з якого вона дізналася про нібито порушення її трудових прав. Така поведінка, на думку відповідача, є спрямованою на штучне продовження строку звернення до суду та уникнення правових наслідків його пропуску. 14 липня 2025 року позивач - [PERSON] звернулася з заявою на ім`я директора Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації, згідно якої просила: « Прошу Вас надати мені щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарних дні за відпрацьований період роботи з 29 травня 2024 року по 28 травня 2025 року , з 03 серпня 2025 року по 26 серпня 2025 року включно і щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці тривалістю 7 календарних днів за той самий період - з 27 серпня 2025 року по 02 вересня 2025 року включно, з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Того ж дня в.о. директора центру Тетяна Мамалига поставила на вищезазначеній заяві візу: «До наказу, без матеріальної допомоги на оздоровлення зг. кол. дог. 2024-2028р. п. V пп. 5.2.» 14 липня 2025 року було видано наказ в.о. директора Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації «Про надання щорічної відпустки помічнику вихователя [PERSON] » за № 17-нв, Отже, того ж дня, а саме 14 липня 2025 року, [PERSON] було ознайомлено з вищезазначеним наказом, що підтверджується її власним підписом на звороті цього документа (додається). Підпис позивача є беззаперечним доказом того, що вона була поінформована про зміст наказу саме у цей день, а отже - отримала всі необхідні відомості щодо прийнятого роботодавцем (відповідачем) рішення щодо відмови їй у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення. З огляду на це твердження позивача про те, що вона нібито дізналася про порушення лише 21.07.2025 року, є неправдивими та не ґрунтуються на фактичних даних. В свою чергу, з зазначеною позовною заявою позивач звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області лише 21 жовтня 2025 року, тобто з очевидним порушенням тримісячного строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України. З урахуванням викладеного, позовна заява [PERSON] подана після закінчення встановленого законом строку, без поважних причин, без клопотання про його поновлення та з поданням недостовірних даних щодо моменту, з якого розпочався перебіг цього строку. Також щодо змісту позовної заяви звертає увагу на те, що Відповідно пункту 9.2 Положення про центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації, затвердженого наказом служби у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації від 25.11.2022 року №10-О, фінансово-господарська діяльність центру проводиться за рахунок коштів обласного бюджету (субвенції), позабюджетних та ін. фондів. Пп. А п. 4 ст. 90 Бюджетного кодексу України, визначено, що видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення центрів соціально-психологічної реабілітації дітей здійснюються з обласного бюджету. Служба у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації, відповідно до п. 11 розділу 3 Положення про службу у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 08.04.2024 р. №327/А-2024, розробляє і подає на розгляд Одеській обласній державній адміністрації пропозиції стосовно бюджетних асигнувань на виконання програм і здійснення заходів щодо реалізації державної політики з питань дітей. Тобто, головним розпорядником коштів центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації є Одеська обласна державна адміністрація. Згідно з ст. 98 Кодексу законів про працю України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Заробітна плата працівникам Центру виплачується на умовах, визначених трудовим договором, відповідно до Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 р. №1298, наказу Міністерства соціальної політики України від 18.05.2015 р. №526, Постанови Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 р. №963. Позивач у заяві зазначає про порушення права на гарантовану виплату, що є безпідставним звинуваченням і не відповідають закону. Тому, що згідно п. 5.2 розділу V Положення про систему преміювання працівників Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації (Додаток №5) Колективного договору між адміністрацією ЦСПРД на 2024-2028 роки (зареєстрований 02.02.2024 року в управлінні соціального захисту населення Білгород-Дністровської РДА: Матеріальна допомога на оздоровлення виплачується при наданні основної щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. Матеріальна допомога на оздоровлення видається в обов`язковому порядку: Педагогічним працівникам відповідно до ст. 57 ЗУ «Про освіту» у розмірі посадового окладу; Керівникам структурних підрозділів з ненормованим робочим днем - у розмірі 100% посадового окладу; Медичним працівникам згідно Постанови КМУ «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» від 11.05.2011 р. №524, у розмірі посадового окладу; усі інші працівники отримують матеріальну допомогу на оздоровлення за наявності коштів та за рахунок економії фонду оплати праці. При цьому в Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженому постановою КМУ від 14.06.2000 р. №963, посада помічника вихователя не вказана. Відповідно, посада помічника вихователя не відноситься до педагогічних посад. В той же час, відповідно п. 4 Постанови КМУ «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів та коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери" від 30.08.2002 р. №1298, надано право (а не обов`язок) керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах надавати матеріальну допомогу у межах наявних коштів на оплату праці. Тобто, законодавство не гарантує виплату матеріальної допомоги на оздоровлення під час використання основної щорічної відпустки помічнику вихователя, оскільки він не віднесений до педагогічних працівників. Водночас, за наявності коштів у межах фонду заробітної плати, затвердженої кошторисом, керівник має право надавати не педагогічним працівникам допомогу на оздоровлення. Враховуючи той факт, що позивач [PERSON] займає посаду «помічник вихователя», при наявності економії фонду заробітної плати та надходження повного фінансування на кінець звітного 2025 року, їй як і іншим працівникам Центру що не займають посади, які відносяться до педагогічних та медичних посад, за наявності економії фонду заробітної плати запланована виплата матеріальної допомоги на оздоровлення. Отже, з урахуванням наведених вище нормативно-правових положень, слід дійти висновку, що обставини, на які посилається позивач [PERSON] на підтвердження свого права на обов`язкову та гарантовану державою виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, не ґрунтуються на положеннях законодавства та є юридично необґрунтованими. Дійсно, кошторисом затвердженим службою у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації кошторису на 2025 рік заплановано фінансування на заробітну плату та оздоровлення у розмірі - 4076227,00 грн. (для порівняння - кошторис на 2024 рік становив - 4133316,00 грн.). Бухгалтерським відділом Центру зазначено у бюджетному запиті на 2025-2027 рр., що для здійснення відповідного фінансування необхідна сума у розмірі - 4303000,00 грн. (з прорахунком матеріальної допомоги на оздоровлення для усіх працівників), що на 226 773,00 грн. більше ніж затверджено. Тобто, станом на 01.11.2025 року фінансування відбулось на 94,7 % від запитуваного. Тому, виплати матеріальної допомоги на оздоровлення здійснювалися лише педагогічним та медичним працівникам, що визначено законодавством та Колективним договором Центру та з розрахунку надходження фінансування, а не вибірково. Дійсно, 14.07.2025 року [PERSON] звернулася із заявою на ім`я директора [PERSON] щодо надання щорічної відпустки. В цей час, а саме з 08.07.2025 по 23.07.2025 директор проходив стаціонарне лікування в КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» та надалі амбулаторне лікування КНП «Білгород-Дністровський центр первинної медикосанітарної допомоги» Білгород-Дністровської міської ради (лікарняні листки додаються). 15.07.2025 завідуюча господарством, яка була призначена виконувати обов`язки директора Мамалига Тетяна Леонідівна отримала заяву від [PERSON] та винесла резолюцію про видання наказу без матеріальної допомоги на оздоровлення згідно п. V пп. 5.2 колективного договору між адміністрацією та профспілковою організацією Центру соціально-психологічної реабілітації дітей ССД Б-Дністровської РДА на 2024-2028 рр. (копія заяви додається). Вище викладене свідчить про те, що дії директора [PERSON] як представника адміністрації апріорі не можуть бути визнані такими, що є протиправними. 25.11.2025 на рахунки закладу надійшло до фінансування, тому головним бухгалтером здійснено розрахунки на виплати оздоровчих 2-х педагогічних працівників (вихователь з евакуації Республіки Польща за періоди роботи 2023-2024, 2024-2025 рр. та вихователь за період роботи 2024-2025 рр.), та попередньо прораховано необхідне фінансування на грудень 2025 року для оплати праці. За результатами наявної економії фонду заробітної плати та надходження необхідного фінансування у повному обсязі, керівник закладу скористався п. 4 Постанови КМУ «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів та коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери" від 30.08.2002 №1298, щодо права керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах надавати матеріальну допомогу у межах наявних коштів на оплату праці. На підставі наказу від 26.11.2025 року №30-нв головним бухгалтером здійснено нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення 5 працівникам на карткові рахунки, у тому числі і позивачу [PERSON] (витяг з наказу додається). Крім того, відповідач просить при винесенні рішення відповідно до приписів ст. ст. 141, п. 2 ч. 4 ст.265 ЦПК України вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а саме: стягнути з позивача - [PERSON] , [INFO] (Паспорт серії [NUMBER] , виданий 29 жовтня 2002 року Білгород - Дністровським МВ УМВС України в Одеській області; Реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ; [ADDRESS] ) на користь відповідача - Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації (Код ЄДРПОУ: 24764920; місцезнаходження юридичної особи: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Транспортна (Молодіжна), 71) понесені судові витрати на правничу (правову) допомогу у сумі 8000,00 (вісім тисяч) грн. У відповіді на відзив позивач посилається на відсутність пропущеного строку, визначеного ч. 2 ст. 233 КЗпПП, а також повідомляє, що вважає необґрунтованими аргументи про брак коштів, оскільки відповідач уклав договір про надання правової допомоги на загальну суму 50 000,00 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 24 жовтня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито спрощене позовне провадження та витребувано докази, а саме: від Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації копію штатного розпису, копії наказів про преміювання працівників центру; довідку про використання фонду оплати праці за 2025 рік. 01 грудня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача про уточнення позовних вимог. 03 грудня 2025 року до суду надійшов відзив представника відповідача. 05 грудня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив. 19 грудня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області уточнену позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 24 грудня 2025 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків. 05 березня 2026 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області клопотання представника позивача залишено без розгляду. 05 березня 2026 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області прийнято заяву про збільшення позовних вимог до розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне. 14.07.2025 [PERSON] звернулась до директора Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації із заявою про надання [PERSON] щорічної основної відпустки тривалістю 24 календарних дні за відпрацьований період роботи з 29 травня 2024 року по 31 травня 2025 року, з 03 серпня 2025 року по 26 серпня 2025 року включно та щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці тривалістю 7 календарних днів за той самий період з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. 15.07.2025 в.о. директора центру вказану заяву отримала. /а.с. 14/ Відповідно до п.п. 2.36 - 2.38 Колективного договору між адміністрацією та профспілковою організацією Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації на 2024-2028 роки, схваленого на зборах трудового колективу 16 січня 2024 року, протокол № 1 від 16.01.2024, щорічна відпустка на прохання працівника може бути розподілена на частини будь-якої тривалості, але основна частина не може бути меншою за 14 календарних днів. Матеріальна допомога на оздоровлення надається за умови використання щорічної основної частини відпустки. Надавати щорічну додаткову відпустку терміном 14 робочих днів (16 календарних) згідно п. 22 ч. 1 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 21 та п. 3 ч. 3 ст. 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи». Працівники Центру одержують допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки в розмірі посадового окладу. Відповідно до п. 5.1.2. вищевказаного колективного договору адміністрація зобов`язується надавати педагогічним працівникам матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі одного місячного посадового окладу при наданні щорічної відпустки. Адміністрація зобов`язується надавати технічним працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, за винятком матеріальної допомоги на поховання, в сумі не більше ніж за один посадовий оклад на рік. /а.с. 15-19/ Відповідно п. 5.2. Розділу V Положення про систему преміювання працівників Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, матеріальна допомога на оздоровлення виплачується при наданні основної щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. Матеріальна допомога на оздоровлення видається в обов`язковому порядку: педагогічним працівникам, відповідно до ст. 57 ЗУ «Про освіту» у розмірі посадового окладу; керівникам структурних підрозділів з ненормованим робочим днем у розмірі 100% посадового окладу; медичним працівникам згідно Постанови КМУ від 11.05.2011 № 524, у розмірі посадового окладу. Усі інші працівники отримують матеріальну допомогу на оздоровлення за наявності коштів та за рахунок економії фонду оплати праці./а.с. 105/ Відповідно до наказу «Про надання щорічної відпустки помічнику вихователя [PERSON] » від 14.07.2025 № 17-нв [PERSON] надано щорічну основну відпустку за відпрацьований період роботи 29.05.2024-28.05.2025, тривалістю 24 календарних дні та додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів з 03.08.2025./а.с. 20/ З копії розрахункового листка за липень 2025 року вбачається, що [PERSON] нараховано разом 17568,25 грн, з яких: донарахування до МЗП 1736,00 грн, відпускні - 8696,74 грн, нічні 40% - 871,51 грн, нараховано - 6264,00, зміни - 16, години - 184 години. За червень 2025 року разом нараховано - 8596, 57 грн. /а.с. 21-22/ [PERSON] зверталась до Державної служби України з питань праці (Центральний апарат) зі скаргою на бездіяльність та необґрунтовану відмову у проведенні перевірки південного міжрегіонального управління, Головного управління Держпраці в Одеській області із заявою поро проведення перевірки у зв`язку з порушенням трудових прав. /а.с. 23-28/ У відповіді Білгород-Дністровської районної військової адміністрації Собко А.М. від 16.09.2025 № 12/інф/5248 повідомлено, що листом від 11.09.2025 № 05-11/247 директором закладу проінформовано, що на 2025 рік затверджений кошторис для фінансування виплат заробітної плати на працівників закладу в розмірі 4076227,0 грн., в свою чергу бюджетний запит на 2025 рік було надано з урахуванням необхідності виплат матеріальної допомоги на оздоровлення для всіх працівників закладу на суму 4303000,0 грн., тобто фінансування відбулось на 94,7 % від запитуваного. В листі також додатково зазначено, що у відповідності до пункту 5.2 розділу V Положення про систему преміювання працівників Колективного договору, укладеного між адміністрацією та профспілковою організацією Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації на 2024-2028 роки, матеріальна допомога на оздоровлення виплачується при наданні основної щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника, в обов`язковому порядку матеріальна допомога на оздоровлення виплачується: педагогічним працівникам у розмірі посадового окладу у відповідності до вимог ст. 57 Закону України «Про освіту», керівникам структурних підрозділів з ненормованим робочим днем - у розмірі 100 % посадового окладу, медичним працівникам у розмірі посадового окладу у відповідності з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», іншим працівникам - за наявності коштів та за рахунок економії фонду оплати праці./а.с. 31/ За результатами розгляду звернення [PERSON] , Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці повідомило, що для вирішення спірних питань по суті необхідно звернутись до комісії по трудових спорах Установи, а у разі незгоди з рішенням комісії (або за її відсутності) - із позовом до суду у визначений законодавством строк. /а.с. 35/ Департамент з питань праці Державної служби України з питань праці повідомив, що в Держпраці відсутні повноваження щодо здійснення контролю за виконанням положення колективного договору, укладеного між сторонами роботодавця та працівників. /а.с. 38/ Позивач також зверталась із зверненням до Мінсоцполітики та Мінекономіки, Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини./а.с. 71-74/ 28.11.2025 позивачу на рахунок зараховану зарплату у розмірі 7903,28 грн. /а.с. 85/ Відповідно до витягу із наказу Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації «Про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення» від 26.11.2025 № 30-нв, наказано виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення наступним працівникам: [PERSON] /а.с. 93/ Нормативне обґрунтування Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України). Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно з частиною третьою ст.2 Закону України «Про оплату праці» до інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5 затверджено Інструкцію зі статистики заробітної плати (далі - Інструкція) у п.1.3 якої передбачено, що фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. За положеннями пункту 2.3.3 Інструкції до інших заохочувальних та компенсаційних виплат віднесено матеріальну допомогу, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв`язку з екологічним станом, крім сум указаних п.3.31). Відповідно до ч.2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Згідно ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань, з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Аналогічний за змістом правовий припис міститься у ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди». Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди»). Оцінка аргументів сторін, висновки суду Перш за все, суд вважає за необхідне звернути увагу на можливість застосування строків, визначених ч. 1 ст. 233 КЗпП України у справі, яка розглядається. Дійсно, диспозиція ч. 1 ст. 233 КЗпП, як посилається відповідач, передбачала встановлення трьохмісячного строку з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Втім, частину першу статті 233 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2025 від 11.12.2025. Зокрема у вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначає, що: «запровадження тримісячного строку для звернення працівника під час дії трудових відносин до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат обмежує гарантоване право особи на своєчасне одержання винагороди за працю та уможливлює невиконання роботодавцем обов`язку з оплати праці, зокрема у випадках, коли працівник звертатиметься до суду пізніше ніж через три місяці з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Фактично право працівника на одержання винагороди за працю підлягає судовому захисту лише в межах установленого строку звернення до суду, зі спливом якого працівник втрачатиме можливість ефективного та дієвого поновлення своїх прав у спосіб звернення до суду. Якщо працівник пропустив тримісячний строк звернення до суду, обов`язок роботодавця щодо виплати заробітної плати та інших належних працівникові виплат і право працівника на одержання винагороди за працю не припиняються, тоді як дієвість та ефективність способів поновлення права працівника на одержання винагороди за працю, зокрема у спосіб стягнення заборгованості в судовому порядку, зазнає суттєвого обмеження, оскільки не передбачено поновлення пропущеного строку. Працівник може опинитися в невигідному юридичному становищі, коли після спливу встановленого оспорюваними приписами Кодексу тримісячного строку відповідне право не підлягатиме захисту судом, а подальше отримання працівником сум заробітної плати значною мірою залежатиме від бажання роботодавця виплатити заборгованість в позасудовому порядку. Законодавець, установлюючи тримісячний строк для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, не врахував, що зобов`язання щодо виплати винагороди за працю є триваючим, призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав працівника, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України. Така законодавча конструкція ставить працівника, який перебуває у трудових відносинах, у менш захищене становище порівняно зі звільненим працівником, що суперечить принципу рівності та гарантії ефективного судового захисту. Отже, установлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України». Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2000 року № 15-рп/2000 у справі про порядок виконання рішень Конституційного Суду України дійшов висновку, що його рішення «незалежно від того, визначено в них порядок і строки їх виконання чи ні, є обов`язковими до виконання на всій території України», для всіх суб`єктів правовідносин, зокрема й для органів державної влади; обов`язок їх виконання є «вимогою Конституції України, яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів; додаткове визначення у рішеннях, висновках Конституційного Суду України порядку їх виконання не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання». Таким чином, з урахуванням того, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який вимагає від судів його втілення у правозастосовну діяльність, зокрема в судові рішення, що за своїм змістом мають бути проникнуті ідеями справедливості, свободи, законності, неупередженості, рівності, суд критично ставиться до доводів представника відповідача, відповідно до яких, позовна заява [PERSON] подана після закінчення встановленого законом строку, без поважних причин, без клопотання про його поновлення та з поданням недостовірних даних щодо моменту, з якого розпочався перебіг цього строку, що свідчить про відсутність у позивача правових підстав для захисту своїх прав у судовому порядку в межах даного провадження та про необхідність застосування процесуальних наслідків, передбачених чинним законодавством. Щодо вимоги стягнути з Відповідача на користь Позивача матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 220 (П`ять тисяч двісті двадцять) гривень 00 копійок. [PERSON] займає посаду помічника вихователя Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації. Відповідно до переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 р. № 963 (у редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) до посад педагогічних працівників належать, зокрема: вчителі всіх спеціальностей (у тому числі вчитель-дефектолог, вчитель-логопед), викладачі всіх спеціальностей, асистент вчителя, асистент вчителя - реабілітолога, асистент викладача, старший викладач закладу фахової передвищої освіти, старший майстер закладу професійної (професійно-технічної) освіти, майстер виробничого навчання, асистент майстра виробничого навчання, педагог професійного навчання, керівник фізичного виховання, старший вихователь, вихователь, асистент вихователя, вихователь-методист, музичний керівник, інструктор з фізичної культури (фізкультури), методист, педагог-організатор, практичний психолог, соціальний педагог, соціальний педагог по роботі з дітьми з інвалідністю, логопед закладів охорони здоров`я та соціального захисту, керівник гуртка (секції, студії, інших форм гурткової роботи); концертмейстер, художній керівник, культорганізатор, акомпаніатор, інструктор з праці, інструктор слухового кабінету, перекладач-дактилолог, екскурсовод, інструктор з туризму закладу освіти; старший керівник та керівник туристських груп (походу, екскурсії, експедиції) закладу позашкільної освіти; голова циклової комісії закладу фахової передвищої освіти; фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру; консультант, психолог центру професійного розвитку педагогічних працівників; помічник директора з режиму, старший черговий з режиму, черговий з режиму закладу освіти для осіб, які потребують соціальної допомоги і реабілітації. Таким чином, посада помічника вихователя дійсно не є посадою педагогічного працівника. Втім, у пункті 2.38 Колективного договору зазначено, що працівники одержують допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки в розмірі посадового окладу. Відповідно п. 5.2. Розділу V Положення про систему преміювання працівників Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, матеріальна допомога на оздоровлення виплачується при наданні основної щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. Матеріальна допомога на оздоровлення видається в обов`язковому порядку: педагогічним працівникам, відповідно до ст. 57 ЗУ «Про освіту» у розмірі посадового окладу; керівникам структурних підрозділів з ненормованим робочим днем у розмірі 100% посадового окладу; медичним працівникам згідно Постанови КМУ від 11.05.2011 № 524, у розмірі посадового окладу. Усі інші працівники отримують матеріальну допомогу на оздоровлення за наявності коштів та за рахунок економії фонду оплати праці. Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. 24.02.2022 Указом Президента України від 24.04.2022 №64/2022 у зв`язку із військовою агресією РФ на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи. При цьому, зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану. Також 15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24.03.2022, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Отже, положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дія п. 5.1.3. Колективного договору зупинена за ініціативою роботодавця на підставі ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). З урахуванням викладено, враховуючи, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що дія колективного договору, в частині виплати матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам, відмінним від педагогічних, зупинена на період дії воєнного стану, доводи представника відповідача в цій частині є необґрунтованими. Разом з тим, згідно витягу із наказу Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації «Про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення» від 26.11.2025 № 30-нв,

Outcome: partial