Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. 01 березня 2026 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про про збільшення розміру аліментів. 2. Позов обґрунтований тим, що позивач із відповідачем уклали шлюб 01 червня 2011. Від спільного шлюбу у подружжя [INFO] народилась донька [PERSON] . Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 23 січня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Окрім того, рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 900,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що з моменту стягнення аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини, пройшов значний проміжок часу, внаслідок чого змінилося матеріальне становище сторін, а також зросли кошти необхідні на утримання дитини. Зокрема, відповідач [PERSON] перебуває на службі у Збройних Силах України, що дає підстави стверджувати про його значне підвищення рівня доходу. Вважає, що сплачуваних відповідачем аліментів на утримання неповнолітньої доньки недостатньо, а тому, для забезпечення повноцінного та всебічного розвитку дитини на достатньому рівні, в умовах збільшення рівня цін у країні, позивач бажає збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів. Посилаючись на наведене, позивач просила задовольнити позов. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, представила суду заяву, згідно якої просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно довідок «Укрпошти» усі поштові конверти із повістками про виклик відповідача у судові засідання, повернулися до суду у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. ІІ. Процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 03 березня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду по суті на 17 березня 2026 року, у зв`язку із неявкою відповідача судовий розгляд справи відкладено на 31 березня 2026 року. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 4. Судом встановлено, що з 01 червня 2011 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . 5. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 11 червня 2022 року Шумським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), а.з № 8. 6. Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 23 січня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 7. Відповідно до копії виконавчого листа № 609/258/18 виданого 20.04.2018 р. вбачається, що рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 900,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 8. Відповідно до довідки №38616 виданої 17.09.2024 р. Здолбунівським відділом державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що заборгованість [PERSON] по аліментним зобов`язанням станом на серпень 2024 р. становить 28078,34 грн. 9. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29 листопада 2017 року Шумським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вбачається, що 03 жовтня 2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « [PERSON] ». 10. Відповідно до копії довідки № 175 виданої 03 жовтня 2025 року Шумською міською радою Тернопільської області вбачається, що неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом з позивачем [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . ІV. Оцінка Суду. 11. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 12. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 13. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 14. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. 15. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII від 27 лютого 1991 року, Держави учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 16. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). 17. Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. 18. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. 19. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 20. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 21. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 22. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2 ст. 181 СК України). 23. Частиною 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 24. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 25. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 26. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. 27. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». 28. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. 29. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). 30. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 31. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). 32. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших. 33. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України). 34. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). 35. Звертаючись із позовом до суду позивач [PERSON] , покликалася на те, що відповідач на підставі рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі який є недостатнім для забезпечення необхідного життєвого рівня дитини. Зазначає, що відповідач працездатного віку, отримує дохід, який значно виріс з моменту попереднього судового рішення, оскільки перебуває на службі у Збройних Силах України, а тому зможе сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. щомісячно. Окремо, звертала увагу суду, що дитина проживає у країні, яка знаходиться в стані війни. Як наслідок, рівень життя значно знизився, а ціни зросли, що зумовлює збільшення витрат на забезпечення дитини. Суд бере до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, будь-яких доказів, що за станом здоров`я чи матеріальним становищем він не може виконувати своїх обов`язків щодо утримання неповнолітньої дитини не здобуто. Разом з тим, суд зауважує, що позивачем не надано доказів, що відповідач отримує будь який дохід, який значно покращив його матеріальне становище з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та надає йому можливість сплачувати аліменти саме в розмірі 5000,00 грн. на утримання дитини. Також позивач не надала доказів, що свідчать про погіршення її матеріального стану та/або погіршення здоров`я, або виникли інші обставини, що відіграють суттєве значення в житті сторін чи їх неповнолітньої дитини, що є підставою для збільшення аліментів саме у такому розмірі. Зважаючи на особу платника аліментів: працездатний, фізично здорова особа, враховуючи, що неповнолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни розміру стягуваних з відповідача аліментів, але не у заявленому розмірі, а у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, оскільки така сума на утримання неповнолітньої дитини від батька є помірною сумою, яка не є завищеною в сьогоднішніх умовах життя, з урахуванням віку, потреб дитини та не є такою, що створить відповідачу непомірні труднощі матеріального характеру. З урахуванням витрат на утримання дитини в рівній мірі від обох батьків, дитині буде забезпечений дохід, який перевищує прожитковий мінімум. Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов про збільшення розміру аліментів підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 36. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів, а тому, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1331 грн. 20 коп. З цих підстав,

Outcome: partial