Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Камбулатов І.П., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що з 10.03.2018 позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з 2020 року, після припинення спільного проживання подружжя, дитина мешкає разом із батьком, він самостійно виховує її та несе всі витрати на забезпечення потреб, а відповідач участі в утриманні та вихованні дитини не приймає. Ухвалою суду від 13.11.2025 позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків. Ухвалою суду від 01.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті. Сторони у судове засідання не з`явились. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судові засідання повторно не з`явився. Про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв та клопотань від відповідача не надходило. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Направлені відповідачу судові повістки повернулись без вручення із зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, заяву представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення, положення ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд здійснив заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Позивач звернувся до суду з позовом 07.11.2025, що підтверджується відміткою канцелярії суду про реєстрацію позовної заяви. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (актовий запис №244 від 10.03.2018). Від шлюбу сторони неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого у матеріалах справи наявна копія свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] від 09.06.2021), виданого Відділом РАЦС по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 529 від 22.03.2014. З акту обстеження умов проживання від 28.11.2025, складеного співробітниками Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, вбачається, за результатами проведеного обстеження місця проживання за адресою: [ADDRESS] встановлено, що за вказаною адресою, яке використовується згідно договору оренди, мешкають: бабуся [PERSON] , 1958 р.н., батько [PERSON] , 1978 р.н. та син [PERSON] , [INFO] . Із посиланням на пояснення батька (позивача), в акті також зазначено, що мати дитини, [PERSON] , у грудні 2020 року виїхала за межі України та з того часу не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Проте суд не вбачає підстав вважати зазначений факт доведеним, оскільки така обставина має підтверджуватися іншими доказами, зокрема, відомостями про перетин відповідачем державного кордону України. Водночас, з огляду на неучасть відповідача у розгляді справи, обставини проживання неповнолітньої дитини разом із батьком та її перебування на його утриманні відповідачем не були спростовані. З тих самих причин у суду відсутні відомості про наявність у відповідача інших дітей або осіб, яких він утримує. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог та наявність підстав для їх задоволення, враховуючи наступне. Виходячи з положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків утримувати неповнолітню дитину також визначений положеннями Сімейного кодексу України (далі СК України). Згідно з ч. 1 ст. 141 СК, Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Наведене означає, що зазначений обов`язок не залежить від факту перебування батьків у шлюбі або його припинення. Як визначено ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десяти кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Приписами ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України) Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved