Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому зазначив, що 27.07.2024 приблизно о 23 год. 50 хв. [PERSON] , разом із компанією інших осіб, перебував біля магазину «Кошик» за адресою: [ADDRESS] , розпивав алкогольні напої, включав гучну музику, голосно сміявся, кричав та вигукував лайливі образливі слова. Він зробив відповідачу та іншим громадянам декілька зауважень та попросив не створювати шуму в нічний час, оскільки це істотно заважало його родині. На прохання заявника [PERSON] жодним чином не відреагував та продовжував кричати, сміятися, голосно слухати музику та вживати спиртні (слабоалкогольні) напої. У зв`язку з цим він викликав патрульну поліцію та з їх приїздом підійшов до згаданої вище компанії осіб. У ході розмови та в присутності працівників поліції відповідач наніс йому удар в обличчя, від чого він втратив рівновагу та впав на землю. Зазначеними діями відповідача йому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани на слизовій оболонці нижньої губи зліва. Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.08.2024 у справі № 303/7012/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та встановлено, що відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння та поводив себе зухвало. Під час судового розгляду досліджувався відеозапис з місця події, де чітко відображено, як винний тримав у руках пляшку зі слабоалкогольним напоєм та після приїзду працівників поліції продовжував кричати та вигукувати лайливі слова. Таким чином, вказаними діями відповідач заподіяв йому не тільки фізичну шкоду у вигляді ушкодження здоров`я а і моральну шкоду. В ході інциденту [PERSON] вживав відносно нього лайливі слова, що спричинило у нього відчуття приниження, страху і тривоги. Він відчув не лише фізичну агресію але й психологічне насильство яке відобразилося на його психоемоційному стані. Після цього він тривалий час відчував невпевненість у власній безпеці, постійне занепокоєння і страх перед можливістю повторення подібних ситуацій. Внаслідок переживань, пов`язаних із приниженням і агресією з боку відповідача він зазнав значних емоційних страждань, постійного стресу, тривожності, а також неможливості в подальшому належним чином виконувати свої обов`язки. Так, позивач відчував труднощі в спілкуванні з колегами і друзями, оскільки постійно переживав про можливість повторення подібних інцидентів. Відео із його побиттям знімали сусіди і про це деякий час обговорювали. Вважає, що моральна шкода, яка йому заподіяна підлягає відшкодуванню у розмірі 70 000,00 грн. Крім того, він звернувся за професійною правничою допомогою. Відповідно до додатку № 2 до договору № 44 про надання правничої допомоги від 29.02.2024 оплата послуг адвоката склала 20 000,00 грн. За вказаним договором правнича допомога надавалася у межах кримінального провадження № 12024078040000459 від 28.07.2024. Послуги правничої допомоги фактично надані та оплачені. Відповідно до додатку № 3 до договору № 44 про надання правничої допомоги від 30.08.2024 оплата послуг адвоката склала 30 000,00 грн, які є судовими витратами по цій цивільній справі. Загальний розмір матеріальної шкоди складає 50 000,00 грн. Просив стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду завдану злочином в розмірі 120 000,00 грн, а саме 70 000,00 грн моральної шкоди та 50 000,00 грн матеріальної шкоди. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 27.07.2024 біля 23 год. 50 хв. [PERSON] перебував за адресою [ADDRESS] , в результаті провокації наніс [PERSON] один удар в область лівої щелепи/підборіддя, чим згідно висновку судово-медичної експертизи спричинив йому тілесне ушкодження, як таке, що не потягло за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності, а саме поверхнева рана на слизовій оболонці нижньої губи зліва, простими словами - тріснула губа. Вироком Мукачівського міськрайонного суду [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 грн. Вказаним вироком встановлено, що [PERSON] визнав свою провину та в присутності захисника Волошин В.В. написав заяву про визнання винуватості та згоду з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Потерпілий [PERSON] написав заяву в присутності свого представника [PERSON] , згідно якої не заперечував щодо розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні. Цивільний позов заявлено не було. У нього наявні сумніви щодо достовірності доказів доданих до позову, а саме: додаток № 3 до Договору № 44 про надання правничої допомоги від 19.02.2024 датований 30.08.2024, тобто в той самий день коли було проголошено вирок Мукачівського міськрайонного суду. У наданих додатках до позову міститься квитанція до прибуткового касового ордеру № 3 від 30.08.2024 за послуги, які начебто регламентує вищевказаний додаток № 3, але не вказано інформації за які саме послуги була здійснена оплата в розмірі 30 000,00 грн та відсутній акт виконаних робіт, який би підтверджував надання конкретних правничих послуг. Зазначає, що квитанція до прибуткового касового ордеру 2 до договору № 44 та додатку № 2 про надання правничої допомоги від 19.02.2024 датованого 29.07.2024. Вважав, що вказана квитанція виписана та оплачена фіктивно, так як представником потерпілого в кримінальному провадженні виступає орган прокуратури, тим більше, що ч. 1 ст. 125 КК України є кримінальним проступком й потерпілий не потребує професійної правничої допомоги. В позовній заяві міститься посилання на те, що «вироком встановлено, що [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння та поводить себе зухвало. Під час судового розгляду досліджувався відеозапис з місця події, де чітко зображено, як винний тримає в руках пляшку із слабоалкогольним напоєм, та навіть після приїзду поліції на місце події продовжував кричати та вигукувати лайливі слова», але таке твердження є хибним та вводить в оману суд, так як розгляд обвинувального акту проводився у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Вважає, що цей факт є одною з підстав для відмови в задоволенні позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди до відповідача. В позові вказано, що інцидент, який відбувся 27.07.2024, спричинив у позивача відчуття страху, приниження та тривоги, значних емоційних страждань, постійного стресу, тривожності, а також неможливості в подальшому належним чином виконувати свої обов`язки. Але таке твердження не підтверджене зверненням до психолога, до профільних лікарів, відкриттям листка непрацездатності, так як позивач в той самий час сам знаходився в стані алкогольного сп`яніння, провокував та виявляв зневагу до мешканців та працівників Національної поліції України, що підтверджує наявний відеозапис (особа в синій футболці - потерпілий), який був в матеріалах кримінального провадження, та який буде додано в додатку на диску СР-К. Посилання представника позивача на ч. 1 ст. 1166 ЦК України необґрунтований, так як потерпілому не завдано жодної майнової шкоди. Заперечував посилання на ч. 1 ст. 1167 ЦК України, так як моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала. Заперечував в повному обсязі в наявність моральної шкоди та вважав, що суду не надано жодного належного допустимого доказу наявності такої шкоди. З огляду на викладене, вважав, що моральна шкода, яка заявлена позивачем не підтверджена та не може бути підтверджена, так як такої шкоди завдано не було. Зауважує, що позивачем вказана ціна позову 90 000.00 грн, а в прохальній частині заявлено про стягнення 120 000,00 грн, з розрахунку 70 000,00 грн моральна шкода та 50 000,00 грн матеріальна шкода. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2025 розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та замінено судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди по суті. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача подав додаткові пояснення у справі, у яких зазначено, що представник відповідача безпідставно стверджує що ушкодження, завдані позивачу, не є значними, позивачем не доведені витрати на правничу допомогу, такі створені штучно, а дії відповідача, що мали наслідком заподіяння позивачу шкоди не встановлювалися в судовому засіданні. Завдані позивачу ушкодження є кримінально караними, незважаючи на те, що такі не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності. Вина відповідача підтверджується вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.08.2024 у справі № 303/7012/24, який набрав законної сили та не оскаржувався. Сам факт заподіяння позивачу кримінально протиправних дій свідчить про спричинення йому моральної шкоди. Заподіяння тілесних ушкоджень призвело до сильних переживань позивача за своє здоров`я та самопочуття та побоювання за можливе продовження фізичної агресії з тяжчими наслідками. Посилання представника відповідача на те, що інформація, яка міститься на відеозапису є недостовірною, оскільки така не досліджувалася в судовому засіданні є хибною. Відповідно до вищевказаного вироку відповідач «беззастережно визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні». Речовий доказ - паперовий конверт з DVD-R диском білого кольору з написом «My MEDIA My DVD-R 4.7 Gb 16x Speed 120 min», який долучено до матеріалів справи досліджувався на етапі дізнання, а відповідач погодився з вказаними матеріалами та визнав вину. Такий відеозапис долучений позивачем до матеріалів кримінального провадження. Також на досудовому розслідуванні зібрані та оцінені інші докази, які беззаперечно підтверджували вину засудженого. Таким чином, очевидним та підтвердженим є нанесення позивачу моральної шкоди. Витрати позивача на правову допомогу є обґрунтованими. Можливість користуватися правовою допомогою представника здійснюється за розсудом потерпілого, а не за волевиявленням винної особи, її представника чи органу досудового розслідування. Відповідно до п. 1.4. додатку № 2 сторони узгодили порядок надання правничої допомоги у кримінальному провадженні № 12024078040000459 від 28.07.2024 року та зафіксували вартість послуг адвоката у розмірі 20 000,00 грн (п. 1.2.). Згідно з п. 1.4. додатку № 3 адвокат зобов`язується надати правову допомогу клієнту у справі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином згідно вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.08.2024 у справі № 303/7012/24. Сторони узгодили між собою фіксований розмір оплати допомоги у розмірі 20 000,00 грн та 30 000,00 грн відповідно. Посилання представника відповідача на те, що квитанція до прибуткового касового ордеру № 3 не містить переліку наданих послуг за які здійснюється оплата є помилковими, оскільки в разі встановлення фіксованого порядку оплати послуг за надання правової допомоги відсутній обов`язок подавати детальний опис наданих послуг. Подання та оцінка детального опису наданих послуг здійснюється в межах вирішення питання судових витрат в порядку, передбаченому ЦПК. У справі № 303/1861/25 витрати на послуги адвоката є матеріальною шкодою, на підтвердження якої додано додатки та квитанції про оплату послуг (а.с. 41-45). Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, представник відповідача подав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та представника відповідача, просив позовні вимоги залишити без задоволення. Представник відповідача подав до суду заперечення на додаткові пояснення представника позивача в яких зазначив, що витрати на правничу допомогу не вважаються матеріальною шкодою або матеріальними збитками, плата за юридичні послуги належить до судових витрат. Витрати, пов`язані з наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Не погоджується з доводами представника позивача, що заподіяння тілесного ушкодження позивачу потягло за собою сильні переживання за здоров`я та самопочуття і побоювання за можливе продовження фізичної агресії (а.с. 47-49). З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань 28.07.2024 до ЄРДР внесено кримінальне провадження за номером 12024078040000459 за правової кваліфікаціє кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України за заявою гр. [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , про те, що 27.07.2025 приблизно о 23 год. 50 хв. біля будинку заявника невідома особа під час виниклого конфлікту спричинила йому тілесні ушкодження (а.с. 8). Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 303/7012/24 від 30.08.2024 визнано [PERSON] винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (а.с. 9). 19.02.2024 між позивачем та адвокатом Мельником П.П. укладено договір № 44 про надання правничої допомоги, відповідно до якого адвокат зобов`язується за завданням клієнта надати правничу (правову) допомогу з приводу представництва та захисту його інтересів у будь-яких цивільних, адміністративних, кримінальних чи інших провадженнях, що стосується законних прав та обов`язків клієнта, з повним обсягом повноважень, передбачених законом (а. с. 15). За пунктом 1.2 розділу 1 «Вартість і порядок оплати послуг» додатку № 2 від 29.07.2024 оплата послуг адвоката (гонорар) складає 20 000,00 грн. У пункті 1.4 додатку № 2 зазначено, що за вказаний у п. 1.2 цього додатку № 2 гонорар адвокат зобов`язується надати правову допомогу клієнту у кримінальному провадженні № 12024078040000459 від 28.07.2024 (а.с. 10). Згідно квитанції до прибуткового ордера № 2 від 29.07.2024 [PERSON] сплачено за договором № 44 про надання правничої допомоги від 19.02.2024 (пункт 2.1) та додаток № 2 від 29.07.2024 до договору № 44 від 19.02.2024 суму у розмірі 20 000,00 грн (а.с. 11). 30.08.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду № 3 до договору № 44 про надання правничої допомоги від 19.02.2024, пунктом 2.1 розділу 1 «Вартість і порядок оплати послуг» якої визначено, що оплата послуг адвоката (гонорар) складає 30 000,00 грн. Згідно п. 1.4 додаткової угоди № 3 за вказаний у п. 1.2 цього договору № 3 гонорар адвокат зобов`язується надати правову допомогу клієнту у справі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином згідно вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 303/7012/24 від 30.08.2024 (а.с. 12). Відповідно до квитанції до прибуткового ордера № 3 від 30.08.2024 [PERSON] сплачено за договором № 44 про надання правничої допомоги від 19.02.2024 (пункт 2.1) та додаток № 3 від 30.08.2024 до договору № 44 від 19.02.2024 суму у розмірі 30 000,00грн (а.с. 13). Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; соба, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За частинами 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі; якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Згідно з частиною 2 статті 22 ЦК, до складу реальних збитків як одного з елементів майнової шкоди входять втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Тобто збитками є фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені особою, або які мають бути нею зроблені, та упущену вигоду. При цьому, вказані витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням порушеного права особи, а саме, без здійснення таких витрат є неможливим відновлення порушеного права особою. Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи. За змістом ст. 1177 КК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення відшкодовується відповідно до закону. У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що їх можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних дій особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та завдала таким правопорушенням шкоди потерпілій особі. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових вимог чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіювання збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Тоді як особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди, зобов`язана факти заподіяння такої шкоди, наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Пунктом 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач зазначає, що матеріальна шкода, яка спричинена йому протиправними діями відповідача, полягає у судових витратах у кримінальному провадження № 12024078040000459 від 28.07.2024 по оплаті за надану правничу (правову) допомогу у розмірі 20 000,00грн. Статтею118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. Тобто положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням. Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовим вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння. Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. У справі №462/6473/16-ц ВП ВС зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 (провадження № 13-46кс20) не знайшла підстав для відступу від правового висновку, висловленого нею раніше у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц (провадження №14-400цс18), оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли. З огляду на зазначені позовні вимоги про стягнення з відповідача в рахунок матеріальної шкоди заподіяної злочином судових витрат у розмірі 20 000,00 грн, понесених позивачем у кримінальному проваджені № 12024078040000459 від 28.07.2024 по оплаті за надану правничу (правову) допомогу, є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок матеріальної шкоди заподіяною злочином витрат на правничу допомогу відповідно до додаткової угоди № 3 до договору № 44 про надання правничої допомоги від 19.02.2024 та квитанції до прибуткового ордера № 3 від 30.08.2024 у розмірі 30 000,00грн суд приходить до наступного. З аналізу ст. 22 ЦК України вбачається, що судові витрати у цивільній справі не є матеріальною шкодою в розумінні даної норми права, оскільки цивільне процесуальне законодавство України передбачає спеціальний порядок розподілу судових витрат, який відрізняється від загальних норм про відшкодування збитків. Відшкодування судових витрат відбувається за правилами ЦПК України, де вони розглядаються як витрати на ведення справи, а не як збитками, завданими майну чи особі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на професійну правничу допомогу; 2) витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України випливає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Отже, законодавством визначено спеціальний процесуальний порядок стягнення судових витрат, у тому числі і витрат на правничу (правову) допомогу. Зазначений порядок визначає процедуру та умови їх стягнення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення в рахунок матеріальної шкоди заподіяної злочином витрат на оплату правничої (правової) допомоги у розмірі 30 000,00 грн є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 70 000,00 грн суд приходить до наступного. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позові про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У позовній заяві позивачем зазначено, що внаслідок переживань, пов`язаних із приниженням і агресією з боку відповідача, він зазнав значних емоційних страждань, постійного стресу, тривожності, а також неможливості в подальшому належним чином виконувати свої обов`язки. Так, позивач відчував складнощі в спілкуванні з колегами і друзями, оскільки постійно переживав про можливість повторення подібних інцидентів, відео із побиттям позивача знімали сусіди і про це деякий час обговорювали. У вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області зазначено, що відповідач спричинив позивачу тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани на слизовій оболонці нижньої губи зліва, відповідно до висновку судово-медичної експертизи вказане тілесне ушкодження відноситься до групи легких тілесних ушкоджень, згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності. Отже вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області підтверджується факт заподіяння позивачу тілесних ушкоджень та як наслідок моральної шкоди у зв`язку з перенесеним відчуттям болю; переживань, пов`язаних із приниженням і агресією з боку відповідача. Але суд вважає, що відповідачем не доведено наявності у нього постійного стресу, тривожності, а також неможливості в подальшому належним чином виконувати свої обов`язки, труднощів у спілкуванні з колегами та друзями, постійного переживання про можливість повторення подібних інцидентів; заподіяння йому шкоди тим, що відео із побиттям позивача знімали сусіди і про це деякий час обговорювали, так як ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Виходячи із характеру, тривалості, обсягу та змісту фізичних та душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправними діями відповідача, суд визначає моральну шкоду у розмірі 10 000,00грн. За ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial