Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Коломойцев М.М. звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з позовною заявою до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про стягнення моральної шкоди у розмірі 163 668,19 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] (надалі - Позивач) проходив службу в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (надалі - Відповідач) з 28.08.1998 по 06.11.2023, що підтверджується копіями довідки та наказу. Звільнення позивача зі служби у відповідача відбулось за станом здоров`я. Так, згідно довідки ЛЕК ГУДСНС України у Харківській області від 13.10.2023 № 967 позивача визнано обмежено придатним до служби цивільного захисту, а саме, придатним без залучення до виконання робіт з підвищеним ризиком для життя та здоров`я, психоемоційним, фізичним, статичним навантаженням, цілодобовими чергуваннями. У подальшому, позивачу з 08.01.2024 року встановлено другу групу інвалідності з втратою працездатності 70 % внаслідок захворювань, що пов`язані з проходженням служби цивільного захисту та 20 % внаслідок травми, що пов`язана з проходженням служби цивільного захисту. Позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування моральної школи. У відповідь отримано лист від 07.10.2025 з додатками - доказами виплати одноразової грошової допомоги 02.05.2024 року за нормами Постанови КМУ від 29.03.2024 № 357 та приписами Кодексу цивільного захисту України (надалі - КЦЗУ). Такою виплатою відповідач вважав спірні правовідносини вичерпаними. Захворювання позивача, котрі набуто у період проходження служби у відповідача, є наступними: онкологічне захворювання предміхурової залози, нетримання сечі, гіпертонічна хвороба, гіпертензивне серце. Крім того, травма позивача, що пов`язана з проходженням служби цивільного захисту, призвела до стану невправимої грижі, з приводу чого проведено оперативне втручання. Водночас, сплатою одноразової грошової допомоги 02.05.2024 року за нормами Постанови КМУ від 29.03.2024 № 357 та приписами КЦЗУ не вважаємо правовідносини, які охоплені моральною шкодою та її відшкодуванням вичерпаними. У зв`язку з чим, позивач і звернувся до суду з даною вимогою. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.11.2025 відкрито загальне позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2026 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, адвокат Коломойцев М.М. надав заяву про проведення судового засідання без участі позивача та його представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідач має наявний зареєстрований Електронний кабінет ЄСІТС. В матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача, зокрема довідки про доставку електронного документу до його електронного кабінету. Крім того, 11.03.2026 представником відповідача подано додаткові пояснення, в яких відповідач посилається на те, що сфера дії законодавства про працю не поширюється на осіб рядового і начальницького складу цивільного захисту, військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, а також деяких інших осіб, які не мають статусу працівників по трудовому законодавству, мають особливості оплати праці, містять особливий порядок проходження та просування по службі, а також пов`язані з виконанням вимог спеціального законодавства, зокрема із підвищеними ризиками; позивач не надав доказів протиправності дій або бездіяльності ГУ ДСНС України у Харківській області, якими, на думку позивача завдано моральну шкоду; не наведено доказів наявності причинного зв`язку між наявною, на думку позивача, шкодою та протиправними діями відповідача, та не обґрунтовано її розмір. Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, та те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що наказом начальника Головного управління ДСНС України у Харківській області № 546 від 06.11.2023 року, [PERSON] звільнено зі служби за підпунктом 3 пункту 176 (за станом здоров`я), виключено з кадрів ДСНС України та усіх видів забезпечення на підставі довідки лікарсько-експертної комісії Головного управління ДСНС України у Харківській області від 13.10.2023 № 967 (а.с. 15 зв.с., 16 зв.с.). На підставі наказу № пс-496 від 01.05.2024 (а.с. 14) та витягу з протоколу № 5 засідання комісії з призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту від 22.04.2024, вирішено призначити згідно п. 7 ч. 1 ст. 118-2 Кодексу цивільного захисту України, особі з інвалідністю ІІ групи [PERSON] одноразову грошову допомогу у сумі 272 520,00 грн (а.с. 19). Виплата грошової допомоги позивачу у сумі 272 520,00 грн підтверджується платіжною інструкцією № 2336 від 01.05.2024 року (а.с. 20). Як вбачається з відповіді Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області № 65130-1-10636/65200 від 07.10.2025, підстав для призначення додаткових виплат Головним управлінням не вбачається (а.с. 14 зв.с.) Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 153 КЗпП України передбачено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пунктами 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 (1-рп/2004) визначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Згідно із ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 210/3177/17. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В позовній заяві позивач зазначає, що причиною професійних захворювань та травм позивача, котрі у подальшому призвели до втрати ним відсотку працездатності до рівня 70 % внаслідок захворювань, що пов`язані з проходженням служби цивільного захисту та інвалідізації стало виконання ним своїх посадових обов`язків пожежного - рятувальника. Разом з тим, позивачем не доведено, що йому було заподіяно ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Отже, суд вважає, що позивач в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, а тому не вбачає підстав для задоволення позову. Зважаючи на те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача відносяться на його рахунок і стягненню з відповідачів не підлягають.

Outcome: dismissed