Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачки, в якій просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 279794,02 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між сторонами було укладено договір про споживчий кредит № 356330336102 від 10 січня 2025 року, згідно умов якого позивач зобов`язався надати позичальниці кредит в розмірі 290000,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 10 січня 2030 року, а відповідачка зобов`язалася повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 36 % річних шляхом повернення кредиту рівними частинами в розмірі 4833,33 грн. та сплату процентів, нарахованих Банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 1 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з лютого 2025 року. Позивач здійснив надання кредиту одноразово в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідачки, однак відповідачка своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого у відповідачки перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 11 лютого 2026 року становить 279794,02 грн., що складається із: заборгованості за основним боргом (кредитом) у сумі 235155,37 грн.; процентів за користування кредитом у сумі 27213,12 грн.; пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 14489,62 грн.; пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 2935,91 грн. Враховуючи, що відповідачка добровільно взятих на себе зобов`язань за вказаним договором не виконує позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Представник позивача, який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала частково, пославшись на те, що визнає заборгованість перед позивачем, але зазначена заборгованість виникла через фінансові труднощі, тому звернулася до банку із заявою про реструктуризацію, однак банк відмовив у задоволенні заяви. Просила зменшити розмір заборгованості та штрафних санкцій через низьку заробітну плату. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10 січня 2025 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі ФІЛІЇ - ОДЕСЬКОГО ОБЛАСНОГО УПРАВЛІННЯ АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» (далі - АТ «Ощадбанк») (а. с. 68-69, 70-71, 72-74) та [PERSON] (а. с. 6) укладено договір про споживчий кредит № 356330336102 (а. с. 7-21). Відповідно до пункту 2.1. Договору АТ «Ощадбанк» зобов`язався надати позичальниці на умовах цього договору, а позичальниця мала право отримати та зобов`язалася належним чином використати та повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з пунктами 4.3.1-4.3.4 Договору, позичальниця зобов`язалася належним чином виконувати всі умови цього Договору та взяті на себе Договором зобов`язання. У обумовлені цим Договором повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом. У випадку порушення Договору достроково повернути кредит з одночасно платою процентів нараховані на фактичний залишок заборгованості за кредитом. Кредит виданий відповідачці у розмірі 290000,00 грн. на строк 60 місяці з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 10 січня 2030 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього Договору (пункт 2.2. Договору). Згідно з пунктами 1.1.15., 3.2.1 Договору, Банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування/здійснення договірного списання/дебетового переказу на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] . Позичальниця зобов`язалася здійснювати повернення кредиту рівними частинами у розмірі 4833,33 грн., та сплату процентів, нарахованих банком, на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 1 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з лютого 2025 року (пункт 3.3.3 Договору). Паспортом споживчого кредиту визначено основні умови кредиту, інформацію про реальну відсоткову ставку, порядок повернення кредиту, додаткові комісії та платежі (а. с. 17-19). З виписки по особовому рахунку за період з 10 січня 2025 року по 11 лютого 2026 року вбачається, що відповідачка отримала та користувалася кредитними коштами (а. с. 24-64). Відповідно до пунктів 4.2.1., 4.2.2. Договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, у разі виникнення простроченої заборгованості. Згідно з пунктом 8.3 Договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплати процентів за користування кредитом, та/або сплати суми комісійної винагороди, позичальниця зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожен день прострочення, але не більше 15% від суми простроченого платежу. В порушення умов зазначеного Договору [PERSON] , відповідачка у справі, взяті на себе зобов`язання не виконувала, внаслідок чого у неї перед АТ «Ощадбанк», позивачем у справі, станом на 11 лютого 2026 року виникла заборгованість, яка згідно із розрахунком, наданого позивачем, становить 279794,02 грн., у тому числі: заборгованість за основним боргом (кредитом) у сумі 235155,37 грн.; проценти за користування кредитом у сумі 27213,12 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 14489,62 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 2935,91 грн. (а. с. 22-23). АТ «Ощадбанк», позивач у справі, направив [PERSON] , відповідачці у справі, повідомлення від 05 січня 2026 року про погашення заборгованості протягом 7 днів з дня отримання повідомлення або звернутися до Банку, з метою добровільного врегулювання заборгованості (а. с. 65, 66). [PERSON] , відповідачка у справі, звернулася до АТ «Ощадбанк», позивача у с праві, із заявою від 06 січня 2026 року про надання часу на погашення заборгованості у строк три місяці (а. с. 67). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1, частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині 2 статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що АТ «Ощадбанк» був наданий [PERSON] кредит в розмірі 290000,00 грн. на умовах, передбачених вищезазначеним договором, однак, відповідачка всупереч вимог чинного законодавства належним чином свої зобов`язання з повернення чергової частки кредиту та сплати процентів за користування кредитом не виконала та не здійснювала повернення кредиту та сплати процентів у повному обсязі у встановлені строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачкою. У зв`язку з неповерненням чергової частини кредиту та сплати відсотків за користування кредитом відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України АТ «Ощадбанк», позивач у справі, має право вимагати дострокове повернення частини кредиту, яка залишалася, та сплатити відсотків, належних йому. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 11 лютого 2026 року становить 279794,02 грн., у тому числі: заборгованість за основним боргом (кредитом) у сумі 235155,37 грн.; проценти за користування кредитом у сумі 27213,12 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 14489,62 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 2935,91 грн. (а. с. 22-23). Вказаний розмір заборгованості [PERSON] , відповідачкою у справі, не спростований, альтернативного розрахунку заборгованості наявні матеріали справи не містять. Окрім того, матеріали справи не містять також й доказів на підтвердження повного/часткового погашення вказаної заборгованості позичальницею [PERSON] , відповідачкою у справі. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, зважаючи на викладене в своїй сукупності, беручи до уваги, що наявними матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачкою кредитних коштів, обумовлення сторонами розміру процентної ставки за користування наданим кредитом та строк надання, відсутність в матеріалах справи відомостей про повернення відповідачкою отриманих в кредит грошових коштів та сплату процентів у строки, визначені вказаним договором, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за основним боргом (кредитом) та процентами за користування кредитом, що становить загальну суму 262368,49 грн. (235155,37 грн. заборгованість за основним боргом (кредитом) + 27213,12 грн. проценти за користування кредитом). Стосовно позовних вимог АТ «Ощадбанк» про стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 14489,62 грн. та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 2935,91 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно зі статтею 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК). Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому відповідними Законами України продовжувався та діє по наявний час. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), постанові Верховного Суду від 21 січня 2025 року № 751/3052/23 (61-17991св23). Нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в державі регулюються виключно ЦК України, а тому застосуванню підлягає пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Отже, вказані наслідки полягають в тому, що позичальниця [PERSON] звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань. Судом встановлено, що пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 14489,62 грн. нарахована позивачем за період з 02 липня 2025 року по 10 лютого 2026 року та пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 2935,91 грн. нарахована позивачем за період з 02 липня 2025 року по 02 грудня 2026 року, тобто вказана пеня нарахована у період введення в Україні воєнного стану, що підтверджується розрахунком заборгованості. Беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку, що нарахування неустойки (пені) за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 14489,62 грн. та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 2935,91 грн. слід відмовити, оскільки Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України визначено, що у період воєнного стану позичальник звільняється від сплати визначеної статтею 625 ЦК України та від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені). Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи неподання відзиву зі сторони відповідачки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з позову, поданого до суду 02 березня 2026 року, ціна позову позивачем визначена у сумі 279794,02 грн. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4196,91 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1151 (2176310211516) від 23 лютого 2026 року (а. с. 1). Вимоги позову є частково задоволеними, з [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 262368,49 грн., що складає 93,7720 % від ціни позову. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 3935,53 грн. (4196,91 грн.* 93,7720 %).

Outcome: partial