Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , та в подальшому змінила предмет позову, в якому просить суд визнати грошові кошти у сумі 455 877,12 грн. спільним майном подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину грошових коштів та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 227 858,56 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 18.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.08.2022 року шлюб між подружжям розірвано. Рішення суду набрало законної сили 22.09.2022 року. За час знаходження у шлюбі, а саме, 03.08.2020 року подружжям було придбано автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Вказаний автомобіль було придбано у ТОВ «ВіДі Пальміра» відповідно до договору № ВПрА- 0002/216 від 03.08.2020 року Згідно вказаного договору вартість автомобіля становить 1 332 936,00 грн. 133 294 гривень подружжям було сплачено у той же день. Для сплати решти суми, [PERSON] , за згодою своєї дружини - [PERSON] , 26.08.2020 року уклав з AT «Державний ощадний банк України» договір про споживчий кредит на суму 1 199 642 грн. зі строком повернення до 25.08.2027 року. З пункту 3.2.1 кредитного договору вбачається, що банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом перерахування коштів та рахунок ТОВ «ВІДІ Пальміра». З пунктів 1.1 та 2.4 вбачається, що кредит надавався саме на купівлю транспортного засобу. У той же день, 26.08.2020 року вказаний автомобіль було поставлено на облік у Територіальному сервісному центрі №5152 на [PERSON] . З метою забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору, між [PERSON] та банком було укладено договір застави №611-84 від 26.08.2020 року Вказану заставу було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Окрім того, було укладено тристоронній договір поруки №611-82, за умовами якого, позивач - [PERSON] солідарно відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання у тому ж обсязі, що і боржник. Згідно довідки AT «Державний ощадний банк України» від 19.08.2022 року станом на дату надання довідки, суму основного боргу сплачено у розмірі 236 159,25 грн, а також суму відсотків у розмірі 219 717,87 грн. Залишок по основному боргу становить 963 482,75 грн. Таким чином, за автомобіль подружжям сплачено фактично 369 453, 25 грн., що складається із першочергового внеску та погашення тіла кредиту. Станом теперішній час у [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо порядку поділу транспортного засобу як спільного майна подружжя та порядку використання такого транспортного засобу. Вказаний транспортний засіб знаходиться у користуванні [PERSON] , позивач позбавлена можливості його використання. Та обставина, що автомобіль знаходиться у відповідача, підтверджується актом передачі автомобіля, який був наданий представником відповідача - адвокатом Ставніченком М.В. у додатку до заперечень на заяву про вжиття заходів забезпечення позову. Окрім того, представник відповідача не заперечував щодо вказаної обставини. Відповідач не має наміру яким небудь чином здійснювати поділ вказаного автомобіля (по 1/2, або шляхом виплати колишній дружині половини сплачених грошових коштів за кредитними зобов`язаннями), а тому позивач вимушена звертатися до суду за захистом своїм прав. [PERSON] , як дружина [PERSON] , за згодою якої він діяв, укладаючи кредитний договір, несе солідарну відповідальність перед кредитором. Навіть у разі поділу майна подружжя, [PERSON] залишається поручителем по вищевказаному договору поруки. Вартість автомобілю становить 1 332 936 грн. Частково вказану суму сплачено. Для погашення всієї суми заборгованості [PERSON] взяв в АТ «Ощадбанк» кредит у розмірі 1 199 642 грн. З вказаної суми позивач та відповідач сплатили 455 877,12 грн., в рахунок погашення кредиту. На теперішній час відповідач після розлучення самостійно сплачує кредит, виїхав в р. Мальта разом з автомобілем. Позивач вважає, що зазначені вище грошові кошти мають бути визнані спільним майном подружжя з визнанням за нею права власності на 1/2 їх частину. Адвокат Ставніченко М.В. в інтересах [PERSON] через систему «Електронний суд» надіслав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що за автомобіль подружжям під час шлюбу сплачено фактично 369453, 25 грн. (133 294 + 236 159,25), що складається із першочергового внеску та погашення тіла кредиту. Врахування погашення сум по відсоткам за користування кредитом не може мати місце у порядку поділу майна подружжя, адже такі кошти були сплачені не за майно та, відповідно, за ці кошти майно не набулось у власність. Дана винагорода направлена лише на задоволення вимог банківської установи, передбачених у договорі про споживчий кредит. Водночас, суми щодо винагороди за користування кредитним коштами входять до зобов`язань подружжя, які за загальним правилом також розділяються між подружжям у рівних частках. Так як об`єктом позову є транспортний засіб, а не кошти, позивач може стягнути грошову компенсацію частини вартості майна при вирішенні спору щодо поділу майна подружжя. Даний транспортний засіб є неподільною є річчю, тобто такою, яку відповідно до ч.2 ст. 183 ЦК України не можна поділити без втрати її цільового призначення. Проте, отриманню грошової компенсації за таке майно повинно передувати визнання права власності транспортного засобу у порядку поділу майна саме за відповідачем. Адже стягнення грошових коштів з [PERSON] , але при цьому залишення автомобіля у спільній сумісній власності, є неправомірним в силу того, що у разі задоволення такого позову, позивачці нічого не заважає подати ще один позов про поділ автомобіля та стягнення компенсації. Тобто, позовні вимоги у тому вигляді, який вони мають після зміни предмета позову є неналежними та не можуть бути задоволені. Для правильного вирішення даної справи слід визнати право власності за одним із подружжя та тільки після цього визначати компенсацію вартості частки майна, що залишилась на праві власності у першого із подружжя. Позивач просить визнати спільним майном подружжя грошові кошти у сумі 455877, 12 грн., які відповідно до довідки про стан заборгованості по кредиту №10015/0611/2177 від 19.08.2022 року складаються зі сплаченої суми основного боргу в розмірі 236159, 25 грн., та суми сплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 219717, 87 грн. Також, в даній довідці зазначено, що залишок по основному боргу без урахування відсотків складає 963482, 75 грн. від загальної суми в 1 199 642 грн. Довідка про стан заборгованості по кредиту АТ «Ощадбанку» жодним чином не визначає вартість автомобіля. Дана довідка вказує лише на стан погашення кредитних зобов`язань. Так, як об`єктом (підставами) позову є саме поділ спільного сумісного майна у вигляді автомобіля, а позивач не піднімає питання щодо поділу грошових зобов`язань за договором кредиту, то має враховуватись саме вартість автомобіля. Дивним є те, що стороною позивача самостійно у позовній заяві наводились розрахунки щодо вартості автомобіля та зазначалось, що вартість його на момент купівлі у 2020 році складає 1 332 936,00 грн., а частка яка була внесена у якості виплати подружжям саме за ТЗ, як за об`єкт права власності, складає 369 453, 25 грн. Дійсно сума сплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 219717, 87 грн. жодним чином не відноситься до вартості майна, яке було куплене за кредитні кошти, а тому не підлягає стягненню з [PERSON] . Відповідно до зазначеного, сума грошової компенсації повинна становити 1/2 від сплаченої суми за автомобіль в розмірі 369 453, 25 грн., тобто 184 726,63 грн. [PERSON] надала відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позовні вимоги задовольнити. При цьому зазначила, що право спільної сумісної власності подружжя на майно набуте під час шлюбу та його розмір задекларовані ст. 60 СК України. Реальне право настає в разі його реалізації. [PERSON] такого права не набула та не реалізувала. На теперішній час відповідач після розлучення - 23.08.2022 року самостійно сплачує кредит, виїхав до р. Мальта разом з автомобілем. Його право на автомобіль підтверджується технічним паспортом та відповідно він користується ним на власний розсуд. Реалізовувати своє право на автомобіль, відповідно до ст. 60 СК України, [PERSON] не має наміру. Сума грошових коштів, сплачених банку, дійсно складається з тілу кредиту та відповідних процентів за обслуговування кредиту. Загальна сума сплачених коштів не суперечить змісту ч.1 ст. 61 СК України, за змістом якої, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту та ч.2, яка передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Адвокат Ставніченко М.В. в інтересах [PERSON] надав зустрічний позов до [PERSON] , який в подальшому уточнив, та просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у порядку поділу спільних сумісних грошових коштів 6 355 265,94 грн.; - припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150, 2020 року виробництва, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150, 2020 року виробництва, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн. та судовий збір. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що позивач по справі є моряком та впродовж всього сімейного життя з відповідачем мав нестабільний дохід від морських контрактів. Останній законтрактований рейс позивача, в якому він знаходився, почався в жовтні 2021 року та закінчився у березні 2022 року, тобто ще під час шлюбу із відповідачем. Під час перебування позивача у робочому відрядженні, на початку 2022 року (січень - березень) сімейні стосунки подружжя погіршились, сторони спілкувались нерегулярно та [PERSON] навесні 2022 року звернулась до суду задля розірвання шлюбу. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.08.2022 року по справі 496/5994/22 шлюб було розірвано. У зв`язку з тим, що на момент закінчення рейсу у березні 2022 року [PERSON] майже не спілкувався з дружиною, яка була проти його повернення у сім`ю, він прийняв рішення про проживання у Республіці Мальта, де знаходиться і на теперішній час. Позивач раніше займав посаду старшого механіка на іноземному судні та його винагорода сягала близько 10 тис. доларів США. Утримання сім`ї здійснювалось за рахунок цих коштів. Прибуток за контрактами позивача надходив на валютний рахунок АТ КБ «Приватбанк», що відкритий відповідно до договору №SAMDNWFC00016836171 від 29.04.2015 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . Зі змісту банківської виписки можливо встановити, що за період з 01.01.2015 року по 30.04.2022 року за договором №SAMDNWFC00016836171 було відкрито 6 рахунків з відповідними дебетовими картками: 1. [NUMBER] - на ім`я [PERSON] ; 2. [NUMBER] - на ім`я [PERSON] ; 3. [NUMBER] - на ім`я [PERSON] ; 4. [NUMBER] - на ім`я [PERSON] ; 5. [NUMBER] - на ім`я [PERSON] . Тобто, у АТ КБ «Приватбанк» існує рахунок, на який надходили кошти у якості винагороди за роботу моряка. Доступ до цього рахунку мали дві особи - [PERSON] та [PERSON] . Остання мала картки, які дозволяли їй знімати дані кошти з валютного рахунку. Вони були відкриті зі згоди першочергового власника рахунку - її чоловіка. Так, за період з 01.01.2015 року по 30.04.2022 року на валютний рахунок отримано надходжень на суму: 490 039 доларів США 87 центів. В рахунок цих коштів забезпечувалось життя сім`ї, купувались продукти тощо, а також частина коштів знімалось та формувались сімейні заощадження. Такі заощадження формувались у готівковому вигляді, здебільшого у доларах США. Зняттям коштів з відповідною метою формування сімейних заощаджень займалась [PERSON] . Так, за період спільного життя: 1) 298 540 доларів США 26 центів у період з 09.09.2015 року по 01.12.2021 року було отримано [PERSON] шляхом зняття готівки у касах Приватбанку. Частіше за все зняття готівки в доларах США відбувалось у відділеннях АТ КБ «Приватбанк» за адресами: м. Одеса, вул. Г. Бочарова, 53 та м. Одеса, вул. Семена Палія, 108; 2) 271 600 гривень у період з 10.01.2016 року по 27.12.2021 року було отримано [PERSON] шляхом зняття готівки у банкоматах Приватбанку. Зняття ж готівки в гривні здійснювалось у різних банкоматах м. Одеси; 3) 3302 долари США 30 центів у період з 28.01.2022 року по 03.03.2022 року було отримано [PERSON] шляхом переказу на її особисту картку, яка теж відкрита у АТ КБ «Приватбанк». Дану інформацію, а також зазначення суми, яка видавалась та номеру картки, що видана на ім`я [PERSON] детально можна встановити з виписки по банківському рахунку, а також таблиці з зазначенням всіх операцій по видачі готівки на ім`я [PERSON] по рахунку у Приватбанку. Рух коштів по банківській виписці дозволяє чітко та беззаперечно встановити, що кошти, які надходили на рахунок, знімались у вигляді готівки саме [PERSON] . Отже, за період з 09.09.2015 року по 03.03.2022 року [PERSON] заволоділа коштами, шляхом зняття готівки з рахунку, що був відкритий на ім`я її тодішнього чоловіка, на загальну суму 301 842,56 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ, на момент подачі позовної заяви, 11 681 307 грн. та 271 600 грн. Зараз у розпорядженні та володінні [PERSON] перебувають кошти на загальну суму 11 952 907 грн. Так, у виписках рахунків на ім`я відповідача, що надійшли до суду шляхом відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 15.05.2023 №20.1.0.0.0/7-230504/53813, містять докази зарахування на картки відповідача коштів шляхом поповнення готівкою, зокрема, і в період після розірвання шлюбу - з 22.08.2022 року. [PERSON] систематично поповнювала свої картки гривневими готівковими коштами. У виписках карткових рахунків містяться транзакції щодо поповнення карток саме через термінали поповнення на суму 295 058, 46 грн. Доказом того, що підтвердить поповнення карток [PERSON] якраз за рахунок сімейних заощаджень, що були отриманні саме подружжям із винагород [PERSON] є факт відсутності доходів у відповідача. [PERSON] не працює і жодних доходів не отримувала за весь час подружнього життя, тому можна стверджувати про те, що поповнення гривневих карток здійснюється шляхом обміну валютних заощаджень, які напередодні знімались нею та належать на праві спільної сумісної власності подружжю. Логічним є той факт, що без отримання будь-яких доходів, поповнення та користування коштів може здійснюватися лише за наявності готівки у розпорядженні відповідача. [PERSON] надав доступ до рахунку, шляхом відкриття на її ім`я відповідних карт. Відповідач знімала готівку, за рахунок якої, формувались сімейні заощадження. Хоча відповідач і знімала кошти з рахунку, але витрачати дані кошти самостійно, без погодження іншого з подружжя, вона не мала права, зокрема вже після закінчення подружнього життя. Позивач за зустрічним позовом не надавав [PERSON] право розпоряджатись коштами, які знімались у готівковому вигляді та належали подружжю в рівних частках, а тільки надав доступ до рахунку, а розпорядження мало відбуватись за спільного погодження. Під час ще подружнього життя [PERSON] мав доступ до сімейних заощаджень, адже проживав в одному будинку з [PERSON] , однак після розірвання шлюбу кошти залишись у неї та доступу до них він не має. Добровільно поділити спільні сімейні заощадження колишня дружина відмовилась. Ще за подружнього життя, кошти які заощаджувались, подружжя планувало використати задля інвестицій, забезпечення рівня життя після припинення трудової діяльності [PERSON] , утримання дітей, тощо. Так як спільне життя подружжя закінчилось, то кошти мають бути розділені між подружжям у рівних частках. Навіть, якщо за той час, що [PERSON] не мав доступу до даний коштів, [PERSON] витратила їх частину, вона мала б довести, що такі витрати здійснювались в інтересах сім`ї. Але, беручи до уваги те, що поповнення її карток відбулося вже після розірвання шлюбу, то в цьому плані не може йти і мови про використання коштів в інтересах сім`ї. В розумінні вимог ст. 65 СК України позивач не надав будь-якої, ані письмової, ані усної згоди відповідачу на розпорядження нею цінним майном, яким є спірні грошові кошти, що підтверджується матеріалами справи. Тобто, [PERSON] розпорядилась спільними сумісними грошовими коштами їхньої сім`ї самовільно і не на потреби сім`ї. Щодо поділу автомобіля адвокат Ставніченко М.В. зазначив, що отриманню грошової компенсації за майно (транспортний засіб) повинно передувати визнання права власності транспортного засобу у порядку поділу майна саме за відповідачем за первісним позовом. Для правильного вирішення даної справи слід визнати право власності за одним із подружжя та тільки після цього визначати компенсацію вартості частки майна, що залишилась на праві власності у першого із подружжя. Адвокат Бобуйок А.Д. в інтересах [PERSON] надав відзив на зустрічний позов, в якому просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. В обґрунтування відзиву адвокат Бобуйок А.Д. зазначив, що грошові кошти у сумі 295 058 грн., зараховані на картки [PERSON] після розірвання шлюбу, є її особистою власністю і ніяким чином вона не зобов`язана вказувати джерела їх походжень. Щодо іншої суми в національній валюті, то операції по них проводились в період шлюбу, відповідають та узгоджуються з вимогами ст. 61, ч.2 ст.65 СК України. Не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача про наявність цивільно правових відносин між подружжям в частині розпорядження грошовими коштами/представництво, та повинні розцінюватися як намагання правового обґрунтування вимог про стягнення грошових коштів. Не можуть одні і ті самі правовідносини регулюватися різними галузями права (сімейне та цивільне законодавство). Окрім цього, [PERSON] у разі підозри використання коштів не за призначенням не прийняв жодної превентивної дії за допомогою банківських установ по закриттю рахунків або по обмеженню отримання коштів. Позивач не зазначив жодного договору купівлі-продажу, вчиненого відповідачкою, який би виходив за межі дрібного побутового та не заявив вимог про їх скасування. Вказане свідчить про повну довіру до відповідача з приводу використання коштів. Надані позивачем докази у вигляді виписок з карток є неналежними, оскільки на момент складання відзиву вони належним чином не затверджені банківськими установами, їх значна кількість не систематизована, не вказані сторінки їх знаходження та не надає можливості орієнтуватися та перевірити доводи позивача. Доводи позивача про те, що автомобіль був придбаний в інтересах сім`ї, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та відповідає вимогам ч.3 ст.61 СК України, є неспроможними. Вказане право передбачене законом є декларативним та набуває рис реального тільки у разі його реалізації. Не можна позбавити особу прав, якими вона реальне не володіє, тому не має жодних підстав для позбавлення [PERSON] права на автомобіль та визнання такого права на нього за [PERSON] . Право позивача на автомобіль підтверджується технічним паспортом та існує до визнання його спільним сумісним майном подружжя у відповідності з чинним законодавством. Не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на ч.4 ст.65 СК України, якою передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Коментуючи закон в цій частині позивач намагається бажане видати за дійсне. З моменту придбання автомобіля [PERSON] користувався ним на власний розсуд. Більш того, у 2022 році скориставшись наданим державою правом на виїзд за професією, [PERSON] виїхав з країни разом з автомобілем до р. Мальта, не бажаючи захищати країну, сім`ю, дитину. Вказане свідчить про відсутність намірів враховувати інтереси сім`ї. Згода відповідача на укладання угоди про отримання кредиту та укладання договору поруки необхідні були [PERSON] з метою безперешкодної купівлі авто та використання його особисто. Неодноразові твердження позивача про те, що [PERSON] в період шлюбу не працювала та не мала самостійного заробітку, спростовується копією трудової книжки, відповідно до якої, вона працювала до 07.06.2019 року, приймаючи участь у формуванні сімейного бюджету, незважаючи на менший розмір зарплатні. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову. При цьому зазначив, що на теперішній час [PERSON] після розлучення 23.08.2022 року самостійно сплачує кредит, виїхав в р. Мальта разом з автомобілем. Сума грошових коштів сплачених банку дійсно складається з тілу кредиту та відповідних процентів за обслуговування кредиту. Загальна сума сплачених коштів не суперечить змісту ч.1 ст. 61 СК України. Зазначені вище грошові кошти мають бути визнані спільним майном подружжя з визнанням за [PERSON] права власності на 1/2 їх частину. Реалізовувати своє право на автомобіль у відповідності до ст. 60 СК України [PERSON] не має наміру. Визнання права власності на автомобіль за [PERSON] є передчасним. Отримуючи кредит від «Державного ощадного банку України» на придбання автомобіля [PERSON] уклав 26.08.2020 року з вказаним банком договір застави на спірний автомобіль. [PERSON] залишив за собою право лише на володіння та користування авто, та вніс відомості про договір застави до реєстру обтяжень. Права банку як заставодержателя заставного майна, у разі неповернення кредиту, передбачені п. 7.6 договору застави, в тому числі правом розпорядження таким майном у разі неналежного виконання договору, шляхом звернення стягнення на заставне майно. У разі задоволення позову [PERSON] в цій частині, легалізується повне право на автомобіль, що в свою чергу, порушить право банку відповідно до договору застави на розпорядження заставним майном. Позивач за зустрічним позовом є моряком та раніше займав посаду старшого механіка на іноземному судні. Його винагорода складала близько 10 тис. доларів США. Утримання сім`ї здійснювалось за рахунок цих коштів. З метою зняття коштів для вказаних цілей було відкрито три дебітові картки на позивача та дві на відповідача. За період з 2015 року по 2022 року сторонами отримано біля 490 000 доларів США. За твердженням позивача вказані кошти були спільним сумісним майном подружжя, на які утримувалась сім`я. Зазначене не оспорюється відповідачем по зустрічному позову. Оскільки позивачем не заявлено жодного позову про визнання угод укладених відповідачем, які виходять за межі дрібних побутових, слід вважати, що вони використані нею на потреби сім`ї та частково на себе (витрати на введення домашнього господарства, утримання доньки, комунальні витрати, одяг та інше). [PERSON] стверджує, що не надавав [PERSON] права на розпорядження коштів, а тільки уповноважував її знімати кошти з рахунку, а розпорядження ними мало відбуватися за спільного погодження. Дані доводи обґрунтовує правовим режимом спільного сумісного майна передбаченого Цивільним Кодексом, та який є дійсним. Позивачем надані дані про операції поповнення карток за період з 01.09.2022 року по 23.03.2023 року, коли відповідач вже не перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, в період роздільного проживання. Шлюб розірвано рішенням суду 23.08.2022 року, тобто вказані кошти були особистим майном [PERSON] . Визначальним в вирішені даного спору є встановлення наявності у відповідачки спірних грошових коштів. Відсутність у [PERSON] спірних грошових коштів підтверджується придбанням авто 03.08.2020 року за кредитні кошти. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 18.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.08.2022 року по справі №496/1511/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 03.08.2020 року між ТОВ «ВіДі Пальміра» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №ВПрА-002/216, відповідно до якого, [PERSON] придбав автомобіль Toyota Land Cruiser 150 Prado 4B_4/0 6 A/T Elegante, 2020 року випуску, ціна з ПДВ 1 401 602,40 грн., ціна без ПДВ 1 168 002 грн. 03.08.2020 року [PERSON] були перераховані на рахунок ТОВ «ВіДі Пальміра» грошові кошти у сумі 42000 грн., призначення платежу: «внесення виручки готівкою за рахунок юридичної особи за авто зг. дог. ВПрА-002/216 від 03.08.2020 року, 3046814816», що підтверджується квитанцією №1915175816. 21.08.2020 року [PERSON] були перераховані на рахунок ТОВ «ВіДі Пальміра» грошові кошти у сумі 91 294 грн., призначення платежу: «внесення виручки готівкою за рахунок юридичної особи за авто зг дог ВПрА-002/216 від 03.08.2020 року, [PERSON] , ІНН [NUMBER] », що підтверджується квитанцією №1994377316. 26.08.2020 року відбулася первинна реєстрація вказаного транспортного засобу, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів. 26.08.2020 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №611-80 (для придбання транспортного засобу), відповідно до умов якого, банк надає позичальнику кредит у розмірі 1 199 642 грн. на строк 84 місяці з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 25.08.2027 року. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) у розмірі 11,99 % річних. Кредит надається для придбання транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150, номер кузова [NUMBER] , 2020 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . У кредитному договорі зазначено, що [PERSON] надає свою згоду на укладання її чоловіком [PERSON] цього кредитного договору (договору про споживчий кредит для придбання транспортного засобу), а також додаткових договорів до нього, що не пов`язані зі збільшенням грошових зобов`язань, у тому числі тих, які можуть бути укладені сторонами вказаного договору в майбутньому. [PERSON] підтвердила, що з умовами цього кредитного договору (договору про споживчий кредит для придбання транспортного засобу) ознайомлена, ніяких заперечень щодо його положень та укладання не має. 26.08.2020 року між АТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] (боржник) та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки №611-82, відповідно до умов якого, поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього. 26.08.2020 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір застави майна №611-84, відповідно до якого, заставодавець, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, передає в заставу, а заставодержатель цим приймає в заставу в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет застави, що належить заставодавцю на праві власності. Предметом застави за цим договором є рухоме майно, а саме: Toyota Land Cruiser Prado 150, номер кузова [NUMBER] , 2020 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Відомості застосування обтяжень щодо вказаного транспортного засобу у вигляді заборони відчуження на підставі договору застави майна №611-84 внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом №67713584. Відповідно до довідки АТ «Державний ощадний банк України» №10015/0611/2177 від 19.08.2022 року, по кредиту на придбання транспортного засобу за кредитним договором №611-80 від 26.08.2022 року, на суму 1 199 642 грн., станом на 19.08.2022 року, сплачено суму основного боргу у розмірі 236 159,25 грн. та суму відсотків у розмірі 219 717,87 грн. Залишок по основному боргу без урахування відсотків складає 963 482,75 грн. Відповідно до виписки по картці/рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахункам договору №SAMDNWFC00016836171 від 29.04.2015 року, відкритого на ім`я [PERSON] , за період з 01.01.2015 року по 30.04.2022 року, сума надходжень на картки становить 490 039, 87 доларів США, усього витрати по картці - 490 029, 28 доларів США. Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-230714/38107 від 18.07.2023 року, по договору №SAMDNWFC00016836171 від 29.04.2015 року, за період з 01.01.2015 року по 30.04.2022 року, були видані наступні картки: № [NUMBER] , термін дії: 02/18, на ім`я [PERSON] ; № [NUMBER] (термін дії: 10/21) на ім`я [PERSON] ; № [NUMBER] термін дії: 05/22, на ім`я [PERSON] ; №5363542603419590, термін дії: 08/25, на ім`я [PERSON] ; №5363542603419608, термін дії: 08/25, на ім`я [PERSON] ; №5168742017353941, термін дії: 03/18, на ім`я [PERSON] . Основний власник договору - [PERSON] . В історії статусів карт: №5168742013975648, відкриття 29.04.2015 року, закриття 28.02.2018 року; №5168742017353941, відкриття 29.04.2015 року, закриття 31.03.2018 року; №5363542602705320, відкриття 18.03.2020 року, закриття 21.01.2022 року; №5167985100062249, відкриття 30.07.2020 року, закриття 27.08.2021 року; №5363542603419590, відкриття 27.08.2021 року; №5363542603419608, відкриття 03.09.2021 року, закриття 21.01.2022 року. Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-230504/53813 від 15.05.2023 року, на ім`я [PERSON] були відкриті рахунки: № [NUMBER] , дата відкриття: 27.01.2022 року, валюта - UAH; № [NUMBER] , дата відкриття 13.11.2018 року, валюта - UAH; № [NUMBER] , дата відкриття 17.02.2015 року, валюта - USD; № [NUMBER] , дата відкриття 29.12.2009 року, валюта - UAH; № [NUMBER] , дата відкриття 12.03.2022 року, валюта USD; № [NUMBER] , дата відкриття 26.11.2014 року, валюта - UAH. Відповідно до виписки за договором б/н, виданої за період з 01.12.2021 року по 08.05.2023 року, по рахунку [PERSON] , сума надходжень за вказаний період становить 79 518,40 грн., витрати - 79475,65 грн. Відповідно до виписки за договором б/н, виданої за період з 01.12.2021 року по 08.05.2023 року, по рахунку [PERSON] , сума надходжень за вказаний період становить 742,32 грн., витрати - 742,32 грн. Відповідно до виписки за договором б/н, виданої за період з 01.12.2021 року по 08.05.2023 року, по рахунку [PERSON] , сума надходжень за вказаний період становить 941 026,47 грн., витрати - 940 948, 16 грн. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, виданих за період з 3 кварталу 2012 року по 4 квартал 2016 року, [PERSON] у третьому та четвертому кварталах 2012 році та першому-третьому кварталах 2013 року отримувала заробітну плату та державну та соціальну матеріальну допомогу у ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл». У першому кварталі 2015 року нараховано 1 092 973,45 грн. (спадщина чи дарунок від фізичної особи, що не є членом сім`ї 1 ступеня споріднення). В іншій період доходи відсутні. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, виданих за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2021 року, [PERSON] у другом кварталі 2019 року отримала заробітну плату у ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл». В іншій період доходи відсутні. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, виданих за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2023 року, у [PERSON] за вказаний період доход відсутній. Адвокатом Ставніченко М.В. в інтересах [PERSON] в обґрунтування зустрічного позову долучено таблицю із зазначенням всіх операцій по видачі готівки на ім`я [PERSON] , відповідно до якої, з карток № [NUMBER] , № [NUMBER] , відкритих на ім`я [PERSON] , за період з 09.09.2015 року по 01.12.2021 року, були зняті грошові кошти у сумі 298 540,26 доларів США, за період з 10.01.2016 року по 27.12.2021 року у розмірі 271 600 грн. З картки № [NUMBER] , яка відкрита на ім`я [PERSON] , за період з 28.01.2022 року по 03.03.2022 року, були перераховані грошові кошти у сумі 3302,30 доларів США на рахунок [PERSON] . Вказані обставини також підтверджуються випискою з АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до таблиці, наданої адвокатом Ставніченко М.В. в інтересах [PERSON] , [PERSON] після 22.08.2022 року було здійснено поповнення картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , на загальну суму 295 058,46 грн. [PERSON] з 23.07.2010 року була прийнята на роботу до ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» та 07.06.2019 року звільнена за власним бажанням, на підставі наказу №39/229к від 07.06.2019 року. Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-240702/47887 від 04.07.2024 року на ім`я [PERSON] відкриті рахунки: № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] . Додатково надіслано на адресу суду виписки по рахункам № [NUMBER] , № [NUMBER] за період з 23.08.2022 року по 20.03.2024 року. Відповідно до виписки за договором б/н за період з 23.08.2022 року по 20.03.2024 року, сума надходжень на картковий рахунок № [NUMBER] становить 80 790,07 грн., сума витрат складає 79 738,49 грн. Відповідно до виписки за договором б/н за період з 23.08.2022 року по 20.03.2024 року, сума надходжень на картковий рахунок № [NUMBER] становить 1 018 152,68 грн., сума витрат складає 979 620,26 грн. Адвокат Ставніченко М.В. в інтересах [PERSON] долучив до матеріалів справи додаток №1 до вищевказаного кредитного договору, яким є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної ручної процентної ставки за договором про споживчий кредит, станом на 26.08.2020 року. Щодо первісного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання грошових коштів спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину грошових коштів, стягнення грошових коштів, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Частиною 1 статті 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.ч. 1, 2 ст. 61 СК України). Частиною 3 ст. 61 СК України встановлено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік, відповідно до ст. 63 СК України, мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч.1 ст. 68 СК України). Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ст. 65 СК України). Верховний суд у постанові від 30.06.2020 року по справі №638/18231/15-ц роз`яснив, що за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. За спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном. Велика Палата Верховного Суду погодилася з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27.04.2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14.09.2016 року у справі № 34/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами. Позивач, звертаючись з первісним позовом до суду, зазначила, що в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором подружжям було сплачено 455 877,12 грн., тому вона просить суд визнати вказані грошові кошти спільним майном подружжям, визнавши за нею право власності на 1/2 частину та половину грошових коштів стягнути з [PERSON] на її користь, тобто 227 858,56 грн. Судом встановлено, що 26.08.2020 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №611-80 з метою придбання транспортного засобу. Поручителем за вказаним договором є [PERSON] . Крім того, у кредитному договорі міститься відмітка про те, що [PERSON] надає свою згоду на укладання її чоловіком [PERSON] цього кредитного договору (договору про споживчий кредит для придбання транспортного засобу), а також додаткових договорів до нього, що не пов`язані зі збільшенням грошових зобов`язань, у тому числі тих, які можуть бути укладені сторонами вказаного договору в майбутньому. [PERSON] підтвердила, що з умовами цього кредитного договору (договору про споживчий кредит для придбання транспортного засобу) ознайомлена, ніяких заперечень щодо його положень та укладання не має. Верховний суд у постанові від 13.02.2020 року по справі №320/3072/18, вирішуючи подібний спір, зазначив, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Тобто, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Разом з тим, це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за запозичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна. У постанові Верховного Суду від 09.01.2020 року у справі №367/7110/14 зазначено, що спірне майно придбане за кредитні кошти, отримані подружжям за час шлюбу, відтак, право на це майно у рівних частках набули позивач і відповідач, при цьому боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того, із ким із подружжя укладений кредитний договір. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносились особисті кошти кожного із подружжя у рахунок погашення кредитних зобов`язань. Отже, враховуючи, що на момент укладення кредитного договору сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, наявні підстави вважати, що кредитний договір укладений [PERSON] в інтересах сім`ї, оскільки метою отримання кредитних коштів було придбання транспортного засобу. Суд вважає, що оскільки кредитний договір укладений в інтересах сім`ї, що не спростовано позивачем за первісним позовом, зобов`язання за кредитним договором наявне у обох з подружжя. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання грошових коштів, сплачених подружжям в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, в рамках якого вони є солідарними боржниками, спільним майном подружжям, яке підлягає поділу. Суд наголошує, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, проте грошові кошти у сумі 455 877,12 грн. не є доходом подружжя або одного з них, не отримані подружжям на підставі укладеного будь-якого договору, а є тими коштами, які були сплачені на рахунок кредитора в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, метою укладення якого було придбання транспортного засобу для потреб сім`ї, тому не підлягають поділу як спільне майно подружжя, оскільки не являється таким. Поряд з цим, суд зауважує, що позивачем за первісним позовом не ставиться питання про поділ автомобілю та/або стягнення грошової компенсації половини вартості автомобілю, та/або визнання за нею право власності на автомобіль, припинення права спільної сумісної власності, а заявляється позов про стягнення половини тих грошових коштів, які сплачені подружжям за солідарним зобов`язанням. З-поміж іншого, в ході судового розгляду судом не встановлено та позивачем за первісним позовом не надано відомостей про те, ким з подружжя здійснювалося погашення заборгованості за договором про споживчий кредит №611-80 на суму 455 877,12 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, у задоволенні первісного позову слід відмовити за безпідставністю. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення у порядку поділу спільних сумісних грошових коштів, суд дійшов висновку, що зустрічний позов в цій частині не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України). Нормами ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Як було вказано вище, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Верховний Суд у постанові від 18.05.2023 року у справі №344/5528/22 зазначив, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63 СК України, ч.1 ст. 65 СК України. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Верховний суд у постанові від №161/79/18 від 25.03.2020 року роз`яснив, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. (Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.06.2019 року у справі №761/32404/14-ц). Суть поділу майна полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При ухваленні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Судом встановлено, що за час перебування [PERSON] та [PERSON] у офіційному шлюбі, на банківський рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] , у період з 01.01.2015 року по 30.04.2022 року, надійшли грошові кошти у сумі 490 039,87 доларів США, що еквівалентно 6 355 265,94 грн. Проте, сторонами не надано належних і беззаперечних доказів використання [PERSON] вищевказаних грошових коштів в своїх особистих цілях проти волі іншого з подружжя, або не в інтересах сім`ї та доказів того, що кошти у сумі 6 355 265,94 грн. наявні у [PERSON] на час припинення ведення спільного господарства. Суд вважає слушними зауваження адвоката Бобуйок А.Д. та погоджується з ними в частині того, що [PERSON] у разі підозри використання коштів не за призначенням не прийняв жодної дії по закриттю рахунків або по обмеженню отримання коштів, що свідчить про повну довіру з приводу використання коштів. При розгляді даної справи суд також врахував низку обставин, які мають значення для забезпечення справедливого вирішення спору з урахуванням принципів сімейного права, а саме балансу інтересів сторін, забезпечення рівності у праві на спільне майно подружжя та належної правової поведінки учасників правовідносин. Разом з цим, суд враховує, що грошові кошти у сумі 490 039,87 доларів США надходили на рахунки поступово, за період з 01.01.2015 року по 30.04.2022 року та враховуючи той факт, що сторони у вказаний період перебували у зареєстрованому шлюбі, доступ до рахунків, на яких зберігались кошти мали обидва з подружжя, можливо стверджувати, що колишнім подружжям спільно витрачалися грошові кошти для потреб сім`ї. Як зазначалося вище, нормами ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша та друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 464/7011/16-ц та у постанові від 30.09.2020 року у справі № 552/1514/19). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що об`єктом поділу може бути майно, яке є в наявності та може бути виділено в натурі. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. В постанові Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги зустрічного позову про стягнення у порядку поділу спільних сумісних грошових коштів у сумі 6 355 265,94 грн. задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог зустрічного позову про припинення права спільної сумісної власності на автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номер [NUMBER] , визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на вказаний автомобіль, суд вважає, що такі позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Частиною 2 ст. 71 СК України передбачено, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України). Обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати все спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження. Указане відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи в суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. пункт 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №209/3085/20). Частинами, 2, 3 ст. 364 ЦК України передбачено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.020 року у справі №910/3009/18 (пункт 63)). У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі №711/2302/18 викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60,70 СК України, статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Адвокат Ставніченко М.В. в інтересах [PERSON] в обґрунтування зустрічного позову зазначив, що для правильного вирішення даної справи слід визнати право власності за одним із подружжя та тільки після цього визначати компенсацію вартості частки майна, що залишилась на праві власності у першого із подружжя. Натомість, суд не погоджується з такими твердженнями, зважаючи на позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 08.02.2022 року по справі №209/3085/20, від 23.01.2024 року по справі № 523/14489/15-ц про те, що окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. В ході судового розгляду не заявлялася вимога про компенсацію вартості частки майна [PERSON] , тому суд вважає, оскільки автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150, д.н.з. [NUMBER] , є спільним майном подружжям, яке підлягає поділу між ними, визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на вказаний автомобіль без вирішення питання про сплату [PERSON] компенсації половини вартості вказаного автомобілю, буде порушенням її прав. Крім того, адвокатом Ставніченко М.В. не обґрунтовано необхідність припинення права спільної сумісної власності на автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150, д.н.з. [NUMBER] та визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на вказаний автомобіль. Разом з цим, [PERSON] не долучив до матеріалів справи копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, отже доказів, що власником (користувачем) вищевказаного транспортного засобу на теперішній час є [PERSON] суду не подано. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову в частині припинення права спільної сумісної власності на автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150 та визнання за ним права особистої приватної власності на вказаний автомобіль. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] , судові витрати слід залишити за позивачем за зустрічним позовом.

Outcome: dismissed