Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на земельні ділянки площами 1,649 га та 0,5177 га, розташовані на території с. Орлівка Ізмаїльського району Одеської області, кадастрові номери 5124183600:01:001:0198, 5124183600:01:005:0181, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, у видачі свідоцтва їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що й стало підставою для звернення до суду. Позивач до судового засідання не з`явилась, від її представника адвоката Вальченко В.В. надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не з`явився, направив до суду заяву про визнання позову, просив розглянути справу за його відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено судом, [INFO] померла мати сторін [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 13 лютого 2008 року Орлівською сільською радою Ренійського району Одеської області, актовий запис № 6). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на земельні ділянки площами 1,649 га та 0,5177 га, розташовані на території с. Орлівка Ізмаїльського району Одеської області, кадастрові номери 5124183600:01:001:0198, 5124183600:01:005:0181, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Частиною 1 ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). За життя, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідального розпорядження не залишила, згідно інформаційної довідки № 84005324 від 28 січня 2026 року зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), інформація відносно спадкодавця відсутня, тому спадкоємство здійснюється за законом. Сторони по справі діти спадкодавця, входять до кола спадкоємців першої черги за законом. Судом встановлено, що сторони на день смерті матері [PERSON] були зареєстровані та проживали разом із нею за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з довідки виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 157 від 01 жовтня 2025 року. Отже, позивач прийняла спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідач ніяких дій з прийняття спадщини не вчинив, не заперечує проти прийняття спадщини позивачем, про що свідчить його заява про визнання позовних вимог. Батько сторін [PERSON] , помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 07 вересня 2009 року Орлівською сільською радою Ренійського району Одеської області, актовий запис № 41). Згідно інформаційної довідки № 84005379 від 28 січня 2026 року зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), інформація відносно спадкодавця відсутня. Однак, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, про що видано відповідну постанову. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом із тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, що визначено ч. 5 ст. 1268 ЦК України На підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на ім`я померлої [PERSON] , а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не позбавляє спадкоємця оформити своє право на спадщину, що передбачено ч. 3 ст. 1296 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК України). За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві позивач просила залишити судові витрати за нею, питання про стягнення судових витрат з відповідача судом не розглядалось. На підставі викладеного та

Outcome: approved