Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

До Макарівського районного суду Київської області у жовтні 2024 року від представника, адвоката Наливайко Світлани Павлівни через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Суд ухвалою від 28 жовтня 2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Суд ухвалою від 22 серпня 2025 року прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ про поділ спільного майна подружжя. Суд ухвалою від 09 грудня 2025 року вирішив розглядати зустрічну позовну заяву з урахуванням зміни предмета позову та суб`єктного складу зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя та припинення права власності на частку спільного майна подружжя. Позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовані тим, що між сторони перебували у шлюбі, який Макарівський районний суд Київської області рішенням від 24 квітня 2024 року розірвав. Сторони дітей не мають. У період шлюбу, 18 жовтня 2013 року колишнє подружжя за договором купівлі-продажу придбало житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 51,2 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер 3222783801:01:005:0016, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку. Зазначені об`єкти нерухомого майна зареєстровані за відповідачем. Відповідно до приписів Сімейного кодексу України, зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Дружини та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо не встановлено домовленістю між ними. Однак, відповідач має протилежну думку, тож за захистом своїх прав, змушений звернутися до суду. Зі свого боку, відповідач звернулася до позивача із зустрічною позовною заявою, з урахуванням зміни предмета позову, у якому просить припинити її право власності, стягнувши з відповідача грошову компенсацію за 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, придбані подружжям, що згідно із Звітом про грошову оцінку вартості будинку, загальною площею 57,10 кв.м від 28.10.2025, вартість складає 862 470 грн. Згідно із Звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 28.10.2025, її вартість складає 450 000 грн. Крім того, [PERSON] зазначила, що під час шлюбу колишнє подружжя придбали легковий автомобіль «Volkswagen», модель Passat, 2013 року, реєстраційний номер [NUMBER] , який відповідач без її згоди продав своєму рідному брату [PERSON] за договором купівлі-продажу № 3247/2023/4184488, укладеного в ТСЦ № 3247 від 05.12.2023. Отримані кошти, [PERSON] витратив на власний розсуд, не в інтересах сім`ї. Оскільки, у відповідача за зустрічною позовною заявою відсутні документи, які б підтверджували вартість проданого автомобіля, позивач вважає, що вартість його може бути визначена на підставі середньої ринкової вартості подібного автомобіля з оголошень про продаж аналогічних автомобілів, а саме 10 833 доларів США, що еквівалентно 452 819 грн (комерційний курс 41,8 грн станом на 07.12.2025). Також, під час шлюбу сторони придбали трактор «Kentavr 2008B» вартістю 43 550 грн, який планували використовувати у своїх цілях для власного господарства. Однак, трактор не був належним чином зареєстрований. Просить суд транспортний засіб залишити у власності відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , стягнувши з нього на її користь 1/2 його вартості. Отже вартість 1/2 зазначеного нерухомого та рухомого майна складає 904 419,50 грн (862 470+450 000+43 550+452 819:2). У відзиві на заяву про зміну предмету позову, представник [PERSON] зазначила, що погоджуючись із позовною вимогою щодо припинення права власності на 1/2 частку спільного майна сторін, але не погоджуються із зазначеним розміром такої частки. Так, відповідач за зустрічним позовом не погоджується із вартістю житлового будинку, оскільки така оцінка проводилась із застосування нечинних нормативно-правових актів, невірно зазначено місце розташування у м. Києві із вказівкою на розвинутість ринку пропозицій, не було надано технічний паспорт, з якого чітко видно, що будинок 1987 року побудови, а також під час розрахунку вартості будинку оцінщиком віднімалась вартість земельної ділянки, яка була визначена невірно, що змінило вартість будинку. Щодо земельної ділянки, звіт про експертну грошову оцінку є некоректним, оскільки для оцінки взято оголошення про продаж земельної ділянки з іншим цільовим призначенням та розташована в населеному пункті Івано-Франківської області, тобто на відстані більше ніж 400 км від спірної ділянки. Заперечуючи щодо вартості спірного автомобіля, відповідач [PERSON] зазначив, що роздруківка з сайту продажу автомобілів не підтверджує дійсну вартість автомобіля. Відповідач твердить, що цей автомобіль колишнє подружжя придбало 07 червня 2021 року у Грузії за ціною 1 900 доларів США, на момент купівлі становило 51 665,37 грн (курс долара 27,1923 грн). Крім того, як зазначено у заяві від 07.10.2025 № 2595736103 про перереєстрацію спірного автомобіля на підставі продажу, вартість його склала 250 000 грн. Тож з метою здійснення справедливого розподілу спільного майна подружжя, відповідач надає звіт про оцінку майна домоволодіння (житлового будинку, загальною площею 57,1 кв.м, житловою площею 34,3 кв.м і земельна ділянку, площею 0,2500 га), відповідно до якого, вартість зазначеного нерухомого майна становить 1 096 747 грн. З урахуванням наведеного, вартість спільного майна подружжя, яке належить поділити складає 1 346 747 грн (1 096 747 грн+250 000 грн.). Отже, частка позивачки за зустрічним позовом [PERSON] складає 673 373,50 грн. Також, [PERSON] зазначив, що твердження позивача за первісним позовом про належність до спільного майна подружжя трактора «Kentavr 2008B» вартістю 43 550 грн є безпідставними, оскільки таке рухоме майно, подружжя не купували. У судовому засідання [PERSON] зазначив, що після огляду трактора, він відмовився його купувати. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Між сторонами 22 вересня 2012 року був зареєстрований шлюб, актовий запис № 12 внесений Виконавчим комітетом Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області (копія свідоцтва серія [NUMBER] ). Макарівський районний суд Київської області рішенням від 24 квітня 2024 року шлюб між сторонами розірвав. Дітей сторони не мають. За час шлюбу, 18 жовтня 2013 року подружжя за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полончук Т.Ю., придбало житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , загальною площею 51,2 кв.м, житловою 30,4 кв.м та земельну ділянку з кадастровим номером 3222783801:01:005:0016, площею 0,25 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності власником житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 51,2 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м та земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, кадастровий номер 3222783801:01:005:0016, що розташована за цією ж адресоює [PERSON] . Згодом сторони на території їхнього домоволодіння побудували колодязь, прибудови та за рахунок прибудови приміщення кухні та зменшення приміщення коридору була збільшена загальна площа житлового будинку на 5,9 кв.м, житлова 3,9 кв.м. Фактично загальна площа будинку складає 57,1 кв.м, житлова площа 34,3 кв.м. Сторони також у шлюбі придбали транспортний засіб «Volkswagen» Passat, 2013 року випуску, реєстраційний знак [NUMBER] , який позивач за первісним позовом [PERSON] без згоди відповідача [PERSON] 05 грудня 2023 року продав своєму брату [PERSON] . Надалі, [PERSON] зазначений автомобіль 07 жовтня 2025 року за договором купівлі-продажу відчужив [PERSON] за 250 000 грн, що підтверджується заявою від 07.10.2025 № 2595736103, витребуваної у Територіального сервісного центру МВС № 8048. Нормативно-правове регулювання правовідносин сторін. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 Сімейного кодексу України). Конструкція норми статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України). За частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 Сімейного кодексу України). За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 Сімейного кодексу України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 Цивільного кодексу України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 Цивільного кодексу України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільного кодексу України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 Сімейного кодексу України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 Цивільного кодексу України). Вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 Сімейного кодексу України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 Цивільного кодексу України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19). Так, суд встановив, що спірний житловий будинок та спірна земельна ділянка, розташовані за адресою: [ADDRESS] , сторони придбали у період шлюбу у 2013 році. За рахунок прибудови, загальна площа житлового будинку з 51,2 кв.м збільшилась до 57,1 кв.м, а житлова з 30,4 кв.м до 34,3 кв.м. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] для визначення розміру стягнення грошової компенсації за 1/2 нерухомого майна надала звіт про незалежну оцінку вартості будинку, загальною площею 57.1 кв.м та звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, 0,25 га, кадастровий номер 3222783801:01:005:0016, згідно з якими, вартість житлового будинку склала 862 470 грн, вартість земельної ділянки 450 000 грн. Звіти складені сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності, із застосуванням порівняльного підходу, станом на 28 жовтня 2025 року. Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені у Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі Закон). Згідно із частиною четвертою статті 3 Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлено у статті 12 Закону. Підставою для проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина перша статті 10, частина перша статті 11 Закону). У частині першій статті 12 Закону встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. За змістом статті 3 Закону оцінка майна це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. З огляду на викладене, надані позивачем [PERSON] за зустрічним позовом звіти визнані судом таким, що містить експертну оцінка спірного нерухомого майна, проведену з дотриманням норм чинного законодавства. Щодо легкового автомобіля, придбаного у шлюбі сторонами. Суд встановив, що автомобіль марки «Volkswagen», модель Passat, 2013 року, реєстраційний номер [NUMBER] , придбаний сторонами у шлюбі, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] 05.12.2023 на підставі договору купівлі-продажу № 3247/2023/4184488 продав своєму братові без згоди позивача [PERSON] , отримані грошові кошти від продажу не були використані в інтересах сім`ї, а залишені в особистій власності, тож [PERSON] має право на компенсацію половини вартості цього транспортного засобу. Заперечуючи запропоновану позивачем вартість автомобіля «Volkswagen», модель Passat, 2013 року, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] не надав суду будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження такої вартості на час вирішення спору, а також належним чином не спростував розмір ринкової вартості цього автомобіля, тому для визначення вартості цього рухомого майна, суд бере до уваги середню ринкову вартість подібного автомобіля з оголошень про продаж аналогічних автомобілів у розмірі 452 819 грн. Крім того, суд встановив, що у період шлюбу був придбаний трактор «Kentavr 200B», 2022 року випуску, номер шасі/номер двигуна [NUMBER] , транзитний номерний знак [NUMBER] , тож є спільним сумісним власністю колишнього подружжя. Придбання зазначеного рухомого майна підтверджується належними доказами, оскільки містить дані щодо існування між ТОВ Промислова компанія «ДТЗ» та [PERSON] зобов`язальних правовідносин, а саме: видатковою накладною від 11.05.2023 № ДТ00-003263, вартістю 43 550 грн, актом приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин від 11.05.2023 та копією договору купівлі-продажу від 11.05.2023 № 65/1105523/34-2919, укладеного між ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ» та [PERSON] . Зокрема, згідно з договором купівлі-продажу покупець здійснює 100% передплату вартості замовленого товару на підставі виставленого рахунку (пункт 3.1.); передача товару покупцеві здійснюється, після повної оплати вартості товару та зарахування оплати на рахунок продавця протягом 14 календарних дній з дня повної оплати за товар пункт 3.4.); сторони домовились, що право власності на товар переходить від продавця до покупця після повної оплати вартості товару та нарахування оплати на рахунок продавця. Видаткова накладна є фактом оплати товару і зарахування оплати на рахунок продавця і Акт приймання-передачі є фактом переходу права власності (пункт 3.5.); постачання товару здійснюється транспортом покупця та за його рахунок (пункт 3.6). У зв`язку з тим, що позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] просить трактор «Kentavr 200B» залишити у власності відповідача [PERSON] , суд, на підставі статті 71 Сімейного кодексу України присуджує [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частки його вартості у розмірі 21 775 грн (43 550:2=21 775). За таких обставин, оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, та ураховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні за первісним позовом слід задовольнити частково в частині визнання за сторонами по 1/2 спірного житлового будинку та спірної земельної ділянки, оскільки позовна вимога про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя є неефективним способом захисту. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя та припинення права власності на частку спільного майна подружжя є обґрунтованими та такими, що їх слід задовольнити, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] 656 235 грн за 1/2 частки спірного житлового будинку та спірної земельної ділянки (862 470+450 000=1 312 470:2); 226 409,50 грн грошової компенсації за 1/2 частки за автомобіль «Volkswagen», модель Passat, 2013 року, реєстраційний номер [NUMBER] (452 819:2) та 21 775 грн (43 550:2) за 1/2 частки трактора «Kentavr 200B». Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач за первісним позовом при зверненні до суду поніс витрати на оплату судового збору у розмірі 7 324,11 грн, що підтверджується квитанцією від 09.10.2024 № 2370-9969-6354-5788. Позивач за первісним позовом при зверненні до суду понесла витрати на оплату судового збору у розмірі 7 267,20 грн, що підтверджується квитанцією від 19.11.2024 № 1961-9007-5844-7961. На підставі викладеного,

Outcome: partial