Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] ,у якому просить: 1) стягнути із [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь ТОВ«Фінансова компанія «Віва Капітал» заборгованість у розмірі 25128,00 грн за договором про надання кредиту № 1508323293870 від 24.03.2025; 2) стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідно до умов кредитного договору №1508323293870 від 24.03.2025, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 6000,00 грн строком на 120 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 361,35% (0,99% в день) річних від суми кредиту. Станом на 04.11.2025 загальна сума заборгованості по кредиту за договором №1508323293870 від 24.03.2025 становить 25128,00 грн, яка складається з: 6000,00 грн заборгвоаність за кредитом, 7128,00 грн заборгованість за відсотками, 12000,00 грн штраф. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «Віва Капітал». Наявність заборгованості за вказаним кредитним договором зумовила звернення позивача до суду з цим позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 17.11.2025 матеріали позовної заяви ТОВ «Фінансова Компанія «Віва Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості направлено за підсудністю до Богодухівського районного суду Харківської області. 19.12.2025 дана справа надійшла до Богодухівського районного суду Харківської області та за результатами автоматизованого розподілу була передана в провадження судді Сеник О.С. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 22.12.2025 позовну заяву ТОВ «Фінансова Компанія «Віва Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності за наявними у справі матеріалами, повідомив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позов не подав. Клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не з`явився в судове засідання, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 24.03.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» №1508323293870, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до пп. 1.2-1.3 Договору сума кредитного ліміту складає 6000,00 грн, строк кредитування 120 днів з 24.03.2025 по 22.07.2025. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 22.07.2025 або достроково. Дисконтна процентна ставка становить 0,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3 Договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом (п. 1.4.1 Договору). Базова процентна ставка складає 0,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3 Договору, після 20-го дня користування кредитом по день повернення кредиту (п. 1.4.2 Договору). Загальні витрати за кредитом 7193,64 грн (п. 1.5 Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору становить 13193,64 грн (п. 1.8 Договору). Відповідно до п. 2.23 Договору кредит надається шляхом здійснення переказу коштів кредитодавця в сумі 6000,00 грн на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Вказаний договір [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором «D1F8J3». Також [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписав Графік Платежів (Додаток №1 до договору №1508323293870 від 24.03.2025), в якому зазначені дати платежів за розрахункові періоди, та паспорт кредиту до договору №1508323293870 від 24.03.2025. Згідно із довідкою ТОВ «ФК «Віва Капітал» про ідентифікацію, клієнту [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), з яким укладено кредитний договір №1508323293870 від 24.03.2025, були перераховані кредитні кошти у сумі 6000,00 грн (транзакція №1578669103, дата та час проведення транзакції - 24.03.2025 о 09:08 год., на карту № [NUMBER] ). Відповідно до довідки ТОВ «Фінансова Компанія «Контрактовий Дім» від 01.10.2025, була успішно проведена наступна транзакція: транзакція №1578669103, проведена 24.03.2025 о 9:08 год. на суму 6000,00 грн на платіжну картку [NUMBER] . Позичачем також долучено до матеріалів справи договір № М1805/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 18.05.2023, укладеного з ТОВ «Фінансова Компанія «Контрактовий Дім» та ТОВ «Фінансова Компанія «Віва Капітал», за умовами якого Клієнт (ТОВ «Фінансова Компанія «Віва Капітал») доручає ФК (ТОВ «Фінансова Компанія «Контрактовий Дім») за відповідну плату здійснювати перекази коштів (платежів) з використанням Реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/Master Card Money Send. Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №1508323293870 від 24.03.2025, відповідач має заборгованість у загальному розмірі 25128,00 грн, з яких: 6000,00 грн - тіло кредиту, 7128,00 грн відсотки, 12000,00 грн штраф. Погашень заборгованості відповідачем не здійснювалося. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ «Фінансова Компанія «Віва Капітал» до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін уформулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ «Фінансова Компанія «Віва Капітал» та [PERSON] 24.03.2025 укладено кредитний договір № 1508323293870, ТОВ «ФК «Віва Капітал» умови кредитного договору виконало належним чином, надавши відповідачу грошові кошти. Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалась заборгованість у розмірі 25128,00 грн, з яких: 6000,00 грн - тіло кредиту, 7128,00 грн відсотки, 12000,00 грн штраф. Доказів сплати суми кредиту, відсотків та комісії за кредитним договором №1508323293870 від 24.03.2025 або ж власного розрахунку заборгованості відповідачем не надано, правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Віва Капітал» заборгованості за кредитним договором у розмірі 13128,00 грн (6000,00 грн тіло кредиту, 7128,00 відсотки) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь штрафу в розмірі 12000,00 грн, суд зазначає наступне. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для стягнення сум пені/неустойки, нарахованих після 24 лютого 2022 року, а тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 12000,00 грн задоволенню не підлягають. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФК «Віва Капітал» до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 52,24%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1265,46 грн. (2422,40грн*52,24/100) та витрати на правничу допомогу у розмірі 5537,44 грн (10600,00 грн*52,24/100 ) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial