Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 09.09.2025 року представник позивача звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ямницької сільської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач перебував у шлюбі із відповідачем, від якого [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . Через часті непорозуміння та негаразди, які виникали між сторонами їхнє спільне життя не склалося, тому, у 2018 році вони розійшлися, припинили спільно проживати як одна сім`я, а 07.06.2023 шлюб між ними було розірвано. З часу припинення відносин між сторонами, а саме з 2018 року, малолітня [PERSON] проживає разом із позивачем. [PERSON] вказує про те, що відповідачка самоусунулася від виховання дитини, не надає матеріальної допомоги для належного утримання дитини. Впродовж семи років відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами дитини, розвитком дочки, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток [PERSON], не цікавиться її навчанням, не забезпечує її необхідним харчуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток малолітньої як складову виховання. Позивач зазначає, що ще до розірвання шлюбу відповідачка покинула його разом із дитиною та виїхала за кордон. Так, відповідачка покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні дочки [PERSON] , не бере участі ні матеріальної, ні грошової, що свідчить про її повне самоусунення від обов`язків щодо дитини. Тому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дочки [PERSON] . Вказав, що мати дитини не спілкується із дочкою, проживає у Республіці Польща, допомагає з дочкою бабуся - колишня теща. Представник позивача в судовому засіданні підтримала пояснення позивача та зазначила, що мати дитини самоусунулася від її виховання, з дитиною не спілкується. Відповідач в судове засідання не з`явилася про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону. Правом на подання відзиву не скористалася. Заяви про розгляд справи за її відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавала. Судом неодноразово здійснювалось належне повідомлення відповідача про день та час слухання справи відповідно до вимог закону, проте поштове відправлення з рекомендованим повідомленням про вручення поверталися до суду, як не вручені, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до висновку служби у справах дітей відповідачку доцільно позбавити батьківських прав. Вказала, що встановили із матір`ю дитини телефонний зв`язок, оскільки остання перебуває за кордоном. Матір зазначила, що проти позбавлення її батьківських прав не заперечує, вказала, що офіційно працює у Республіці Польща та має іншу сім`ю. Намір забрати дитину до себе немає. ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 15.09.2025 року постановлено відкрити провадження у цивільній справі за вказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.11.2025 року постановлено про виклик свідків. Ухвалою судді від 06.11.2025 року підготовче провадження було закрите та призначено справу до судового розгляду. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.05.2014 року Ямницькою сільською радою Тисменицького району Івано-Франківській області, вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Згідно даних ЄДРСР, рішенням Тисменицького районного суду від 07.06.2023 року справа № 352/1137/23, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки №17 від 06.06.2025 року [PERSON] дитячої музичної школи, яка видана [PERSON] - батьку [PERSON] , [INFO] , учениці 2 класу школи по класу фортепіано, про те, що батько підтримує контакт зі школою та викладачами, цікавиться успішністю дитини. Дитину на заняття приводить та забирає батько, бере активну участь у вихованні (а.с.16). Відповідно до довідки 05/01-40/127 від 10.06.2025 року Ямницької сільської ради Івано-Франківської області [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в 6-Б класі Ямницького ліцею (а.с.17). В матеріалах справи міститься психолого-педагогічна характеристика учениці 5-Б класу Ямницького ліцею [PERSON] , де вказано, що остання навчається в даному ліцеї з першого класу. Проявила себе як спокійна, відповідальна і старанна учениця, яка сумлінно виконує всі обов`язки. Навчається на середньому рівні, в міру своїх можливостей, не є лідером класу, але підтримує однокласників і активно бере участь у класних та позашкільних заходах. Важливою підтримкою для [PERSON] є сім`я: батько активно цікавиться її успіхами, бере участь у батьківських зборах, підтримує дитину у навчанні та позашкільній діяльності, що позитивно впливає на її навчальну мотивацію та емоційний комфорт. Загалом [PERSON] має достатній потенціал для подальшого навчання та розвитку (а.с.18). Відповідно до довідки №263 від 11.06.2025 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Ямницької сільської ради [PERSON] , 2014 року народження при зверненні до сімейного лікаря у зв`язку із захворюванням чи профілактичним оглядом завжди приходить у супроводі батька [PERSON] (а.с.19). Відповідно до висновку, що міститься в додатку до рішення від 05.11.2025 року виконавчий комітет Ямницької сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] . Окрім цього у висновку зазначено про те, що відповідно до акту обстеження житлових умов гр. [PERSON] складеного службою у справах дітей Угринівської сільської ради, квартира у якій він проживає разом із дочкою знаходиться в задовільному стані. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: індивідуальні потреби дитини задоволені, в кімнаті є спальне та робоче місце, облаштовано всім необхідним для комфортного відпочинку та навчання. Дане питання розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ямницької сільської ради, де був присутній батько [PERSON] та малолітня [PERSON] . 3 матір`ю вдалось встановити телефонний зв`язок, під час якого вона повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та не має можливості піклуватися про дочку. [PERSON] повідомила також, що офіційно працевлаштована у Польщі, проте її щільний графік роботи не дозволяє займатися вихованням дитини. Можливості забрати малолітню дочку до Польщі у неї немає. Також вдалось з`ясувати, що [PERSON] створила іншу сім`ю, та наміру повертатись до України немає. Зі слів батька матір дитини [PERSON] проживає окремо від дочки, займається виключно своїм життям. Вона не виявляє жодного бажання займатися вихованням дочки, матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчування та медичним доглядом. З дитиною бачиться рідко, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. Малолітня [PERSON] під час бесіди характеризує матір стримано, без проявів емоційної прихильності, зазначає, що тривалий час не підтримує з нею спілкування. Спільного дозвілля не проводить, відомостей про життя матері майже не має. Висловлювання дитини свідчать про емоційну відстороненість та відсутність тісного взаємозв`язку з матір`ю. Така ситуація негативно впливає на формування у дитини почуття безпеки та стабільності сімейних стосунків, що може розглядатися як фактор, який підтверджує втрату матір`ю значущої ролі у житті дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. (а.с.60-61). За результатами психологічної характеристики психоемоціного стану та сімейних відносин [PERSON] , [INFO] , Центру психологічної допомоги дітям «Серденько» від 23.01.2026 року, проведеної методом інтерв`ю, бесіди та візуальної психодіагностики встановлено, що [PERSON] є емоційно врівноваженою, адекватно сприймає ситуацію, демонструє сформовану внутрішню цілісність та відчуття власної значущості. Вона проявляє високу емоційну прив`язаність до батька, відчуває себе захищеною та підтриманою у його присутності, а стосунки з матір`ю характеризуються стійкою дистанцією, відчуженням та відсутністю потреби у контакті, що узгоджується з реальним життєвим досвідом. У внутрішньому образі сім`ї ключове місце займає батько як опора джерело безпеки, поруч із ним присутні бабуся та двоюрідна сестра, тоді як матір не включена у сімейну систему. Дівчинка демонструє високий рівень внутрішньої тривожності як стабільної риси характеру, водночас зберігає низьку ситуативну тривожність, що свідчить про здатність адаптуватися у повсякденних ситуаціях. Її емоційні образи та проєктивні малюнки відображають позитивне сприйняття сімейного середовища, потребу у стабільності, безпеці, дружній підтримці та розвитку, наявність внутрішніх ресурсів і психологічних захисних механізмів. Загалом психодіагностичні дані свідчать про сформовану стійку прив`язаність до батька, адаптивне ставлення до життя без матері, позитивне сприйняття власного становища у сім`ї та достатню емоційну зрілість для віку за умов підтримувального та безпечного оточення. При з`ясуванні думки дитини [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що проживає з татом, бабуся їм допомагає. Маму [PERSON] не пригадує, про матір їй говорити не приємно. З мамою дочка не спілкується, та вона не цікавиться її життям, жодних витрат по утриманню не несе. Відновлювати відносити із мамою будь-яким чином дитина не бажає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач з 2019 року проживає сам з дочкою, дбає про неї. Свідок допомагає відповідачу, на свято - день народження приходить до відповідача додому. Вказав, що мати не телефонує дитині, не вітає дитину з днем народження. [PERSON] у присутності свідка не згадує матір. Коли відповідач з позивачем розійшлися, позивач всіма методами намагався зберегти сім`ю, однак у 2018-2019 роках відповідач виїхала за кордон для влаштування нового життя, залишила дитину саму. Позивач з того часу самостійно виховує дочку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він є сусідом [PERSON] , проживає на 11 поверсі в будинку де живе позивач. Зазначив, що [PERSON] бачив десь один раз у 2019 році. [PERSON] виховує дочку сам, він є нормальним чоловіком і батьком. Діти свідка та дочка позивача спілкуються. [PERSON] водить дочку до школи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивача та з 2019 року дружину [PERSON] не бачив. Кожного разу свідок відводячи своїх дітей в садок чи до школи, бачив [PERSON] , який відводив та забирав дитину зі школи. Коли були свята чи дні народження, мати [PERSON] участі у таких не брала. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, в судовому засіданні показала, що [PERSON] - дружину [PERSON] бачила дуже давно. В будинок сім`я позивача поселилися та проживали утрьох. [PERSON] добре відноситься до дочки, виховує її сам. [PERSON] [PERSON] дзвонив, однак та відмовилась приїхати з-за кордону, не захотіла повертатись. Батько завжди самостійно гуляв з дочкою, речей [PERSON] свідок не бачила. Вказала, що сім`ї допомагає бабуся - мати [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показала, що позивач є хорошим батьком, водить сам дитину до школи, на концерти, гуртки. Маму дитини не бачила, хоча проживає із позивачем у одному багатоквартирному будинку з 2019 року, і де вона знаходиться не знає. Вказує, що її дочка дружить із [PERSON] , вона не чула щоб та згадувала про матір. Свідок [PERSON] вказала, що позивач самостійно займається вихованням дочки, знайома з [PERSON] з 2018 року, однак жодного разу не бачила відповідача, зі слів [PERSON] мама за кордоном. Час від часу бачить як до позивача і доньки проходять родичі відповідача та мати позивача. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивача, відповідача бачила останній раз у 2018 році. Не чула, щоб дитина згадувала за матір, однак чула, що відповідач знаходиться за кордоном. V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови вказаної постанови - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд має встановити усі фактичні обставини для правильного вирішення справи і визначити, у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, чи є рішення суду таким, що ухвалене в інтересах дитини. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 465/3694/14-ц (провадження № 61-36265св18) Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі № 713/63/17 (провадження № 61-27680св18). З урахуванням принципу забезпечення «якнайкращих інтересів дитини» суд може застосувати до батька дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав у разі непідтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. (Постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року, справа № 202/7712/18). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. VІ. Висновки суду. Вислухавши учасників справи, свідків, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Так, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не подавала. В той же час у висновку органу опіки та піклування зазначено, що з матір`ю було встановлено телефонний зв`язок, під час якого вона повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та не має можливості піклуватися про дочку. [PERSON] повідомила також, що офіційно працевлаштована у Польщі, проте її щільний графік роботи не дозволяє займатися вихованням дитини. Можливості забрати малолітню дочку до Польщі у неї немає. Також вдалось з`ясувати, що [PERSON] створила іншу сім`ю, та наміру повертатись до України немає. Суд не приймає до уваги незаперечення відповідача щодо позбавлення батьківських прав, оскільки ці права є особистими немайновими і відмова від них є неможливою, про те звертає увагу на те, що остання вказала, що не займається вихованням дитини, проживає за кордоном, де створила нову сім`ю, можливості забрати дитину до себе не має, як і наміру повернутись до України. При цьому визначальною, на переконання суду, є та обставина, що дитина при з`ясуванні її думки, вказала, що матір не пригадує, з нею не спілкується, будь-які контакти між ними відсутні, намірів відновити спілкування не має. Крім того, обставини відсутності мами за місцем проживання дитини з 2019 року підтвердили і свідки. Також, важливим є те, що мати залишила дитину проживати із батьком у віці 4 років, коли потреба дитини у піклуванні з боку матері була особливо необхідною, тому поведінка відповідача відносно дитини дійсно є винною і з такої вбачається небажання матері таку поведінку змінити. Більше того, дитина втратила емоційний зв`язок із матір`ю, не бажає відновлювати із нею контакт, що підтверджується також результатами психологічної характеристики психоемоціного стану та сімейних відносин [PERSON] , [INFO] , Центру психологічної допомоги дітям «Серденько» від 23.01.2026 року. Крім того, мати не проявляла ініціативи щодо підтримання контакту з дочкою, [PERSON] емоційно прив`язана до батька, який є для неї єдиною значущою фігурою прив`язаності, джерелом безпеки, любові й стабільності, матір дитини не бажає підтримувати контакт з дочкою. Отже, з урахуванням вищевикладеного за відсутності будь-якого зв`язку між сторонами чи прояву інтересу як зі сторони дитини так і зі сторони матері в даному випадку свідчить про те, що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо. Всі наведені та встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати. Тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини. В той же час, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. VІІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - понесений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. 141, 153, 155, 157, 164 СК України, ст. 12, 14 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved