Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Південнівської міської ради Одеського району Одеської області, про зобов`язання вчинити певні дії, за участі третіх осіб [PERSON] , приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Кармасьової Олесі Володимирівни. Позов обґрунтовано тим, що 28.12.2001 на підставі рішення виконавчого комітету Южненської міськради № 419 від 13.12.2001, на ім`я [PERSON] , видано посвідчення [ADDRESS] сумісно з [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син). [INFO] помер наймач квартири - [PERSON] . На момент смерті [PERSON] , позивач проживав за адресою [ADDRESS] . 10.03.2025 позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області з заявою про прийняття спадщини, про що приватним нотаріусом було видано довідку № 178/02-14 від 15.04.2025. 26.06.2025 позивач звернулася з заявою до Південнівського міського голови з проханням видати на його ім`я ордер на квартиру за адресою по [ADDRESS] , за наслідком розгляду якої отримав рішення виконавчого комітету Південнівської міської ради Одеського району Одеської області від 28.08.2025 № 2448 в якому зазначається «Відмовити у видачі ордеру на службову квартиру [ADDRESS] громадянину [PERSON] у зв`язку із відсутністю підстав, які передбачені діючим житловим законодавством». Відповідно до змісту листа виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 24.09.2024 № 574/08-06-24, квартира [ADDRESS] на обліку службових житлових приміщень не перебуває, а отже житлове приміщення не має особливого статусу, згідно із яким право користування ним є похідним від трудового договору. Виконавчий комітет Південнівської міської ради Одеського району Одеської області, який є власником житлового фонду до якого відноситься неприватизована квартира [ADDRESS] та до повноважень якого входить прийняття рішень щодо видачі позивачу ордеру та укладення договору найму жилого приміщення. Оскільки наймач житлової квартири помер, а позивач постійно проживає та веде спільне господарство у цій квартирі, сплачував та сплачує комунальні послуги до теперішнього часу, бажає бути наймачем квартири за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. У власності позивача будь-якого іншого нерухомого майна, немає. Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 25.12.2025 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 02.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 17.02.2026 закрито підготовче провадження у справі. Сторона позивача в удові засідання не з`явилась, від представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без участі представника Виконавчого комітету Південнівської міської ради. Треті особи [PERSON] та приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Кармасьова О.В. в судове засідання не з`явилися, із заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 28.12.2001 на підставі рішення виконавчого комітету Южненської міськради № 419 від 13.12.2001, на ім`я [PERSON] , видано посвідчення [ADDRESS] сумісно з [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син) (а.с.20). [INFO] наймач квартири - [PERSON] помер (а.с.16 зворот). [INFO] померла [PERSON] (а.с.16). На момент смерті [PERSON] , позивач проживав за адресою [ADDRESS] (а.с.9 зворот). 10.03.2025 позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області з заявою про прийняття спадщини (а.с.21 зворот). 26.06.2025 позивач звернулася з заявою до Південнівського міського голови з проханням видати на його ім`я ордер на квартиру за адресою по [ADDRESS] (а.с.17 зворот). За наслідком розгляду вищевказаної заяви позивач отримав рішення виконавчого комітету Південнівської міської ради Одеського району Одеської області від 28.08.2025 № 2448 в якому зазначається: «Відмовити у видачі ордеру на службову квартиру [ADDRESS] громадянину [PERSON] у зв`язку із відсутністю підстав, які передбачені діючим житловим законодавством» (а.с.18). Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України. Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради. Відповідно до частин першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17). Відповідно до ст. 64 ЖК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За змістом статті 103 ЖК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) договір найму жилого приміщення може бути змінено відповідно до вимог законодавства України. Відповідно до ст. 106 ЖК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до ст. 123 ЖК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Звертаючись до суду з даним позовом представник позивача просить суд визнати за [PERSON] право користування та наймачем квартири [ADDRESS] та зобов`язати виконавчий комітет Південнівської міської ради Одеського району Одеської області змінити договір найму вищевказаної квартири, змінивши померлого [INFO] наймача - [PERSON] , на нового наймача - [PERSON] та укласти з ним, договір найму жилого приміщення і відкрити на його ім`я особовий рахунок на квартиру. Разом з цим матеріали справи не містять будь-яких доказів, що вказані обставини не визнаються або оспорюються відповідачем, відсутні докази позбавлення [PERSON] права користування спірною квартирою. Представником позивача не надано жодних доказів звернення до органу місцевого самоврядування з питань визнання [PERSON] наймачем спірної квартири, зміни договору найму та відкриття на ім`я позивача особового рахунку. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням цих норм, а також положень статті 15 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21). Враховую вищевикладене позов в цій частині не підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] звертався до Південнівського міського голови лише із заявою про видачу ордеру на квартиру [ADDRESS] . У вказаній заяві також зазначено, що необхідні документи додаю, однак конкретний перелік доданих документів відсутній. Житловим кодексом України, Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень та іншим нормативними актами визначена певна процедура видачі громадянинові ордеру. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами і до числа уповноважених на це установ суд не належить, оскільки не наділений повноваженнями на прийняття таких рішень. Дискреція органу місцевого самоврядування щодо видачі ордера на житло полягає у прийнятті рішення про надання житлового приміщення, що ґрунтується на квартирному обліку та відповідності вимогам житлового законодавства. ОМС діє в межах повноважень, але має право оцінювати доцільність і правомірність надання конкретного житла, при цьому ордер видається виконавчим комітетом на вільне приміщення. Отже, суд не може підміняти інший орган державної влади або місцевого самоврядування, перебирати на себе повноваження з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цих органів. Окрім того, слід звернути увагу на те, що суд також не уповноважений перевіряти весь пакет документів, поданий [PERSON] , що є компетенцією лише уповноваженого органу. Суд може усунути лише ті порушення, які є предметом оскарження, за установлення факту таких порушень. Враховуючи викладене, у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо видачі позивачу ордеру, також слід відмовити. Крім того, суд звертає увагу, що загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed