Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

17.09.2025 року засобами поштового зв`язку до Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно прохальної частини якої просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 718,07 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 200,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.07.2018 року між АТ «Альфа-банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн. Процентна ставка 39,99% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Станом на 23.02.2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості за кредитом становить 35 718,07 грн. 22.02.2021 року між АТ «Альфа банк» та ТОВ «ФК Форт» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК Форт». В подальшому 23.02.2021 року між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «ФК «Еліт фінанс» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 23.02.2021 року обліковується заборгованість у розмірі 35 718,07 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 22.09.2025 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надав. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 18.07.2018 року між АТ "АЛЬФА-БАНК" та [PERSON] укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) на укладення угоди. Сторони узгодили тип кредиту, як кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії та мету кредиту для особистих потреб. За домовленістю сторін договору було встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн. Процентна ставка за договором склала 39,99% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Аналогічні умови були визначені і в паспорті споживчого кредиту, який підписала відповідач. Кредитні кошти було надано споживачеві шляхом кредитування рахунку на споживі потреби у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитодавця. Разом з цим визначено порядок повернення кредиту. АТ "АЛЬФА-БАНК" взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку з кредитною картою Word Debit Mastercard за період з 18.07.2018 року по 22.02.2021 рік. З вказаної виписки також вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював періодичні часткові погашення заборгованості. 22.02.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» укладено договір факторингу №1, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив фактору, а фактор набув належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку №1-1 до договору. 23.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №01-23-02/21, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив фактору, а фактор набув належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку №1-1 до договору. 23.02.2021 року, на виконання вказаних умов договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 року, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» передало ТОВ «ФК ФОРТ» грошові кошти в сумі 13 235 000, 00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням №129. Згідно акта приймання-передачі реєстру боржників від 23.02.2021 року до договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 року, ТОВ «ФК ФОРТ» передав, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» отримало право вимоги, детальний опис складових якого наведений в додатку №1-1 до договору. Згідно витягу з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами встановлено, що право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №CCNG-630968754 від 18.07.2018 року на загальну суму 35 718,07 грн., з яких: 28 723,98 грн. - залишок по тілу кредиту; 6 994,09 грн. - залишок заборгованості за штрафними санкціями, перейшло до ТОВ «ФК «Еліт фінанс». Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 18.07.2018 року, укладеним між АТ «Альфа Банк» та відповідачем [PERSON] . Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1 статті 519 ЦК України). Судом встановлено, що 18.07.2018 року між АТ "Альфа Банк" та [PERSON] укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії шляхом акцептування банком пропозиції клієнта оферти. Позивачем, як на підставу задоволення позовних вимог надано до суду: виписку по рахунку; розрахунок заборгованості; оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 18.07.2018 року; акцент пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-банк»; паспорт споживчого кредиту. Зазначені документи свідчать про існування між первісним кредитором та відповідачем правовідносин за договором кредиту від 18.07.2018 року. Позивачем також до суду надано: копію договору факторингу №1 від 22.02.2021 року укладеного між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ»; копію договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 року, який був укладений між ТОВ «ФК ФОРТ» і позивачем. Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що права вимоги до відповідача були відступлені саме за договором про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 18.07.2018 року, адже згідно виписок до договорів факторингу №1 від 22.02.2021 року та №01-23-02/21 від 23.02.2021 року АТ «АЛЬФА-БАНК» відступило ТОВ «ФК ФОРТ» право вимоги, а в подальшому ТОВ «ФК ФОРТ» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №ССNG-630968754 від 18.07.2018 року, цей номер та назва не міститься в договорі про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, що визначено статтею 77 ЦПК України. У відповідності до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Водночас, саме на позивача покладено обов`язок доказування обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги та подання всіх наявних у нього доказів у строки, встановлені статтею 83 ЦПК України. Позивачем надано докази укладення письмового договору на обслуговування кредитної картки та встановлення кредитного ліміту на ній між відповідачем та АТ «Альфа банк», надано докази відступлення права за кредитним договором в певній сумі та стосовно певних боржників на користь самого позивача, однак не надано доказів відступлення прав на користь позивача саме за тим кредитним договором, стягнути заборгованість за яким просить позивач. Зазначені докази є важливими для з`ясування всіх обставин справи, адже згідно зі статтею 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою статтею 129 Конституції України. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку, що оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, та обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, підстави для ухвалення рішення про задоволення позову відсутні. Відповідно до частини 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, а тому судовий збір відшкодуванню не підлягає, а також не підлягає розподілу витрати, пов`язані із правничою допомогою.

Outcome: dismissed