Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. Позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , а також стягнути аліменти на його утримання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . З початку 2023 року відповідач перестав виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання сина. Тільки формально був присутнім у його житі. Дитина йому була не цікава. Не надавав мені матеріальної допомоги на утримання сина, не працював, не приділяв йому уваги, не цікавиться його життям, успіхами в школі. Дитина знаходиться на повному її утриманні, вона створила належні умови для проживання, та його розвитку. Вищевикладені обставини стали підставою звернення з даним позовом до суду. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали за обставинами, вказаними в позовній заяві, просили позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] позов визнав частково, а саме в частині позбавлення його батьківських прав, щодо стягнення аліментів заперечував, оскільки його засуджено до довічного позбавлення волі, наразі він відбуває покарання та не в змозі сплачувати аліменти на дитину. Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки і піклування в судове засідання не з`явилась, від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, заперечень проти задоволення позовних вимог не надали, долучила до матеріалів справи висновок органу опіки, відповідно до якого орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. Ухвалою судді від 18.11.2025 р. за цим позовом відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2026 р. призначено судовий розгляд справи. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. 03.10.2008 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, про що Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції складено актовий запис № 1055. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 13.02.2013 року). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання від 12.06.2020 року, [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації Запорізької гімназії №45 від 03.09.2025 року №6.4/511, учень 7-А класу [PERSON] , [INFO] , навчається в гімназії з 5 класу. Підтримку та виховання отримує переважно від матері, яка систематично відвідувала батьківські збори у 2024-2025 р. та контактувала з учителями, цікавилася успіхами та проблемами дитини. Батько жодного разу не цікавився успіхами [PERSON] у навчанні, не контактував з класним керівником та вчителями предметниками. Згідно інформації КНП «Лівобережний ЦПМСД №2» ЗМР, [PERSON] , [INFO] , перебував на обліку в даному закладі з народження. Декларація укладена з педіатром [PERSON] . У разі хвороби або з метою профілактичних оглядів до амбулаторії хлопчик звертається у супроводі матері [PERSON] , яка виконує поради та призначення лікарів своєчасно і в повному обсязі. Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2024 року [PERSON] , [INFO] , призначено покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.2 ст. 111 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Як вбачається з заяви [PERSON] до координаційного штабу з питань поводження військовополонених від 26.08.2025 року, відповідач просить передати його з України на територію Росії або на тимчасово окуповану територію України, як військовополоненого для обміну на громадян України, що перебувають в колонії РФ. Усі правові наслідки цієї передачі РФ [PERSON] роз`яснені та зрозумілі, з якими він повністю погоджений. Дана заява написана відповідачем добровільно без фізичного примусу та психологічного тиску. Умовами тримання та медичним забезпеченням у КВК-93 задоволений. Претензій до правоохоронних та інших державних установ України не має. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 23.12.2025 року за адресою фактичного проживання матері, [PERSON] , та малолітнього [PERSON] , 2013 року народження: [ADDRESS] , складеного відділом районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органом опіки і піклування, наразі приміщення частково перебуває в стані ремонту, але умови проживання задовільні. Для [PERSON] наявні одяг, іграшки, місце для сну, шафа для навчання. Згідно висновку органу опіки та піклування - районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 11.03.2026 року, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 1 ст. 20 Конвенції ООН про права дитини, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, має право на особливий захист і допомогу, які надаються державою. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що батько [PERSON] з 2023 року з дитиною не проживає, вихованням дитини не займається, не відвідує її, не цікавиться її життям і здоров`ям, матеріально в достатньому обсязі не утримував і не допомагав, зокрема в період до його затримання та тримання під вартою. Наведені вище обставини переконують суд в тому, що поведінка відповідача відносно його дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви та позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч.2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Водночас, суд враховує, що відповідно до положень ст.ст.118, 151 Кримінально виконавчого кодексу України засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами. Засуджені до довічного позбавлення волі залучаються до праці тільки на території колонії з урахуванням вимог тримання їх у приміщеннях камерного типу. Суд зазначає, що факт відбування відповідачем покарання в місцях позбавлення волі не звільняє його від обов`язку щодо утримання сина. Отже, з урахуванням викладених обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягувати матеріальну допомогу на утримання дитини - у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.11.2025 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з того, що позивачем заявлено дві самостійні вимоги. Одна про позбавлення батьківських прав, що є вимогою нематеріального характеру. Згідно з п.п.2 п.1 ч.2 ст. ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за позовною заявою немайнового характеру, що подається фізичною особою, складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Друга вимога про стягнення аліментів на утримання дітей, яка є вимогою матеріального характеру. Ціна позову у позовах про стягнення аліментів обчислюється як сукупність всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, згідно п.3 ч.1 ст.176 ЦПК України. За позовною заявою майнового характеру, що подається фізичною особою, згідно з п.п.1 п.1 ч.2 ст. ст.4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п. 3, 7, ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за обома вимогами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягає на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок та в дохід держави в розмірі 1331 грн. 20 коп.

Outcome: approved