Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-14 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №Z02.00508.004413553 від 09.10.2018, у загальному розмірі 98 072 (дев`яносто вісім тисяч сімдесят дві) гривні 56 копійок та витрати за сплату судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 09.10.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z02.00508.004413553, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. 17.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №Z02.00508.004413553 від 09.10.2018, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до Рестру боржників №2 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z02.00508.004413553 від 08.10.2018, у розмірі 98 072,56 гривень, з яких: - 49 001,60 гривень - заборгованість за основним боргом; - 16 478,58 гривень - заборгованість за відсотками; - 32 592,38 гривень - заборгованість за комісіями. Позивач вказав, що усі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим позивач звертається до суду. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторони про інше. Беручи до уваги, те що при відкритті провадження у справі визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), враховуючи те, що від сторін у справі не надійшло клопотання про інший порядок розгляду, зокрема з викликом сторін в судове засідання, тому розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами та з дотриманням, визначеного ст. 275 ЦПК України строку, а саме суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідач подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, вважає вимоги позивача необгрунтованими, безпідставними та такими, що подані з порушеннями законодавства України. Непогоджується із нарахованою позивачем сумою комісії у розмірі - 32 592,38 гривень, вважає що позивачем грубо порушене чинне законодавство. Вказав, що п. 1.4 кредитного договору позивачу встановлено плагу за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Розмір плати за обслуговування кредиту, визначений у п. 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів), фактично стосується лише послуг з надання інформації про кредит на вимогу споживача не частіше ніж один раз на місяць, оскільки ним не передбачено надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості. За договором йому встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану позивачем плату умовами договору не передбачено, у зв`язку з чим він є нікчемним. Також відповідач не погоджується із нарахованою позивчем заборгованостю за відсотками. Зазначає, що кредитний договір укладений 09.10.2019 року строком на 36 місяців, тобто до 09.10.2021 року. Отже, нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст.1048 ЦК України. Водночас, договором визначено розмір відсотків за користування кредитом у розмірі 52 970 гривень (п. 1.1), що відповідає терміну кредиту`вання та розміру процентної ставки згідно з п. 6.1., а саме 6 колонки таблиці - 10267,22 гривень, але не як зазначено у позовній заяві заборгованість за відсотками - 16 478,58 гривень. Відповідач вважає, що позивачем пропущені строки на звернення до суду із такою позовною заявою, щодо стягнення з нього забогованості за цим кредитним договором, зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом 05.12.2025, термін користуввання кредитом згідно з договором кредиту №Z02.00508.004413553 від 09.10.2018: з 09.10.2019 по 09.10.2021, у зв`язку з чим заявлені вимоги про стягнення заборгованості подані до суду з порушення строку строку позовної давності - понад чотири роки. Зазначив, що будь-яких претензій або вимог повернути кредит він на свою адресу від банку не отримував. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього заборгованості за цим кредитним договором. Також [PERSON] надав до суду заяву, у якій просив поновити йому строк на подання відзиву на позов, у зв`язку з тим, що він ознайомився із такою позовною заявою у строк понад визначений ухвалою суду про відкриття провадження. Пояснив, що він не міг своєчасно підготувати і надати своє заперечення на позовну вимогу, так як є учасником бойових дій і в результаті сильних поранень у бою отримав поранення і другу групу інвалідності, постійно відновлюється (проходить реабілітацію) роздробленої ноги, а також відсутності електроенергії на довгий час і погодних умов, при яких йому рекомендовано лікарями не виходити на морози на милицях. У заяві про застосування строку позовної давності, [PERSON] вказав, що відповідно до договору кредиту №Z02.00508.004413553 від 09.10.2018, останній платіж зазначений датою - 09.10.2021, що означає: при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв`язку з чим, починається дія трьох річного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, вважає, що строк позовної давності сплинув 09.10.2024. Проте позивач звернувся з позовом лише в 05.12.2025. Просив застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові ТОВ «ФК «ЄАПБ» (код ЄДРПОУ: 35625014) до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідь на відзив позивачем подано не було. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 1054 ЦК України визначено: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Матеріали справи свідчать, що 09.10.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z02.00508.004413553, на підставі на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до умов такого договору, Банк надає Позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 52 970 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості). За користування Кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 10 % річних від залишкової суми кредиту. Пунктом 1.4. догоовру передбачено, що за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації ло рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Банк відкриває Позичальнику банківський поточний рахунок № [NUMBER] у гривні у межах пакету послуг «2620_Стартоаий_ПР», що обслуговується на умовах Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Плата за обслуговування кредитної заборгованості - 1,85% щомісячно від початкової суми кредиту; загальні витрати за кредитом - 51 621,75 гривень; Орієнтовна загальна вартісгь кредиту для споживача за увесь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 96 989,56 гривень; реальні річна процентна ставка - 76.45378113 відсотків річних (а.с. 4-16). 09.10.2018 [PERSON] підписав анкету-заяву у якій вказав усі свої персональні дані, заяву №Z02.00508.004413553 про акцепт публічної оіерти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки Банку, кредитний договір №Z02.00508.004413553 від 09.10.2018 з графіком щомісячних платежів за таким кредитним договором, відповідно до якого розписані щомісячні внески наведені у таблиці обчислення кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за цим договором за період часу з 09.11.2018 по 09.10.2021, паспорт споживчого кредиту, додаток до паспорта споживчого кредиту, що є Графіком щомісячних платежів за таким кредитним договором, у якому продубльована інформація з договору щодо внесення щомиісячних платежів за період часу кредитування з 09.11.2018 по 09.10.2021, а також договір добровільного страхування життя №Z02.00508.004413553 від 09.10.2018 (а.с. 1-16). Отже, підписавши анкету-заяву, паспорт споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить у собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення його з умовами кредитування, що підтверджено постановами Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №572/1169/17, від 12.02.2020 у справі №382/327/18. Відповідно до ордерів - розпоряджень, затверджених позичальником ПАТ «Ідея Банк», [PERSON] своїм підписом підтвердив, що отримав грошові кошти у загальному розмірі 52 970 гривень, що також підтверджується випискою по рахунку наданою первісним кредитом за період часу з 09.10.2018 по 21.06.2019 (а.с. 11, 17-18). Тобто, сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитування. З виписки також вбачається, що ПАТ «Ідея Банк» [PERSON] здійснювалися нарахування за обслуговування кредиту, що також відображено у наданій банком довідці-розрахунку у загальному розмірі 98 072,56 гривень, з яких: 49 001,60 гривень - заборгованість за основним боргом; 16 478,58 гривень - заборгованість за відсотками; 32 592,38 гривень - заборгованість за комісіями (а.с. 17-19). Долучений до позову розрахунок заборгованості від первісного кредитора ПАТ «Ідея Банк» підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а також включає суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. 17.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №Z02.00508.004413553 від 09.10.2018, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 20-23). Згідно п. 2.1. Договору факторингу за цим Договором АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.2. Договору факторингу Права Вимоги, які АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим Договором, відступаються (передаються) у розмірі Заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені у Реєстрі Боржників, шо підписується Сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього Договору та надсилається АТ «Ідея Банк» ТОВ «ФК «ЄАПБ» в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього Договору. Реєстр Боржників після належного його підписання Сторонами вважається невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Рестру боржників №2 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z02.00508.004413553 від 08.10.2018, у розмірі 98 072,56 гривень, з яких: 49 001,60 гривень - заборгованість за основним боргом; 16 478,58 гривень - заборгованість за відсотками; 32 592,38 гривень - заборгованість за комісіями (а.с.23). Згідно платіжної інструкції №20494 від 20.11.2023 про безготівковий переказ грошових коштів ТОВ «ФК «ЄАПБ» на рахунок АТ «Ідея Банк» перерахувало грошові кошти, згідно призначення платежу - Плата за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу №17112023 від 17.11.2023 (а.с. 22). Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набувши статусу нового кредитора у Договорі №Z02.00508.004413553 від 09.10.2018 про надання споживчого кредиту, отримало право пред`явлення вимоги до [PERSON] про погашення наявної у нього заборгованості за цим договором. Суд враховує, що з моменту отримання прав вимог від первісного кредитора до Відповідача, Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 634, ч. 2 ст. 639, ст. 207, ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642, ч. 1, 2 ст. 1069, ст. 526, 527, 530, ч. 1, 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення Відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження (Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, з якими ознайомлено Відповідача, копія наказу банку щодо затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг на момент підписання заяви додається до позовної заяви). У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання коштів. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кошти, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч. 2 ст. 517 Цивільного кодексу України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Суд зауважує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ані АТ «Ідея Банк», ані ТОВ «ФК «ЄАПБ» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи наведене та долучені позивачем до матеріалів справи письмові докази у повній мірі підтверджують укладення відповідачем [PERSON] кредитного договору №Z02.00508.004413553 від 09.10.2018, отримання кредитних коштів та існування заборгованості по тілу кредиту та процентів, викладеної у позовних вимогах, право вимоги якої набув позивач згідно договору факторингу №17112023 від 17.11.2023. Щодо нарахування комісії суд зазначає таке. Пунктом 1.4. договору №Z02.00508.004413553 від 09.10.2018, передбачено, що за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації ло рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Паспортом споживчого кредиту передбачено, що до орієнтовної загальної вартість кредиту для споживача за увесь строк користування кредитом включений певний відсоток комісії. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України). Наданий позивачу кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29, 31.33 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) дійшла такого висновку: «З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п. 31.25 постанови). У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. Суд зазначає, що у договорі не зазначено конкретного переліку, послуг за які банком відповідачу встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (інші послуги банку). За таких обставин, у зв`язку із встановлення судом нікчемності положення п. 1.4 кредитного договору, нарахована кредитором комісія за обслуговування кредитної заборгованості за договором №Z02.00508.004413553 від 09.10.2018, у розмірі 32 592,38 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями, не підлягає стягненню з відповідача. Щодо нарахування відсотків, суд зазаначає таке. У постанові від 05.04.2023 року по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Правом на нарахування компенсаційних втрат, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач не скористався. Суд зазначає, що у цій справі необґрунтовано розрахувано відсотки поза межами строку кредитування та не надано доказів збільшення/зміни строку кредитування. Так відповідно до Графіку щомісячних платежів за кредитним договором №Z02.00508.004413553 від 09.10.2018, проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися згідно досягнутих між сторонами умов такого договору з 09.11.2018 по 09.10.2021 у розмірі 10 267, 22 гривень. Саме ця сума зазначена на а.с. 6, 9 з наданням відповідних розрахунків. Між тим, з чого складається сума заборгованості у розмірі 16 478, 58 грн., позивачем не зазначено; надані матеріали не містять жодних детальних розрахунків з зазначенням періоду нарахування та сум, з яких вона складається. Розрахунок на а. с. 19 не є таким розрахунком; в цій довідці тільки зазначена сума заборгованості з відсотками. У реєстрі боржників від 17.11.2023 зазначена сума 16 478, 58 грн., однак розрахунку такої заборгованості також не представлено. Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню частково. У свою чергу відповідачем не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Відповідність розрахунку та розмір заборгованості не були спростовані відповідачем ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при ухваленні рішення суд керується розрахунком позивача. Факт користування кредитними коштами відповідачем також не спростовано, доказів наявності боргу у іншому розмірі не надано. Підсумовуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованості у загальному розмірі 59 268 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті шістдесят вісім) гривень 82 копійки, з яких: 49 001,60 гривень - заборгованість за основним боргом та 10 267, 22 гривень - заборгованість за відсотками. Що стосується заперечень відповідача стосовно пропуску строку позовної давності, то суд з такими запереченнями не погоджується. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки. Матеріали справи свідчать, що кредитний договір укладено 09.10.2018 строком на 36 місяців, тобто до 09.10.2021. Враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України строк позовної давності спливає 09.10.2024. З позовом позивач звернувся 08.01.2026, тобто поза межами строку позовної давності. Між тим, законодавством двічі регулювались строки позовної давності: - з 02.04.2020 по 30.06.2023 строки позовної давності продовжувались у зв`язку з пандемією COVID-19; - з 17.03.2022 на період дії воєнного стану в Україні строк позовної давності зупинено (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). - закон України від 14.05.2025 «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України» з 04.09.2025 скасовує зупинення строків позовної давності. За таких обставин суд вважає, що строк позовної давності не пропущено і клопотання відповідача про його застосування задоволенню не підлягає. Щодо стягнення судових витрат. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням чого, з відповідача на користь позивача підлягають частковому стягненню понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1 830 (одна тисяча вісімсот тридцять) гривень, пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial