Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

15.12.2025 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЛЕКТ» звернулося до Ананьївського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №3367345 від 03.01.2023 року в загальному розмірі 41373,85 грн. 03.03.2026 року дана справа надійшла до Окнянського районного суду Одеської області за підсудністю, згідно ухвали від 30.01.2026 року. 11.03.2026 року надійшла відповідь щодо місця проживання (перебування) відповідача. Ухвалою суду від 11.03.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що 03.01.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Відповідачем укладено Договір №3367345 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням договору Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Згідно з розділом 1, Кредитного договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 7000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 359 днів, стандартна процентна ставка 1,99% на день. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши Позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] . Факт надання кредитних коштів підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». Відповідач неналежним чином не виконував свої зобов`язання за Кредитним договором, допускаючи прострочення сплати чергових платежів, сплачуючи платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи їх взагалі, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Усвідомлюючи наявність фінансових зобов`язань перед Первісним кредитором, Відповідач здійснював часткові платежі в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №3367345 від 03.01.2023 р. Останній платіж Відповідач здійснив 31.01.2023 року в сумі 10 грн. Здійснюючи платежі, Відповідач своїми конклюдентними діями підтвердив прийняття умов укладеного Кредитного договору, який створив для нього цивільні права та обов`язки. 26.10.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» укладено договір факторингу №?26102023, за яким Первісний кредитор відступив товариству «ФК ПРОФІТ» право вимоги за Кредитним договором. Надалі ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступило право вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» відповідно до договору факторингу №?ДО-20250909/001 від 09.09.2025 року. За умовами цього договору ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступає (передає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги кредитора за визначеними кредитними договорами, сплативши ТОВ «ФК ПРОФІТ» грошові кошти в розмірі ціни відступлення, у порядку та строки, встановлені договором. Таким чином, сума боргу за Кредитним договором №3367345 від 03.01.2023 року перед Новим кредитором (ТОВ «ФК» СІТІ КОЛЛЕКТ») становить 41 373,85 грн., із яких: 6970,69 грн за тілом кредиту; 34403,16 грн за нарахованими відсотками. Представник позивача, повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно з якою позов визнав частково, а саме в частині стягнення суми основного боргу (тіла кредиту). Вимоги про стягнення процентів не визнав, посилаючись на їх неспіврозмірність сумі основного боргу. Крім того, не погодився з розміром витрат на правову допомогу, заявлених позивачем до стягнення. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, 03.01.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Відповідачем було укладено Договір №3367345 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 03.01.2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надіслало Відповідачу через телекомунікаційну систему на номер телефону, зазначений Позичальником у своїй анкеті (SMS на номер, що належить Відповідачу), одноразовий ідентифікатор №H111, який того ж дня о 14:47:05 був введений/відправлений Відповідачем у відповідному розділі ІТС. Цими діями Відповідач прийняв (акцептував) пропозицію укласти Кредитний договір №3367345 на умовах, визначених офертою. Таким чином, 03.01.2023 року о 14:47:05 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Відповідачем був укладений Кредитний договір шляхом обміну електронними повідомленнями, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписанням договору Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Згідно з розділом 1, Кредитного договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 7000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 359 днів, стандартна процентна ставка 1,99% на день. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши Позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] . Факт надання кредитних коштів підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. 26.10.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» було укладено договір факторингу №?26102023, за яким Первісний кредитор відступив товариству «ФК ПРОФІТ» право вимоги за Кредитним договором. Надалі ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступило право вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» відповідно до договору факторингу №?ДО-20250909/001 від 09.09.2025 року. За умовами цього договору ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступає (передає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги кредитора за визначеними кредитними договорами, сплативши ТОВ «ФК ПРОФІТ» грошові кошти в розмірі ціни відступлення, у порядку та строки, встановлені договором. Згідно з Додатком 1 (Реєстр боржників) до договору факторингу №?ДО-20250909/001 від 09.09.2025 р., заборгованість Відповідача за кредитним договором №3367345 становить 41373,85 грн. Оскільки Додаток 1 (Реєстр боржників) є об`ємним документом і містить дані щодо кількох тисяч позичальників, на підтвердження зазначеного факту додаються копія самого договору факторингу, копії першої та останньої сторінок Додатку 1 (із застереженням про наявність оригіналу Додатку 1 у Позивача) та копія витягу з Додатку 1, що містить інформацію про заборгованість конкретно Відповідача за договором №3367345. Станом на дату подання цього позову заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість за Кредитним договором №3367345 від 03.01.2023 року у розмірі - 41 373,85 грн, із яких: тіло кредиту: 6970,69 грн; нараховані відсотки: 34403,16 грн. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи доводи відповідача та подану ним заяву, суд виходить з того, що відповідач визнав позов частково, а саме в частині стягнення суми основного боргу (тіла кредиту), водночас не визнав вимоги про стягнення процентів, посилаючись на їх неспіврозмірність сумі основного боргу, а також заперечував проти розміру витрат на правову допомогу. Разом з тим зазначені доводи підлягають оцінці з урахуванням досліджених судом доказів. Судом встановлено, що між первісним кредитором та відповідачем укладено кредитний договір в електронній формі із використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши Позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (саме цю картку Позичальник зазначив при оформленні кредиту). Факт надання кредитних коштів підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (ліцензія НБУ № 3 від 11.11.2013 року на переказ коштів без відкриття рахунку). Оцінюючи розмір заявлених до стягнення процентів та враховуючи подане відповідачем клопотання про їх зменшення, суд встановив, що їх сума становить 34403,16 грн. при розмірі основного боргу 6970,69 грн, тобто значно перевищує суму отриманих коштів. Такий розмір процентів є непропорційним наслідкам порушення зобов`язання, не відповідає їх компенсаційному характеру та порушує баланс прав і обов`язків сторін, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру до рівня, який відповідає засадам розумності, справедливості та пропорційності. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому розмір і порядок їх сплати визначаються умовами договору. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору, які передбачають обов`язок споживача сплатити непропорційно велику суму компенсації у разі невиконання ним зобов`язань. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, суд виходить із необхідності дотримання погоджених сторонами умов договору, однак такі умови не можуть суперечити засадам справедливості, добросовісності та розумності як складовим принципу верховенства права. Судом встановлено, що заявлений до стягнення розмір процентів становить 34403,16 грн при розмірі основного боргу 6970,69 грн, що свідчить про їх явну непропорційність наслідкам порушення зобов`язання. Нарахування процентів у такому розмірі спотворює їх правову природу, перетворюючи їх із плати за користування позикою на надмірний фінансовий тягар для позичальника та джерело необґрунтованого збагачення кредитора. З урахуванням наведеного, а також враховуючи подане відповідачем клопотання про зменшення розміру процентів, суд дійшов висновку про необхідність їх зменшення до 3485,35 грн, що становить 50% від суми основного боргу, як такого, що відповідає засадам розумності, справедливості та забезпечує баланс прав і обов`язків сторін. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно з ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, та приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6970,69 грн, процентів за користування кредитом у розмірі 3485,35 грн, що в сукупності становить 10456,04 грн за кредитним договором № 3367345 від 03.01.2023 року. Щодо судових витрат Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, у розумінні положень ч.ч. 4,5 ст.137 ЦПК, у разі неспівмірності розміру витрат із складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт і їх обсягом, ціною позову, суд може за клопотанням сторони зменшити розмір відшкодування таких витрат. ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЛЕКТ» просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн та 2 422,40 грн судового збору. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію Договору про надання правової допомоги № 25 від 17.10.2025 року з копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, а також копію прайс-листа адвоката, копію заявки про надання правової допомоги та копію витягу з акта про надання правової допомоги. Відповідач у заяві просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність складності справи, а також просив судовий збір стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» розмір гонорару має бути розумним та враховувати складність справи, витрачений адвокатом час та інші істотні обставини. При визначенні суми відшкодування суд виходить із критерію реальності та необхідності таких витрат, а також розумності їх розміру. Суд частково погоджується з доводами відповідача щодо зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки дана справа є типовою, не відзначається значною складністю, обсяг наданих адвокатом послуг є обмеженим, а судова практика у спорах цієї категорії є сталою. З огляду на це заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним. Враховуючи викладене, а також часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе визначити до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 612,20 грн ((10 456,04 грн ? 2 422,40 грн) / 41 373,85 грн). Таким чином, з відповідача підлягають стягненню судові витрати на загальну суму 5112,20 грн, що складаються з судового збору у розмірі 612,20 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial