Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

[PERSON] (далі позивач 1), [PERSON] (далі позивач 2) звернулись в суд з позовом до Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області (далі відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказують, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , а [INFO] померла мати позивачів [PERSON] . Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина. До складу спадкової маси, з поміж іншого, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] , подавши у встановлений ст. 1270 ЦК України строк до нотаріуса за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. В державного нотаріуса Ковельської державної нотаріальної контори Луцик Н.А. відкриті спадкові справи № 195/2025 до майна померлого [PERSON] та № 196/2025 щодо майна померлої [PERSON] . На частину спадкового майна нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину за законом. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивачі зазначають, що за вказаних обставин реалізація їх спадкових прав можлива лише в судовому порядку, шляхом визнання за ними відповідного права. [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Як на підставу своїх вимог посилається на положення статей 1217, 1218, 1223, 1261, 1269, 1296 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, у заяві про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги визнав в повному обсязі. Треті особи без самостійних вимог письмових пояснень щодо предмета спору не подавали. Ухвалою суду від 29.12.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 27.01.2026, витребувано з Ковельської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 12.01.2026 до суду надійшли копії спадкових справ після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 27.01.2026 суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] , підготовче судове засідання у справі відкладено на 19.02.2026. Ухвалою суду від 19.02.2026 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду на 17.03.2026. У судове засідання 17.03.2026 учасники справи не з`явились, хоча належно повідомлялися, про час, дату і місце розгляду справи, позивачі подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, через систему Електронний суд подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача в судове засідання не з`явились, хоча відповідно до положень ст. 128 ЦПК України вважаються такими, що повідомлені належним поро судове засідання. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, яка може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершується розгляд справи у яке не з`явились всі учасники такої справи (постанова КЦС ВС від 30.09.2022 у справі №761/38266/14). Вивчивши матеріали справи суд встановив такі обставини. На свідоцтві про народження [PERSON] [NUMBER] міститься штамп про укладення нею шлюбу 20.02.1969 з [PERSON] , 1945 року народження. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.02.2025 виконавчим комітетом Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області доводиться та обставина, що [PERSON] помер [INFO] у віці 79 років. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що [PERSON] померла [INFO] у віці 77 років. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.09.1971 доводиться та обставина, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої були [PERSON] та [PERSON] . Та обставина, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] доводиться копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.07.1975. Свідоцтвом про шлюб від 11.05.2008 підтверджується укладення шлбу [PERSON] та [PERSON] , після укладення шлюбу спільне прізвище подружжя [PERSON] . Відповідно до витягу з погосподарської книги № 2 с. Дроздні за 2021-2025 роки Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області від 30.10.2025 № 93, по особовому рахунку № [NUMBER] житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами належить [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Будинок збудований у 1984 році. Листом Комунального підприємства «Волиньпроект» від 28.11.2025 № 1467-2 вбачається, що станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Вартість житлового будинку в [ADDRESS] складає 139195,00 грн. відповідно до висновку про вартість нерухомого майна № 163-Н/12-25 від 17.12.2025. З копії технічного паспорту, який складений 28.11.2025 КП Волиньпроект вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] 1984 року побудови, загальна площа 108,4 кв.м., житлова площа 69,8 кв.м. та допоміжна площа 38,6 кв.м. Житловий будинок не містить ознак самочинного будівництва. З копії спадкової справи № 195/2025 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка заведена державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори Луцик Н.А. вбачається, що [PERSON] та [PERSON] подали заяви про прийняття спадщини. У заяві [PERSON] зазначено що крім неї є діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] . З довідки, виданої Колодяжненською сільською радою Ковельського району Волинської області № 54 від 22.05.2025 вбачається, що в житловому будинку по [ADDRESS] був зареєстрований та проживав [PERSON] із 1984 року і був виписаний в зв`язку з смертю, помер [INFO] . В даному житловому будинку на час смерті [PERSON] були зареєстровані та проживають донька [PERSON] з 2008 року по даний час та онука [PERSON] з 2017 року по даний час. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Державним нотаріусом 10.11.2025 позивачам видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, до складу якого увійшло право на земельну ділянку розміром 1,8800 га. та на земельну ділянку розміром 1,3900 га. для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Колодяжненської ОТГ (колишня Дрозднівська сільська рада). З копії спадкової справи № 196/2025 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка заведена державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори Луцик Н.А. вбачається, що [PERSON] та [PERSON] подавши заяви про прийняття спадщини. У заяві [PERSON] зазначено що крім неї є діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] . З довідки РЖКП №1 №588 видно, що [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , у період з 16.02.2010 по 21.04.2025 і була виписана у зв`язку зі смертю. Позивачам нотаріусом 03.11.2025 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно до складу якого увійшло право на земельну ділянку розміром 2,2600 га. та на земельну ділянку розміром 1,1800 га. для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Колодяжненської ОТГ (колишня Дрозднівська сільська рада). Листом державного нотаріуса Ковельської державної нотаріальної контори Луцик Н.А. від 24.11.2025 № 1241/01-16 спадкоємцю [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] через відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. За приписами постанови Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 № 5-24/26 «Про порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах», запис у погосподарських книгах визнавався в якості актів органів влади, що підтверджував право приватної власності. Відповідно до статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстроване в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1,2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінченого будівництва і об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Вищезазначена позиція викладена у Постанові ВС від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в редакції на рік побудови будинку, Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Отже, суд дійшов висновку, що право власності у [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] виникло з моменту його побудови у 1984 році (такий рік побудови вказаний у витягу з погосподарської книги) відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки(ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно не позбавляє позивача права на спадкування. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Як вище встановив суд, на момент смерті [PERSON] , [PERSON] разом з ним не проживала, отже не вважається такою, що автоматично прийняла спадщину після його смерті. Докази того, що [PERSON] подавала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у матеріалах справи відсутні. За таких обставин до позивачів перейшло право на прийняття належної [PERSON] частки спадщини після сперті [PERSON] (спадкова трансмісія). Оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачі прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] та спадщину, яка відкрилась після смерті а [INFO] [PERSON] , подавши у встановлений ст. 1270 ЦК України строк до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, заяви про прийняття спадщини та мають право на отримання у власність спадкового майна, до якого також входить будинок [ADDRESS] . Відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» та пункту 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видане у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Листом від 22.10.2025 нотаріус відмовила позивачу в оформленні спадщини, з підстав відсутності на будинковолодіння правовстановлюючих документів. За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізоване лише в судовому порядку. Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позивача в спосіб, передбачений статтею 16 ЦК України шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування. У заяві про розгляд справи за відсутності відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову, на переконання суду, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону, а тому суд не вбачає підстав для відмови у його прийнятті. Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: approved