Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , передати дітей Органу опіки та піклування Радомишльської міської ради Житомирської області для подальшого влаштування та стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дітей. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач неналежним чином не виконує свої батьківські обов`язки, 21.01.2025 залишила дітей у знайомої та вирушила у невідомому напрямку. При цьому позивачем зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Ухвалою судді від 07.04.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 81). Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка до суду також не з`явилася, однак, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, причини неявки до суду не повідомила, тому суд, враховуючи неявку відповідача без поважних причин та не подання нею відзиву, розглянув справу заочно, без її участі, оскільки в справі достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 7, 8, 9). Згідно листа Служби у справах дітей Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №13/11 від 27.01.2025 до цієї служби звернулась [PERSON] , яка повідомила, що відповідачка, яка є дружної її рідного брата, приїхала до неї з вищевказаними дітьми та 21.01.2025 покинула дітей, вирушивши в невідомому напрямку (а.с. 18). Наказом Служби у справах дітей Радомишльської міської ради №15 від 29.01.2025 дітей тимчасово передано у сім`ю тітки [PERSON] до вирішення питання про постійне влаштування дітей (а.с.15 ). Заявою відповідачки від 29.01.2025 підтверджується те, що остання свідомо залишила дітей у [PERSON] , не має наміру забирати дітей та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно всіх дітей (а.с.17 ). З наданого до суду письмового висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Радомишльської міської ради від 25.02.2025 №1379, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 71-74). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц (провадження №61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. З огляду на наведене, встановлено, що відповідачка свідомо нехтує обов`язками стосовно своїх малолітніх дітей, залишила їх на сторонніх осіб, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не має наміру забезпечувати їх необхідним вихованням, доглядом, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на тривале свідоме небажання відповідачки належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватися про дітей та займатись їх вихованням. У відповідності до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 1 ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зазначене відповідає положенням ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», якою визначено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як, вбачається з прохальної частини позовної заяви представник позивача просила суд стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, що відповідає положенням ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184 СК України. Частиною 2 ст. 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частиною 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З наведеного вбачається, що позовна вимога стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно на кожну дитину, відповідає вимогам закону. Таким чином, виходячи винятково з інтересів дітей, а також враховуючи наявність того факту, що відповідачка ухиляється від своїх батьківських обов`язків виховувати своїх малолітніх дітей, суд вважає, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь держави 2422,40 грн судового збору.

Outcome: approved