Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

ТОВ «Коллект центр» звернулося до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором. Позов мотивовано тим, що 10.05.2021 року між ТОВ «Служба Миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір № 2112837287351, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 3600 грн. на строк 1 рік та зобов`язався повернути його, сплатити проценти, передбачені договором. 01.12.2021 року було укладено договір № 1-12 відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором до позичальників, в тому числі за договором № 2112837287351. 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2112837287351. Відповідач свої зобов`язання не виконав, тому має заборгованість, загальний розмір якої становить 69343,20 грн., з яких: 3600,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 65743,20 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Проте враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, просять стягнути заборгованість у розмірі 25164,00 грн., з яких 3600 грн. тіло кредиту, 21564,00 грн. відсотки, а також судовий збір в розмірі 2662,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 13000 грн. Ухвалою від 23 лютого 2026 року у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за зареєстрованим місцем проживання, не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву. 12 березня 2026 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення ( виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом ( повідомленням) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивача в заяві просили справу слухати без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на веб-сайті «Судова влада України». У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.05.2021 року між ТОВ « Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № 2112837287351, згідно з умовами якого розмір кредиту складає 3600,00 грн. Відповідно до п.1.4. Договору, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4 а); починаючи з 15 дня збільшується на 1,38 % ; та починаючи з 30 дня збільшується на 2,65 % , порівняно з процентною ставкою зазначеною в п.1.4в). Згідно п.1.3 Договору , орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. Відповідно до п.1.4.2. Договору, в разі, якщо сума кредитування лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Відповідно до п. 1.9 Договору, Граничний строк кредитування 1 рік. Даний договір підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора (а.с.7-9). Підписанням договору відповідач також підтвердив, що він ознайомлений з умовами надання фінансової послуги. Відповідачем також підписано графік платежів та паспорт споживчого кредиту (а.с.10-12). У графіку платежів до договору та паспорті споживчого кредиту сторонами узгоджено кількість платежів, дата платежу, суми кредиту до сплати та нараховані відсотки. До матеріалів справи додані правила надання грошових коштів у позику (а.с.14-16). 01.12.2021 року було укладено договір № 1-12 відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором до позичальників, в тому числі за договором № 2112837287351 (а.с.22-36). 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2112837287351 (а.с.37-65). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2112837287351 від 10.05.2021 року має заборгованість в розмірі 25164 грн., з яких 3600 грн. тіло кредиту, 21564 грн. відсотки ( а.с.18-19), вказану суму позивач просить стягнути з відповідача. Вирішуючи позовні вимоги по суті суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону №675-VIII. Статтею 12 Закону №675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Підписуючи договір про надання фінансових послуг №2112837287351 від 10.05.2021 року відповідач визнав надані фінансовою компанією умови даного договору, тарифи та правила. Тобто, сторонами при укладенні договорів були досягнути усі істотні умови договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідач одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти, про що свідчить розрахунки заборгованості. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим допустив виникнення заборгованості. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідачем по справі суду не надано, інших розрахунків чи доказів про належне виконання умов договору не надав. Враховуючи, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», яке є правонаступником кредитодавця, належним чином не виконує, про що свідчить наявність заборгованості, доказів на спростування доводів позивача та суми заборгованості відповідач суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого фінансових послуг № 2112837287351 від 10.05.2021 року, яка становить 25164 грн. Підстав для звільнення [PERSON] від сплати зазначеної суми судом не встановлено. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2662,40 грн. При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правову допомогу в загальній сумі 13000 грн. суд виходить з такого. Відповідно до частини 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Постанова ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 визначає, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У постанові від 14.11.2024 у справі № 161/629/23 Верховний Суд зробив висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В той же час, стороною позивача не надано суду документального підтвердження, що витрати на правову допомогу в розмірі 13000,00 грн. було реально сплачено на рахунок Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», а тому вимога позивача про стягнення з відповідача таких судових витрат, до задоволення не підлягає, оскільки понесення позивачем таких витрат не підтверджено документально. На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved