Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , але з часом почуття любові, поваги та розуміння згасли і поступово стосунки між сторонами зіпсувались, вони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують сімейні відносини як подружжя, внаслідок чого вони втратили почуття любові та турботи один до одного, подальше спільне життя із збереженням шлюбу буде суперечити інтересам кожного зі сторін. Ухвалою від 24.02.2026 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач подав до суду відзив в якому зазначив, що примирення між сторонами спору неможливе та зазначив, що з позов визнає та просить розгляд справи проводити без його участі. Суд установив, що 18 вересня 2010 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 58, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18 вересня 2010 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження, що міститься в матеріалах справи. Позивач бажає розірвати шлюб і відповідач не заперечив щодо цього. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. За приписами частин третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви вбачається, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не встановив. Таким чином, позов слід задовольнити. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved