Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про оголошення фізичної особи померлою, заінтересована особа Бучанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та мати заявниці, дружина померлого [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона є донькою [PERSON] , [INFO] , який за життя проживавав за адресою: [ADDRESS] . У 2021 році [PERSON] поставили діагноз рак легенів четвертої стадії. Він проходив лікування. 24.02.2022 вони з сім`єю опинилися під російською окупацією в с. Мироцьке Київської області. Усі будинки були відключені від світла і газового опалення. 13.03.2022 медикаменти, які приймав її батько, закінчилися. Увечері батько почав задихатися, без світла вона не змогла увімкнути апарат для підтримання його дихання. О другій годині ночі 14.03.2022 р. серце батька зупинилося. Зафіксувати смерть батька не було можливості, оскільки медична амбулаторія була повністю розграбована, адресу сільського лікаря ніхто не знав, сільського голову вона не могла знайти. Поховали [PERSON] на кладовищі в с. Мироцьке. Вона разом з сім`єю виїхала до Європи. Через місяць після звільнення с. Мироцького від окупації була створена спеціальна комісія, яка склала список осіб, які загинули і померли за період окупації Київської області і с. Мироцьке у ході російсько-української війни з 24.02.2022 по 02.04.2022. Її батька в цьому списку не було. Вона не знала про створення такої комісії та фізично не могла звернутися до сільської ради, оскільки перебувала за межами України. Спроби вирішити питання про отримання свідоцтва про смерть її батька в посольствах України в Італії, Німеччині та Швейцарії були марні. Сімейний лікар відмовився видавати довідку про смерть батька, оскільки не бачив його тіло мертвим. Оголошення особи, тобто батька, померлим необхідно їй для отримання свідоцтва про смерть її батька та реалізації її права на спадщину. Просила визнати померлим її батька, громадянина Російської Федерації, уродженця села Некрасовка, Тяжинського району, Кемеровської області, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в с. Мироцьке, Київської області. 14.01.2026 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі, призначено її до розгляду за правилами окремого провадження. Учасники в судове засідання 19.03.2026 року не з`явилися. Представник заявника, представник заінтересованої особи та [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явилися всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до паспорту громадянина Російської Федерації [PERSON] народився [INFO] . Відповідно до тимчасової посвідки на проживання [PERSON] [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] народилася [PERSON] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста ТОВ «Віжн партнер» від 08.09.2021 [PERSON] мав наступний діагноз: злоякісне новоутворення бронхів і легенів. Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста Національного Інституту Раку від 23.09.2021 [PERSON] мав наступний діагноз: центральний Са лівої легені, метастази в лімфовузли середостіння, легені Т4N2V1 st IV кл.гр.4. Матеріали справи містять фото могили, на якій зазначено: [PERSON] ( [INFO] [INFO] ) та фото померлого. Відповідно до листа КП «Бучсервіс» Бучанської міської ради від 29.08.2025 поховання [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , було здійснено в період жорсткої Російської окупації Київської області, що унеможливило роботу державних органів в частині оформлення відповідних документів та обмежувало пересування працівників відповідальних за поховання; поховання здійснювалося за звернення дочки [PERSON] ; здійснив поховання працівник кладовищ селища Немішаєве [PERSON] без відповідного погодження та документального оформлення. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких положень законодавства Чинний Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: -встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); -встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); -встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); -визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).; Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості. Заявник для захисту своїх прав звернувся до суду про оголошення особи померлою. Обраний заявником спосіб захисту відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 28.02.2024 у справі № 506/358/22, від 13.03.2024 у справі №204/7924/23, де Верховний Суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 Цивільного кодексу (далі - ЦК України)), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України). Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,- протягом шести місяців. Особливості цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Як роз`яснено у пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», слід звернути увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України. При цьому заявник має мати особисту цивільну-правову заінтересованість у зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини, тобто матеріально-правовий зв`язок, або за відсутності такого зв`язку дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши наведені заявницею обставини та мету, з якою їй необхідно оголосити особу померлою, є підстави для висновку про наявність між заявницею та особою, яку вона просить оголосити померлою, матеріально-правового зв`язку, а саме з метою реалізації права на оформлення спадкових прав та належних соціальних виплат. Відповідно до статті 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про оголошення фізичної особи померлою є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до статті 48 ЦК України, у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням наведеного, у суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених у заяві заявником, вони об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно з приписами частини третьої статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для оголошення [PERSON] , [INFO] , громадянина Російської Федерації, уродженця села Некрасовка, Тяжинського району, Кемеровської області, померлим. Оскільки, матеріали справи дають можливість встановити день вірогідної смерті [PERSON] , [INFO] , громадянина Російської Федерації, уродженця села Некрасовка, Тяжинського району, Кемеровської області, то оголосити його померлим слід з [INFO] . З огляду на вказане подана заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved