Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В позовній заяві позивач просить суд встановити юридичний факт належності померлій [INFO] [PERSON] договору купівлі-продажу від 06.01.1984 року, посвідченого державним нотаріусом Заліщицької державної нотаріальної контори Габою М.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 23, на якому міститься реєстровий напис, вчинений 07.03.1984 року Чортківським РБТІ в книзі № 6 за реєстровим номером 781; визнати за [PERSON] , як спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення після смерті [INFO] баби [PERSON] , право власності на спадкове майно яке складається із: частини будинковолодіння, що в [ADDRESS] ( [ADDRESS] ), загальною площею 87,0 кв.м, житловою площею 54,7 кв.м, до складу якого входить: частина житлового будинку «А-1», частина веранди «а», частина літньої кухні «Б», частина навісу «В», частина воріт з хвірткою «1», частина огорожі «2», частина відмостки «3», загальною вартістю 726500 грн. Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження із викликом сторін. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився. Представник позивача подав клопотання, в якому просить справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача. Позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач не делегував свого представника у підготовче судове засідання, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову та просить розглянути справу без участі його представника. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В матеріалах справи відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачем суперечить вимогам закону. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи заяви сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що справу слід вирішити за наявними матеріалами та задовольнити позов, виходячи з наступного. [INFO] померла [PERSON] , про що складено відповідний запис №90, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.08.2020 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.01.1984 року, посвідченого державним нотаріусом Заліщицької державної нотаріальної контори Габою М.А., зареєстрованого в реєстрі за №23, реєстрового напису, вчиненого 07.03.1984 року Чортківським РБТІ в книзі №6 за реєстровим номером 781, покійна [PERSON] була власницею 1/2 частини будинковолодіння, що в [ADDRESS] , загальною площею 87,0 кв.м, житловою площею 54,7 кв.м, який виданий на ім`я [PERSON] . У вказаному договорі купівлі-продажу ім`я спадкодавці зазначено як [PERSON] , а у свідоцтві про смерть [PERSON] . Позивач [PERSON] є внуком померлої [PERSON] по батьковій лінії, що стверджується свідоцтвом про народження [PERSON] - батька позивача, серії [NUMBER] від 02.08.1962 року та свідоцтвом про народження позивача, серії [NUMBER] від 15.08.1987 року. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.10.2019 року. Відповідно до довідки Заліщицької міської ради за №818 від 31.10.2025 року, [PERSON] до дня смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , разом із нею проживав та був зареєстрований внук [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.1 ст.1266 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст.1266, 1268 ЦК України, позивач є спадкоємцем після смерті баби першої черги за правом представлення і постійно проживав з нею на час відкриття спадщини, що підтверджено вищевказаними належними та допустимими доказами. Відтак [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить частина будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] ( [ADDRESS] ), загальною площею 87,0 кв.м, житловою площею 54,7 кв.м, яке складається з: частини житлового будинку «А-І», частини веранди «а», частини літньої кухні «Б», частини навісу «В», частини воріт з хвірткою «1», частини огорожі «2», частини відмостки «3», яке належало померлій [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.01.1984 року, посвідченого державним нотаріусом Заліщицької державної нотаріальної контори Габою М.А. та зареєстрованого в реєстрі за №23, реєстрового напису, вчиненого 07.03.1984 року Чортківським РБТІ в книзі №6 за реєстровим номером 781, виданого на ім`я [PERSON] . Від встановлення юридичного факту належності померлій [PERSON] договору купівлі-продажу залежить виникнення майнового права позивача на нерухоме спадкове майно після смерті [PERSON] , як спадкоємця за законом. Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання правовстановлюючих документів в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що померлій [INFO] [PERSON] належить договір купівлі-продажу вищевказаного будинковолодіння. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.ст. 1261, 1266 ЦК України позивач має право на спадкування майна, що належало померлій [PERSON] , як спадкоємець першої черги за правом представлення. Положеннями ч.3 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до довідки Заліщицької міської ради за №818 від 31.10.2025 року, зі спадкодавцею [PERSON] на момент її смерті проживав її внук [PERSON] . Таким чином після смерті [PERSON] інші спадкоємці, крім позивача [PERSON] , відсутні. У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі №265/6868/16-ц (провадження №61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 року у справі №227/3750/19 зазначив, що звернення до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом допускається, якщо це в майбутньому порушує право власності на спадкове майно. Отже, звернення до суду з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування цілком відповідає законодавству. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за правом представлення після смерті померлої [INFO] [PERSON] , якій належала частина будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , що стверджується вищевказаними належними та допустимими доказами. В.о. державного нотаріуса Заліщицької державної нотаріальної контори Дідик І. в листі №475/02-14 від 28 жовтня 2025 року повідомила позивачу про те, що у правовстановлюючих документах містяться розбіжності в імені, тому рекомендувала звернутися до суду для визначення належності вказаного нерухомого майна. Згідно з ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися після його смерті. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняв, як спадкоємець за законом першої черги за правом представлення [PERSON] , оскільки проживав з померлою разом на момент її смерті в одному будинковолодінні. Таким чином, суд приходить до переконання, що даний позов слід задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved