Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

Рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 30.03.2026 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення коштів відмовлено. 30.03.2026 року за допомогою системи «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] - адвокат Гаращак В.В. подав заяву про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення коштів, щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на правову допомогу. В обґрунтування заяви зазначив, у провадженні Салтівського районного суду м. Харкова перебуває справа № 643/13534/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. 24 квітня 2025 між адвокатом Гаращаком Василем Васильовичем та [PERSON] було укладено договір про надання професійної правничої допомоги. Предметом договору є представництво та захист прав та інтересів клієнта у справі № 643/13534/24 у суді першої інстанції. Відповідно до п.4.1 Договору про надання професійної правничої допомоги від 24.04.2025 року, вартість зазначених у п.1.1 угоди послуг становить 25 000 гривень на рік за ведення справи або до винесення рішення по справі, в залежності від того, яка з наведених обставин настане раніше, є фіксованим і не залежить від об?єму роботи, кількості аркушів, годин роботи. Постановою ВС від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 визначено, адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, такий розмір не потребує доказуванню, що підтверджується детальним описом робіт. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обгрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦКУ, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.43 КУ (Постанова ВС від 19.07.2021 справа № 910/16803/19). На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу, пов?язані з розглядом справи у розмірі 25 000 грн., заяву про розподіл судових витрат розглянути без участі відповідачки та представника. 14 квітня 2026 року представник позивача адвокат Камінська М.І. подала до суду заперечення на заяву про розподіл судових витрат, в яких просила суд зменшити заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу до розумного та співмірного рівня. В обґрунтування заперечень зазначила, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення коштів відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що договір про надання правничої допомоги між Відповідачем та адвокатом Василем Гаращуком укладено 24.04.2025 року, на підставі якого в подальшому було подано відзив на позовну заяву. Разом з тим, у ході розгляду справи інтереси Відповідача також представляли інші адвокати, зокрема Шайхлісламова Я.В. та Мойсюк А.М., що підтверджується матеріалами справи. Так, адвокат Мойсюк А.М. брав участь у судовому засіданні та здійснював окремі процесуальні дії у межах представництва інтересів Відповідача. Таким чином, фактична участь адвоката Василя Гаращука у справі, згідно з матеріалами справи, полягала у поданні відзиву на позовну заяву, без безпосередньої участі у судових засіданнях. За таких обставин постає питання щодо співмірності заявленої до відшкодування вартості послуг адвоката у розмірі 25 000,00 грн. з фактичним обсягом наданої правничої допомоги, з урахуванням критеріїв розумності та необхідності витрат. У зв`язку з викладеним, просить суд врахувати наведені обставини при вирішенні питання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, та просить зменшити заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у справі № 643/13534/25 до розумного та співмірного рівня. 14.04.2026 належним чином повідомлені учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 30.03.2026 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення коштів відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2026 року за допомогою системи «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] адвокат Гаращак В.В. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на правову допомогу. Крім того, питання щодо розподілу судових витрат представником відповідача порушувалось і у відзиві на позовну заяву. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що представник відповідача [PERSON] адвокат Гаращак В.В. звернувся до суду із заявою про стягнення судових витрат на правничу допомогу у передбачені положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України строки. Положеннями ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Процесуальним законодавством передбачений механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Статтею 141 ЦПК України передбачено вирішення питання розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача [PERSON] адвокат Гаращак В.В. надав суду такі документи: копію ордеру від 24.04.2025 року та від 09.05.2025; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію Договору № 1 про надання правничої (правової) допомоги від 24 квітня 2025 року; копію товарного чеку від 24.04.2025 року на суму 25 000 гривень; копію акту виконаних робіт до Договору про надання професійної правничої допомоги від 24.04.2025. Як слідує зі змісту п. 4.1. Договору № 1 про надання правничої (правової) допомоги від 24 квітня 2025 року, розмір гонорару за надання правової допомоги згідно Договору № 1 про надання правничої (правової) допомоги від 24 квітня 2025 року становить 25 000 гривень. З наданого стороною відповідача Акту виконаних робіт до Договору про надання професійної правничої допомоги від 24.04.2025 убачається, що відповідач [PERSON] отримала від адвоката Гаращака В.В. правничу допомогу, яка складає 25 000 грн. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. З урахуванням викладеного, суд,

Outcome: partial