Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» (далі - ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.03.2024 м. Київ, вул. Новокостянтинівська 18 сталася дорожньотранспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого транспортного засобу Lexus ES 300H, номерний знак [NUMBER] , та автомобіля Toyota Land Cruiser, номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 23.04.2024 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № CLAU-001341, предметом якого є страхування транспортного засобу Lexus ES300H, номерний знак [NUMBER] . Відповідно до Звіту № 31С/03/24 від 25.03.2024 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Lexus ES 300H, номерний знак [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту складає 371 197,24 грн.; ринкова вартість вказаного автомобіля становить 2 026 821,00 грн.; вартість матеріального збитку становить 371 197,24 грн. з ПДВ. 25.03.2023 року до ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» із Заявою про виплату страхового відшкодування вх. № 15/04/9/1/0747-24 звернувся [PERSON] у зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком згідно з умовами Договору страхування. 29.03.2024 року ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» на підставі Страхового акту № 18306 від 28.03.2024 року, виходячи з Рахунку № ЕЛюС-0007412 від 22.03.2024 року, рахунку № ЕЛюС-0007625 від 25.03.2024, враховуючи дані Звіту № 31С/03/24 здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 371 735,45 грн. Оскільки полісом відповідача було передбачено ліміт за шкоду майну 160 000,00 грн. та франшизу у розмірі 1600,00 грн., при цьому, полісом добровільного страхування передбачено ліміт страхування у розмірі 200 000,00 грн. то [PERSON] має сплатити на користь ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням ПрАТ «УПСК» у розмірі: 13 335,45 грн. = 371 735,45 грн. - 160 000,00 грн. - 200 000,00 грн. + 1600,00 грн. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача в порядку суброгації понесені збитки, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 13 335,45 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн. Ухвалою від 11.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, не погоджуючись з розміром матеріальної шкоди та, як наслідок, виплаченою позивачем сумою страхового відшкодування. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15.07.2023 між ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № CLAU-001341, предметом якого є страхування транспортного засобу Lexus ES 300H, номерний знак [NUMBER] . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 23.04.2024 у справі № 756/3937/24, яка набрала законної сили, встановлено винуватість відповідача [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до вказаної постанови, 20.03.2024 о 12:43 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом, легковим автомобілем марки «Toyota», модель «Land Cruiser», реєстраційний номер [NUMBER] , у м. Києві, по вул. Новокостянтинівська, у районі будинку № 18, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, унаслідок чого скоїв зіткнення транспортним засобом, легковим автомобілем марки «Lexus», модель «ES 300 h», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався попереду. Під час дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушив пункти 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, чим учинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Оболонського районного суду м. Києва від 23.04.2024, яка набрала законної сили, відповідно до яких відповідача визнано винуватою у дорожньо-транспортній пригоді. Отже, з огляду на викладене вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді є доведеною. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 20.03.2024, був пошкоджений автомобіль «Lexus», модель «ES 300 h», номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] . 25.03.2024 [PERSON] звернувся до позивача з заявою на виплату страхового відшкодування. Відповідно до Звіту № 31С/03/24 від 22.03.2024 ФОП [PERSON] про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Lexus ES 300H, номерний знак [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту вказаного КТЗ складає 371 197,24 грн.; ринкова вартість вказаного автомобіля становить 2 026 821,00 грн.; вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) становить 371 197,24 грн. Згідно рахунку № ЕЛюСА-007412 від 22.03.2024, наданого ТОВ «ВіДі Еліт», вартість деталей, а також ремонтних робіт для відновлення транспортного засобу Lexus ES 300H, номерний знак [NUMBER] , складає 369 349,85 грн. та рахунку № ЕЛюСА-007625 від 25.03.2024 - 2385,60 грн. Відповідно до Акту виконаних робіт № ЕЛюСА-004923 від 26.04.2024, наданого ТОВ «ВіДі Еліт», вартість деталей, а також проведених ремонтних робіт щодо транспортного засобу Lexus ES 300H, номерний знак [NUMBER] , становить 371 735,43 грн. У страховому акті № 18306 від 28.03.2024 ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» визначено страхове відшкодування у розмірі 371 735,45 грн. Вказане страхове відшкодування було перераховано на рахунок ТОВ «ВіДі Еліт», що підтверджується платіжною інструкцією № 1158 від 29.03.2024. Таким чином, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору про добровільне страхування, ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» набуло право вимоги до відповідача про відшкодування витрат, пов`язаних зі страховою виплатою потерпілому. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого. Разом з тим, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (який діяв на момент виникнення спірних відносин) (стаття 3) визначав забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з вимогами ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України та пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Із роз`яснень, викладених у п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України. Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Також, у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні (кредитора), тому, з урахуванням статті 515 ЦК України, суброгація застосовується лише до майнового страхування. Таким чином, відповідно до вказаних норм законодавства від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Зважаючи на ту обставину, що позивач (страхова компанія), виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, то спірні правовідносини між сторонами у справі регулюються саме положення ст. 993 ЦК України. Виконання страховиком обов`язку з виплати страхового відшкодування страхувальнику відповідно до умов договору добровільного страхування породжує у позивача право вимоги сплачених коштів із заподіювача шкоди у порядку суброгації (Постанова ВС у справі № 752/9026/16-ц від 06.02.2019 року). Оскільки у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Як вже встановлено судом вище витрати позивача по виплаті страхового відшкодування становлять 371 735,45 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] станом на час ДТП була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 214097648 у ПрАТ «УПСК» з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну - 160 000,00 грн. (франшиза - 1 600,00 грн.) та за полісом добровільного страхування цивільної відповідальності № 027/323/236895 від 12.04.2023 з лімітом відповідальності за шкоду майну - 200 000,00 грн., що не заперечувалося відповідачем під час розгляду справи. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved