Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

11.12.2025 року Представником Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» подано до суду позовну заяву до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 38548598, та фізичною особою [PERSON] , за допомогою вебсайту creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем Позивача, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1447-5457 . Кредитний договір укладено у письмовій формі шляхом створення електронного документа відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію», що відповідає вимогам частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування». Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор A8047 для підписання Кредитного договору № 1447-5457 від 14.09.2024 року та підтвердження ознайомлення з Правилами та супровідними документами. З огляду на викладене, без отримання SMS-повідомлення для входу до особистого кабінету, без використання одноразового ідентифікатора та без здійснення відповідних дій на вебсайті Кредитодавця Кредитний договір не був би укладений, а кредитні кошти не були б перераховані Відповідачу, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець зобов`язався надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб у розмірі 10 800,00 грн, строком на 365 днів, із визначеними процентними ставками та комісією за видачу кредиту. Надалі між сторонами були укладені додаткові угоди: Додаткова угода №1 від 18.09.2024 року на суму 2 300,00 грн; Додаткова угода №2 від 01.10.2024 року на суму 7 100,00 грн; Додаткова угода №3 від 12.01.2025 року на суму 20 000,00 грн; Додаткова угода №4 від 18.02.2025 року на суму 2 200,00 грн. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується документами про перерахування кредитних коштів Відповідачу через систему LiqPay АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач, отримавши кредитні кошти, не скористався правом відмови від договору протягом 14 календарних днів та здійснив часткове погашення заборгованості, чим вчинив конклюдентні дії, що свідчать про визнання боргу та прийняття умов Кредитного договору, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц. У подальшому Відповідач порушив умови Кредитного договору та вимоги чинного законодавства, у зв`язку з чим станом на 21.10.2025 року за ним обліковується заборгованість у загальному розмірі 36 050,20 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 15 939,20 грн; заборгованість за процентами 19 621,00 грн; штрафні санкції 490,00 грн. Вимога Позивача про усунення порушень умов Кредитного договору залишена Відповідачем без виконання. З огляду на викладене, Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № 1447-5457 від 14.09.2024 року у сумі 36 050,20 грн, а також ухвалити відповідне судове рішення. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у поданій позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, що не перешкоджає розгляду справи судом. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи до суду не подавав. Представником відповідача Максимів В.В. подано 17.03.2026 року відзив на позовну заяву за вимогами якого просить в позові відмовити. За таких обставин суд дійшов висновку, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у зв`язку з чим, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надавши оцінку поданим сторонами доказам відповідно до вимог статей 7681, 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні 14 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та фізичною особою [PERSON] , за допомогою вебсайту creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем Позивача, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1447-5457, що підтверджується роздруківкою Кредитного договору та супровідних документів (а.с.17-39). За змістом Кредитного договору, разом із Правилами відкриття кредитної лінії, Паспортом споживчого кредиту та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача і реальної річної процентної ставки (графіком платежів), він складає єдиний договір, який містить усі істотні умови, з якими Позичальник був попередньо ознайомлений, що підтверджується відповідними додатками до позовної заяви . Вказаний Кредитний договір укладено у письмовій формі шляхом створення електронного документа відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає вимогам частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування». Закон України від 03.09.2015 р. № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі - Закон), визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст.11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). В ході судового розгляду справи судом встановлено, що 24.08.2024 року між сторонами було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1439-1259. Відповідач отримав кредитні кошти, тобто позивачем були виконані зобов`язання за договором. Оскільки відповідач не здійснив повернення коштів у строк, визначений у договорі, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені. Верховний Суд у справі № 561/77/19 від 16.12.2020 зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України.) Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статті12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 у справі №127/33824/19. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно - комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 викладено наступну правову позицію: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є … комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено…». Згідно зі статтею 639 Цивільного кодексу України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин вважається підписаним сторонами з моменту використання електронного підпису, у тому числі одноразового ідентифікатора. На виконання зазначених вимог Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор A8047, яким Відповідач підписав Кредитний договір № 1447-5457 від 14.09.2024 року та підтвердив ознайомлення з Правилами і супровідними документами, що підтверджується матеріалами електронного договору. Таким чином, як убачається з матеріалів справи, без отримання SMS-повідомлення для входу до особистого кабінету, без використання одноразового ідентифікатора та без вчинення відповідних дій на вебсайті Позивача Кредитний договір не був би укладений, а кредитні кошти не могли бути перераховані Відповідачу, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Так відповідно до умов Кредитного договору Позивач зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 10 800,00 грн строком на 365 днів, що підтверджується Кредитним договором та Паспортом споживчого кредиту. Надалі між сторонами укладено додаткові угоди, а саме: Додаткову угоду № 1 від 18.09.2024 року на суму 2 300,00 грн; Додаткову угоду № 2 від 01.10.2024 року на суму 7 100,00 грн; Додаткову угоду № 3 від 12.01.2025 року на суму 20 000,00 грн; Додаткову угоду № 4 від 18.02.2025 року на суму 2 200,00 грн. Як убачається з матеріалів справи, Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується квитанціями та довідками про перерахування кредитних коштів Відповідачу через систему LiqPay АТ КБ «ПриватБанк». Отримавши кредитні кошти, Відповідач не скористався правом відмови від договору протягом 14 календарних днів та здійснив часткове погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості і свідчить про вчинення ним дій, які підтверджують прийняття умов Кредитного договору та визнання боргу, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц. У подальшому Відповідач порушив умови Кредитного договору та вимоги чинного законодавства, у зв`язку з чим станом на 21.10.2025 року за ним обліковується заборгованість у загальному розмірі 36 050,20 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, з яких: заборгованість за основним боргом 15 939,20 грн; заборгованість за нарахованими процентами 19 621,00 грн; штрафні санкції 490,00 грн. Вимога Позивача про усунення порушень умов Кредитного договору залишена Відповідачем без виконання, що підтверджується копією вимоги та доказами її направлення. За наведених обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, такий договір вважається укладеним у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було надано одноразовий ідентифікатор для підписання електронного кредитного договору, а також забезпечено можливість попереднього ознайомлення та підтверджено факт згоди з Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту та іншими супровідними документами, що у своїй сукупності свідчить про належне укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 1447-5457 від 14 вересня 2024 року, за умовами якого Позивач надав Відповідачу грошові кошти у вигляді кредиту, а Відповідач зобов`язався своєчасно повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування ним у порядку і строки, визначені умовами договору, що Відповідачем не спростовано. Відповідно до пункту 4.9. договору сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначених графіком платежів відповідних базових періодів. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно зі статтею 530 ЦК України зобов`язання, строк виконання якого визначений договором, підлягає виконанню у встановлений строк. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав його у визначений строк. Разом із тим, наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що Відповідач порушив умови Кредитного договору, у зв`язку з чим не повернув отримані кредитні кошти та не виконав у повному обсязі грошові зобов`язання за договором навіть після спливу встановленого строку кредитування. Відповідно до статей 1049, 1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк і в порядку, визначені договором. У разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник не звільняється від відповідальності за його невиконання, що узгоджується з положеннями статті 625 ЦК України. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на отримання процентів за користування кредитом у розмірі та порядку, визначених умовами договору. Кредитний договір разом із правилами відкриття кредитної лінії ТОВ «Укр Кредит Фінанс» №1447-5457 від 14.09.2024 року, паспортом споживчого кредиту із аналогічними договору положеннями, таблицею обчислення загальної вартості кредиту 14.09.2024 підписано [PERSON] електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора «А8047», що був надісланий останньому на номер його мобільного телефону у смс повідомленні. Вказане свідчить про ознайомлення відповідача з умовами кредитування та їх погодження у повному обсязі. Відповідно до пункту 4.8. договору базовий період складає 30 календарних днів. Пунктом 4.10 договору передбачено, стандартна процентна ставка становить 1% за кожен день користування кредитом. Відповідно до пункту 10.1. договору знижена процента ставка становить 1% за кожен день користування кредитом. Позичальник здійснює сплату процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою з першого дня користування кредитом до 180 дня користування кредитом. Відповідно до пункту 4.13 договору кредит надається строком на 365 днів. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачеві доступ до кредитних коштів на погоджених сторонами умовах, зарахувавши їх на картковий рахунок відповідача за номером особистого електронного платежу №2580194261. Як встановлено судом та підтверджується розрахунком заборгованості, станом на 21.10.2025 року за [PERSON] обліковується заборгованість за Кредитним договором № 1447-5457 від 14.09.2024 року у загальному розмірі 36 050,20 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, з яких: заборгованість за основним боргом 15 939,20 грн; заборгованість за нарахованими процентами 19 621,00 грн; штрафні санкції 490,00 грн. З урахуванням наведеного суд доходить висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог і вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість у розмірі 36 050,20 грн за Кредитним договором № 1447-5457 від 14.09.2024 року. Викладені представником відповідача у поданому відзиві обґрунтування в заперечення позовних вимог спростовані долученими позивачем письмовими доказами а саме розрахунком заборгованості за Договором 1447-5457 від 14.09.2024 року яким стверджено, що [PERSON] на виконання умов договору вносив періодично платежі на погашення кредитної заборгованості а відтак заперечення укладення такого договору відповідачем не заслуговує на увагу. Відповідачем не надано суду доказів його відмови в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом чотирнадцяти днів та продовжував користуватись кредитом на умов, погоджених сторонами. Свобода договору, право споживача відмовитися від укладення договору про надання споживчого кредиту або відкликати згоду на укладення такого договору, не звільняє позивача від обов`язку укладати правочин відповідно до вимог актів цивільного законодавства, в тому числі, з урахуванням вимог законодавства про захист прав споживачів. Крім того, відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з Відповідача підлягають стягненню на користь Позивача судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжним документом, долученим до матеріалів справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved