Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

ТОВ «Юніт капітал», адреса: вул. Рогнідинська, 4 А, офіс 10, м. Київ, код ЄДРПОУ 43541163 (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 28 вересня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 701336285 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 9750,00 грн. 28 вересня 2021 року на банківську карту № [NUMBER] відповідача, яку останній вказав у заявці при укладенні кредитного договору. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01. Вподальшому, до договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. Відповідно до реєстру прав вимоги № 169 від 18 січня 2022 року до договору факторинг № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором. 31 липня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01. Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 31 липня 2024 року до договору факторингу № 31/0724-01 від 31 липня 2024 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. 04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю. Відповідно до реєстру прав вимоги № б/н від 04 червня 2025 року до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 11529,92 грн. та складається з: - 6960,86 грн. - заборгованість по кредиту; - 4569,06 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Враховуючи вищевикладене, посилаючись на приписи цивільного законодавства, позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 11529,92 грн. та понесені судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн (а.с. 1 - 8). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 серпня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, які стороною позивача було усунуто (а.с. 86 - 87). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 100 - 101). 08 вересня 2025 року до Чорнобаївського районного суду Черкаської області від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Так, як вбачається із позовної заяви та доданих до неї доказів, спірний кредитний договір був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 28 вересня 2021 року, натомість договір факторингу, за яким первісний кредитор відступив право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем і у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» не набуло право вимоги до відповідача за спірним кредитним договором, то, у свою чергу, останнє не могло передати право такої вимоги іншим юридичним особам, у кінцевому випадку - позивачу. Таким чином, сторона відповідача просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Крім цього, представник відповідача [PERSON] вказувала суду, що витрати на професійну правничу допомогу, які заявлені стороною позивача, у розмірі 7000,00 грн. є завищеними, враховуючи категорію справи, складність та час, витрачений для підготовки позовної заяви та збирання необхідних доказів. Також, представник відповідача [PERSON] вказувала, що витрати, вказані стороною позивача, пов`язані з вивченням у матеріалів справи у розмірі 1000,00 грн., не є видами адвокатської діяльності та не можуть бути стягнуті із відповідача. Таким чином, належною сумою витрат, у даному випадку, сторона відповідача вважає суму у розмірі 6000,00 грн., оскільки саме таку суму було понесено відповідачем на професійну правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути із позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. (а.с. 110 - 114). 16 вересня 2025 року до Чорнобаївського районного суду Черкаської області від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Так, всупереч тверджень сторони відповідача, представник позивача [PERSON] вказувала на те, що право вимоги за спірним кредитним договором перейшло від первісного кредитора до, в кінцевому результаті, до позивача відповідно до вимог законодавства. Так, дійсно, право вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло відповідно до договору факторингу, який був укладений значно раніше ніж був укладений спірний кредитний договір. Проте, до такого договору факторингу було укладено ряд додаткових угод, якими термін дії договору факторингу неодноразово продовжувався, а право вимоги було передано відповідно до реєстрів прав вимог, які були укладені відповідно до умов договору факторингу. Крім цього, представник відповідача Хлопкова М.С. вважала, що сума судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, не є завищеною та відповідає рівню складності даної справи, суду надані належні докази понесення позивачем таких витрат у розмірі 7000,00 грн. У свою чергу, сторона відповідача, яка заявила про понесені судові витрати у розмірі 6000,00 грн. не надала суду жодних доказів про виконані роботи та фактичну оплату послуг за надання професійної правничої допомоги (а.с. 118 - 128). 23 вересня 2025 року до Чорнобаївського районного суду Черкаської області від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення, відповідно до яких сторона відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Так, представник відповідача [PERSON] вказувала на те, що спірний кредитний договір був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 28 вересня 2021 року, натомість договір факторингу, за яким первісний кредитор відступив право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем і у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням. Крім цього, представник відповідача [PERSON] вказувала на те, що стороною позивача не надано доказів належного виконання первісним кредитором своїх зобов`язань, а саме не надано доказів надання позивачу грошових коштів у кредит (а.с. 144 - 147). 25 вересня 2025 року від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких стороною позивача надано суду платіжну інструкцію, за якою первісний кредитор надав відповідачу грошові кошти у кредит. У свою чергу, відповідач, заперечуючи отримання грошових коштів, не надає будь-яких доказів у підтвердження цього, зокрема виписки по картковому рахунку. Також, у підтвердження надання грошових коштів у кредит, позивач скористався своїм правом та заявив клопотання про витребування відповідної інформації з банківської установи. Щодо відступлення права вимоги за спірним кредитним договором, представник позивача звертав увагу суду на те, що дійсно договір факторингу був укладений раніше за спірний кредитний договір, проте моментом відступлення права вимоги являється не дата укладення договору факторингу, а дата підпису реєстру, за яким переходили права такої вимоги. Крім цього, суду надано копії платіжних інструкцій на виконання умов договорів факторингу. Таким чином, відступлення права вимоги від первісного кредитора до, у кінцевому результаті, позивача відбулося з дотримання вимог діючого законодавства. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на норми цивільного законодавства та судову практику, представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі (а.с. 149 - 158). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2025 року витребувано у АТ КБ «Приват Банк» інформацію чи емітувалась на ім`я [PERSON] платіжна картка [NUMBER]; інформацію про факт зарахування коштів на картковий рахунок - маска картки [NUMBER] у період з 28 вересня 2021 року по 03 жовтня 2021 року у сумі 9750,00 грн.; інформацію чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім`я [PERSON] ; інформацію чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска картки [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних [PERSON] ; у разі підтвердження зарахування коштів [PERSON] на картковий рахунок - маска картки [NUMBER] , за період з 28 вересня 2021 року по 03 жовтня 2021 року у сумі 9750,00 грн., витребувати інформацію у вигляді: первинних документів бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію; повний номер рахунку маска картки [NUMBER] , що належить [PERSON] . У випадку, якщо номер телефону [NUMBER] не знаходиться в анкетних даних [PERSON] за платіжною карткою маска картки [NUMBER] , витребувати номери телефонів, що знаходяться/знаходились в анкетних даних [PERSON] за платіжною карткою маска картки [NUMBER] . У випадку, якщо картковий рахунок - маска картки [NUMBER] не належить [PERSON] , витребувати інформацію щодо особи, якій належить картковий рахунок - маска картки [NUMBER] (а.с. 167 - 168, 176 - 178). 11 грудня 2025 року до Чорнобаївського районного суду Черкаської області від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких, сторона позивача, заявляючи клопотання про витребування доказів, допустила помилку, а саме було зазначено невірну банківську установу, у якій необхідно було витребовувати докази (а.с. 188). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2026 року витребувано у АТ «Таскомбанк» інформацію чи емітувалась на ім`я [PERSON] платіжна картка [NUMBER] ; інформацію про факт зарахування коштів на картковий рахунок - маска картки [NUMBER] у період з 28 вересня 2021 року по 03 жовтня 2021 року у сумі 9750,00 грн.; інформацію чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска картки [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних [PERSON] ; у разі підтвердження зарахування коштів [PERSON] на картковий рахунок - маска картки [NUMBER] , за період з 28 вересня 2021 року по 03 жовтня 2021 року у сумі 9750,00 грн., витребувати інформацію у вигляді: первинних документів бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію; повний номер рахунку маска картки [NUMBER] , що належить [PERSON] . У випадку, якщо номер телефону [NUMBER] не знаходиться в анкетних даних [PERSON] за платіжною карткою маска картки [NUMBER] , витребувати номери телефонів, що знаходяться/знаходились в анкетних даних [PERSON] за платіжною карткою маска картки [NUMBER] (а.с. 208 - 209, 218 - 221). У судовому засіданні представник позивача Сокира В.В. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях. Суду пояснила, що кредитний договір було укладено між первісним кредитором та відповідачем добровільно, останній отримав грошові кошти у кредит, що підтверджується випискою по картковому рахунку. Відступлення права вимоги за спірним кредитним договором відбулося згідно вимог діючого законодавства. Крім цього, представник позивача просила стягнути із відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вказувала, що договір факторингу, за яким право вимоги перейшло від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Поюс» був укладений значно раніше спірного кредитного договору, що є не можливим, оскільки на час укладення такого договору жодних зобов`язань у відповідача перед первісним кредитором не було. Крім цього, у підтвердження переходу прав вимоги за договорами факторингу, суду не було надано доказів сплати грошових коштів сторонами таких договорів. Також, представник відповідача [PERSON] вказувала, що витрати на правову допомогу, заявлені стороною позивача, є значно завищені та не відповідають складності справи. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 28 вересня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 701336285 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV28QM4, що є підтвердженням підписання договору у відповідності до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 16750,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. Строк кредиту 84 дні (п. 1.2), нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 251,85 відсотків річних, що становить 0,69 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання умов кредитного договору надало відповідачеві грошові кошти, що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача, надану АТ «Таскомбанк». Таким чином, твердження сторони відповідача у цій частині суд оцінює критично та як такі, що не найшли свого підтвердження при розгляді даної справи. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язався відступити ТОВ «Таліон Плюс» зазначені у відповідних реєстрах вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених цим договором. У подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди. Водночас із витягу з реєстру прав вимоги № 169 від 18 січня 2022 року вбачається, що до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 701336285 від 28 вересня 2021 року. 31 липня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) був укладений договір факторингу № 31/0724-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язався відступити ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором. Із витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 31 липня 2024 року вбачається, що до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 701336285 від 28 вересня 2021 року. Зарахування грошових коштів за договором факторингу підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті. 04 червня 2025 року між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» був укладений договір факторингу № 04/06/25-Ю, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до витягу з реєстру боржників вбачається, що від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 701336285 від 28 вересня 2021 року. Зарахування грошових коштів за договором факторингу підтверджується платіжними інструкціями в національній валюті. Отже, судом встановлено, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 701336285 від 28 вересня 2021 року, укладеним із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість відповідача становить 11529,92 грн., яка складається з наступного: - 6960,86 грн. - заборгованість по кредиту; - 4569,06 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Свого контррозрахунку стороною відповідача не надано. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо тверджень сторони відповідача з приводу недоведення позивачем переходу права вимоги до останніх за кредитним договором, суд зазначає наступне. Суд погоджується із позицією представника позивача про те, що кредитний договір укладений з відповідачем пізніше, ніж договір факторингу, за яким позивач набув права вимоги до відповідача, проте, надані договори факторингу є рамковими угодами та підтверджують згоду їх сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, зокрема, з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2024 року. Тобто приписи відповідних договорів факторингу діють не лише під час їх укладення, а й протягом усього періоду строку дії таких правочинів. Відтак, права вимоги за кредитними договорами, які було укладено пізніше, ніж відповідний договір факторингу, можуть бути відступлені у порядку, визначеному такими договорами факторингу у спосіб укладення додаткових угод до них під час строку їх дії, що й мало місце у даній справі. Крім цього, оплата договорів факторингу підтверджується наданими суду платіжними інструкціями. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкці, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 гривень. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 2422,40 гривень судового збору. Також представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), у додатковій постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/8257/15. Представником відповідача [PERSON] було заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Таким чином, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, вказані вище, складність та категорію справи, а також практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає розмір витрат позивача завищеним, тому до стягнення підлягають такі витрати у розмірі 6000,00 грн., що і буде становити співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у цій справі. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного вище,

Outcome: approved