Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

26.02.2026 року через систему «Електронний суд» від позивача до суду надійшла позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між АТ «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитні договори, а саме: 27.09.2022 року кредитний договір №2002107856201, 07.12.2023 року кредитний договір №1002176415601. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку з чим заборгованість перед позивачем станом на 05.01.2026 року становить: - по кредитному договору від 27.09.2022 року №2002107856201 4498,98 грн, з яких: 3036,84 грн - заборгованість за кредитом, 1462,14 грн - заборгованість за відсотками; - по кредитному договору від 07.12.2023 року №1002176415601 125283,55 грн, з яких: 69987,45 грн - заборгованість за кредитом, 10,06 грн - заборгованість за відсотками, 55286,04 грн - заборгованість за комісією. Таким чином, загальна сума заборгованості за вищевказаними кредитними договорами станом на 05.01.2026 року складає 129782,53 грн. Зазначає, що позивачем було направлено письмові вимоги (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем не погашено. Просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитними договорами у сумі 129782,53 грн, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2662,40 грн. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 04.03.2026 року відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Одночасно, у позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України за її зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомила, будь яких клопотань, заяв, відзиву на позов від неї не надійшло. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між АТ «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір від 27.09.2022 року №2002107856201, шляхом підписання власноруч заяви №2002107856201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорту споживчого кредиту. Згідно з умовами даного кредитного договору, відповідачці встановлено кредитний ліміт у сумі 3000 грн на поточний рахунок у гривнях, строк дії ліміту становить 12 місяців, що продовжується кожного разу на аналогічний період, у разі відсутності заперечень з будь якої сторони, стандартна процентна ставка складає 35,88%, реальна процентна ставка - 42,36% річних. Згідно з довідкою про збільшення кредитного ліміту, такий кредитний ліміт збільшений до 4000,00 грн (а.с. 14, 15, 24 на звороті). Крім того, між АТ «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір від 07.12.2023 року №1002176415601, шляхом підписання заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорту споживчого кредиту. Згідно з умовами даного кредитного договору, відповідачці надано кредит у сумі 90000,00 грн шляхом переказу на її рахунок, що підтверджується копією платіжної інструкції №TR.73798984.149685.8810 від 07.12.2023 року (а.с. 25), строком на 36 місяців, розмір процентної ставки становить 0,01 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99% (а.с. 8, 9). Отже, позивач свої зобов`язання за кредитними договорами виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договорами. Однак, як стверджує позивач у позовній заяві, відповідачка не виконала своїх обов`язків та не повернула надані кpeдитні кошти в строки, передбачені договорами. Відповідачкою не заперечується факт підписання договорів, отримання коштів та правомірності нарахування відсотків за такими договорами. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи оферту Банку відповідач підписом у заяві визнає та погоджується на запропоновані Банком умови. Визнання угоди відповідачкою є факт користування картрахунку та використання кредитних коштів, що узгоджується з вимогами, передбаченими ч. 2 ст. 642 ЦК України, згідно яких, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається із розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором від 27.09.2022 року №2002107856201 заборгованість становить 4498,98 грн, з яких: 3036,84 грн - заборгованість за кредитом, 1462,14 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 27, 28). Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором від 07.12.2023 року №1002176415601 заборгованість становить 125283,55 грн, з яких: 69987,45 грн - заборгованість за кредитом, 10,06 грн - заборгованість за відсотками, 55286,04 грн - заборгованість за комісією (а.с. 25, 26). Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення договорів, на погоджених умовах шляхом особистого підписання договору. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Такий висновок сформульовано Верховним Судом в постанові від 20.07.2022 у справі №343/557/15-ц. Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, наведеним у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21, провадження N 61-4202сво22, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів справи вбачається, що встановивши у заяві від 07.12.2023 року №1002176415601 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 %, банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні даного кредитного договору. Враховуючи вищенаведене, а також те, що [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту 5 кредитного договору від 07.12.2023 року, що укладений між [PERSON] та АТ «ПУМБ», щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99 %, є нікчемними. Надані позивачем роздруківки публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, що діє з 24.02.2023 року, не можуть бути належним доказом у справі, та не приймається до уваги судом, оскільки вказані публічні пропозиції не містять підпису відповідачки, при цьому, їх зміст повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за комісією, а саме: по кредитному договору від 07.12.2023 року №1002176415601 у сумі 55286,04 грн, задоволенню не підлягають. Однак, як вбачається із вищезгаданого наданого позивачем розрахунку щодо заборгованості [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором від 07.12.2023 року №1002176415601, станом на 05.01.2026 року (включно), нею було сплачено 10773,56 грн на погашення комісії (а.с. 25, 26). За наведених обставин, оскільки за кредитним договором від 07.12.2023 року №1002176415601 банком без належних на те правових підстав було нараховано відповідачу комісію за кредитним договором у розмірі 55286,04 грн, з яких [PERSON] сплачено 10773,56 грн, які мали бути спрямовані на погашення 10,06 грн відсотків та на погашення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 69987,45, тому, враховуючи наявну плату, судом встановлено заборгованості [PERSON] за цим кредитним договором в сумі 59223,95 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту. Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором від 07.12.2023 року №1002176415601 підлягають частковому задоволенню в сумі 59223,95 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт утворення заборгованості за кредитними договорами від 27.09.2022 року №2002107856201 та від 07.12.2023 року №1002176415601 у відповідачки перед позивачем, що порушує взяті на себе договірні зобов`язання, права та законні інтереси кредитодавця у спірних правовідносинах, а також факт пролонгації дії договору, позаяк сторонами не надано будь яких доказів пред`явлення заперечень з їх сторони, щодо продовження періоду строку кредитування, відтак позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 27.09.2022 року №2002107856201 в сумі 4498,98 грн, з яких: 3036,84 грн - заборгованість за кредитом, 1462,14 грн - заборгованість за відсотками, що нараховані в межах строку кредитування та відповідно до умов Закону України «Про споживче кредитування» та за кредитним договором від 07.12.2023 року №1002176415601 в сумі 59223,95 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1307,24 грн.

Outcome: partial