Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 26.12.2023 у Інгульському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що було складено відповідний актовий запис №529. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.12.2023 він уклала шлюб з відповідачкою. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] . Позивач зазначає, що з відповідачкою мають зовсім різні погляди на життя, за характером не сходяться, з приводу чого відбуваються постійні сварки, що суперечить подальшому сумісному проживанню. Проживати однією сім`єю не видається для позивача можливим, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини. Крім того, за спільним рішенням з відповідачем вони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільний побут. У зв`язку з наявністю спільної неповнолітньої дитини, розірвати шлюб в позасудовому порядку не є можливим, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися з цим питанням до суду та просить шлюб розірвати. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 30.07.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27.08.2025 від відповідачки [PERSON] надійшла заява про надання строку на примирення, в якій відповідачка заперечувала проти розірвання шлюбу та просила надати строк на примирення терміном шість місяців. Ухвалою суду від 27.08.2025 надано сторонам у справі строк для примирення, тривалістю 6 (шість) місяців, тобто до 27.02.2026. 03.03.2026 провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було поновлено. Позивач у судове засідання не з`явився, вважається таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Представник позивача надав заяву, в якій вказав, що примирення між сторонами не відбулося, спільне сімейне життя не відновлено.Позивач не змінив свого наміру щодо розірвання шлюбу та наполягає на задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу. Крім того просив суд розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Через канцелярію суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти їх задоволення та просила розгляд справи проводити без її участі. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачка обізнана як з позовом, так і з часом і місцем розгляду даної справи судом. Згідно з частиною третьою статті 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 26 грудня 2023 року зареєстрували шлюб у Інгульському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що 26.12.2023 складено відповідний актовий запис №529, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 26.12.2023. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.4). Подружжя має сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією актового запису про народження №1219, складеного Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, сформованого позивачем в додатку «Дія» (а.с. 5). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Ч 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказав, що подальше спільне життя з відповідачем, як і примирення є неможливим та суперечить інтересам позивача та спільної дитини. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх спільних дітей, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції № 7281-2485-7131-5782 від 28.07.2025 позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 968,96 грн. Враховуючи те що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved