Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

01 липня 2025 року, АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача, уточнивши позовні вимоги, заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.04.2017року у розмірі 80 807,52 грн. та судовий збір. В обґрунтування вимог зазначає, що 01 липня 2025 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У первісній позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 109 607,17 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 27.04.2017 року та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг у редакції, чинній на дату підписання заяви. Позивач вказував, що саме з цього моменту між сторонами виникли договірні правовідносини, а укладення договору відбулося шляхом приєднання відповідача до запропонованих банком умов у розумінні ст. 634 ЦК України. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, а також встановлено кредитний ліміт, який у подальшому був збільшений до 100 000,00 грн, що, за твердженням позивача, підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та випискою по рахунку. Для користування кредитним лімітом відповідач отримав кредитну картку № [NUMBER] , строк дії 03/21, тип «Універсальна GOLD». Відповідач після отримання картки здійснив її активацію, користувався карткою, отримував кредитні кошти, а також частково здійснював погашення заборгованості, чим фактично підтвердив укладення і виконання договору. В процесі користування кредитним рахунком відбувалась зміна умов обслуговування. Зокрема, позивач вказував, що 31.03.2021 року відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримав додаткову кредитну картку № [NUMBER] , строк дії 10/24, тип - картка «Універсальна GOLD», а також погодив інші істотні умови користування кредитним рахунком. За твердженням позивача, така заява була підписана відповідачем власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ № 151 від 13.12.2019. Також позивач зазначив, що 12.04.2024 року відповідач у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP-пароля підписав додаткову угоду до кредитного договору, якою сторони погодили зміну умов кредитування, у тому числі тип кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки та порядок сплати мінімального платежу. Як вказує позивач, попри надану можливість користування кредитними коштами та зміну умов обслуговування, відповідач належним чином не виконував узяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 18 лютого 2026 року позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просив остаточно стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № б/н від 27.04.2017 року вже у розмірі 80 807,17 грн, з яких: 73 574,65 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7 232,52 грн - заборгованість за простроченими відсотками, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 02.07.2025 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Деркач Ю.Ю. уточнені вимоги підтримав. Пояснив, що впродовж розгляду справи відповідач декілька разів здійснював платежі по погашенню заборгованості, проте перестав погашати кредит та перестав виходити на зв`язок. Просив суд задовольнити вимоги та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором згідно заяви про зменшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився , причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату та час судового засідання. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 27.04.2017 року відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву № б/н, приєднавшись до Умов та правил надання банківських послуг. Саме на підставі цієї анкети-заяви між сторонами виникли договірні правовідносини, а договір за своєю правовою природою є договором приєднання, оскільки його умови були визначені банком у стандартній формі, а інша сторона могла лише приєднатися до них у цілому. Такі обставини прямо зазначені позивачем у позовній заяві та підтверджуються її змістом. З матеріалів позову вбачається, що на підставі вказаної анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 100 000,00 грн. Також позивачем зазначено, що відповідач здійснював активацію картки, користувався нею, проводив операції за рахунком та частково погашав заборгованість, що підтверджується банківськими виписками та розрахунками, доданими до позову. Суд бере до уваги, що саме факт користування кредитними коштами та часткового погашення заборгованості є поведінкою, яка об`єктивно підтверджує існування між сторонами зобов`язальних правовідносин та прийняття відповідачем умов кредитування. Суд також бере до уваги, що у подальшому сторони продовжували правовідносини в межах цього ж кредитного продукту. Позивач вказує, що 31.03.2021 року відповідач підписав нову заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримав додаткову кредитну картку та погодив інші істотні умови користування кредитним рахунком. Окрім цього, 12.04.2024 року відповідач підписав у Приват24 додаткову угоду до кредитного договору, якою було змінено умови кредитування, зокрема: тип кредиту визначено як невідновлювану кредитну лінію; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладення додаткової угоди; процентну ставку встановлено у розмірі 12,0 % річних; мінімальний платіж зменшено до 1 % від заборгованості, але не менше 100 грн щомісячно протягом перших шести календарних місяців, з подальшим збільшенням до 3 % починаючи із сьомого місяця. Також сторони погодили, що у разі порушення відповідачем зобов`язань з погашення заборгованості протягом 180 днів строк повернення кредиту вважається таким, що настав на 180-й день з моменту порушення зобов`язання, і з цього моменту позичальник зобов`язаний повернути кредит, проценти та інші платежі у повному обсязі. З наведеного вбачається, що відповідач був обізнаний про існування кредитного договору, умови кредитування, порядок користування кредитними коштами, сплати процентів та погашення заборгованості. Водночас матеріали справи не містять доказів того, що відповідач заперечував факт укладення договору, оспорював його умови або звертався до банку з вимогою про припинення чи зміну договірних зобов`язань поза межами погоджених сторонами умов. Навпаки, фактичне користування карткою, отримання кредитних коштів, проведення витратних операцій та часткові погашення заборгованості свідчать про визнання ним кредитного зобов`язання. Окрім того, позивач зазначає, що після подання позову до суду, відповідач сплачував заборгованість, у зв`язку з чим позивач уточнив свої позовні вимоги. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону, а у разі встановлення строку виконання - у цей строк. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. У свою чергу, згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 02.02.2026 року вбачається, що за відповідачем обліковується заборгованість у загальному розмірі 80 807,17 грн, з яких 73 574,65 грн становить заборгованість за тілом кредиту, а 7 232,52 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Саме такий розмір заборгованості заявлено позивачем у поданій 18.02.2026 року заяві про зменшення позовних вимог. Позивач , як сторона спору, реалізував надане йому процесуальне право на зменшення позовних вимог до початку вирішення спору по суті, а тому справа підлягає розгляду саме в межах уточнених вимог. При цьому суд розглядає справу в межах заявленого позову, що відповідає положенням ч. 1 ст. 13 ЦПК України. Наданий банком розрахунок є узгодженим із заявою про зменшення позовних вимог, містить деталізацію руху коштів та складових заборгованості, а тому може бути прийнятий судом як належний письмовий доказ розміру заборгованості. Відповідач вказаний розрахунок не спростував, контррозрахунку не подав, доказів повного чи часткового погашення заборгованості у більшому розмірі, ніж це враховано банком, суду не надав. Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач довів належними та допустимими доказами факт існування між сторонами кредитних правовідносин, факт надання відповідачу можливості користування кредитними коштами, факт користування відповідачем такими коштами, а також факт неналежного виконання ним зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів. Відтак, унаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору права позивача як кредитодавця підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості у межах зменшених позовних вимог, а саме у сумі 80 807,17 грн. Таким чином, позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, є підставним та підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: approved