Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач ТОВ «ФК «Віва Капітал» звернувся до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до відповідача [PERSON] , яким просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1430446347588 від 30 жовтня 2024 року у розмірі 15510,98 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом 3653,55 гривень; - заборгованість за відсотками 2857,43 гривень; - штраф 9000,00 гривень. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10600,00 гривень. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору № 1430446347588 від 30 жовтня 2024, укладеного між [PERSON] (далі - відповідач) та ТОВ «ФК «Віва Капітал» (далі - позивач). Відповідач отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 4500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 361,35% (0,99% в день) від суми кредиту. Реальна річна процентна ставка становить 2735,25%. Згідно з пунктом 1.3. Договору кредит надано строком на 120 днів з 30 жовтня 2024 року по 27 лютого 2025 року. Відповідно до умов до пункту 1.3.1. договору відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, що є додатком до кредитного договору. Згідно з пунктом 3.3. договору у разі несплати позичальником платежу у рекомендовану дату оплати, згідно з пунктом 1.3.1. даного договору, за дисконтною процентною ставкою, позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за базовою процентною ставкою, встановленою пунктом 1.4.2. договору. Відповідач не повернув своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Отже, у порушення кредитного договору а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Станом на 21 жовтня 2025 року загальна сума заборгованості по кредиту за договором № 1430446347588 від 30 жовтня 2024 року становить 15510,98 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом 3653,55 гривень, заборгованості за відсотками 2857,43 гривень, штраф 9000,00 гривень. Також позивач вказує, що на цей час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «Віва Капітал», у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Аргументи учасників справи 23 грудня 2025 року до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача [PERSON] адвоката Моісеєнко О.М., в якому остання просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, на обґрунтування відзиву зазначила таке. Аналіз позовної заяви та доданих до неї доказів свідчить про відсутність належних і допустимих доказів, які б у сукупності беззаперечно підтверджували, що саме [PERSON] вчинив дії, спрямовані на укладення кредитного договору, та надав усвідомлену згоду на прийняття його умов. З поданих доказів позивача слідує, що позивач покладається виключно на модель електронного укладення договору, побудовану на використанні одноразового ідентифікатора, який надсилається на номер телефону, вказаний під час реєстрації, та введення якого, за умовами договору, прирівнюється до підпису позичальника. Водночас сам по собі опис такого механізму у правилах та умовах кредитування не є доказом того, що зазначений механізм був реалізований саме відповідачем. Матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтверджував належність конкретного номера телефону відповідачу, його фактичне використання відповідачем станом на 30 жовтня 2024 року, а також використання саме цього номера для реєстрації «особистого кабінету» та отримання одноразового ідентифікатора. Так само позивач не надав доказів фактичного надсилання одноразового ідентифікатора, його доставки адресату та часу такої доставки. Відсутні журнали відправлення повідомлень, технічні підтвердження доставки, ідентифікатори повідомлень або інші дані, які дозволяли б суду перевірити сам факт передачі OTP-коду та його отримання конкретною особою. За таких обставин твердження позивача про «введення OTP-коду» має виключно декларативний характер і не підтверджене жодними первинними електронними або технічними доказами. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази персоналізації «особистого кабінету» та його належності відповідачу. Не надано відомостей про створення облікового запису, дату і час реєстрації, технічні параметри доступу, історію входів, IP-адреси, відомості про пристрій або інші цифрові сліди, які дозволяли б ототожнити дії з конкретною фізичною особою. Натомість позивач обмежується загальним описом функціонування інформаційної системи, що саме по собі не доводить вчинення відповідних дій відповідачем. Окремо слід зазначити, що подані матеріали не містять електронного документа з ознаками електронного підпису, який підлягав би перевірці судом, а також не містять протоколів накладення такого підпису, часових міток чи інших реквізитів, які підтверджували б факт акцепту умов договору конкретною особою у конкретний момент часу. Наявність у тексті договору формального зазначення прізвища, імені та по батькові відповідача не може розцінюватися як доказ його підписання, оскільки є лише частиною шаблонного тексту документа. За наведених обставин подані позивачем матеріали відображають виключно внутрішню модель укладення договору та облікове бачення кредитодавця, але не містять належної доказової бази, яка б дозволяла суду без припущень встановити факт укладення кредитного договору №1430446347588 від 30 жовтня 2024 року саме [PERSON] . Представник відповідача також зазначила, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували правовий статус ТОВ «ФК «Віва Капітал» як фінансової установи у розумінні вимог чинного законодавства та, відповідно, наявність у позивача цивільної правоздатності кредитодавця у спірних правовідносинах. Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, позивач виходить із припущення про наявність у нього спеціального правового статусу суб`єкта фінансового ринку, однак така обставина не є загальновідомою, не презюмується та підлягає доведенню належними доказами у кожній конкретній справі. Крім того, представник відповідача посилається на недоведеність факту надання кредитних коштів та їх зарахування відповідачу. Так, обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач виходить з того, що 30 жовтня 2024 року ним було виконано свій обов`язок за кредитним договором шляхом перерахування кредитних коштів у сумі 4 500,00 гривень на банківську картку, яку позивач вважає такою, що належить відповідачу. Саме з цієї обставини позивач доводить виникнення у відповідача обов`язку повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів. Водночас, аналіз змісту позовної заяви та доданих до неї доказів свідчить, що наведене твердження не підтверджене належними та допустимими доказами. Подані позивачем документи, які мають підтверджувати рух коштів, фактично обмежуються інформаційними довідками. Однак, такі докази не дозволяють суду встановити ключову для справи обставину саме факт зарахування коштів на рахунок конкретної фізичної особи, а саме [PERSON] . Статус операції у внутрішніх системах кредитодавця або залученого платіжного сервісу не є тотожним підтвердженню зарахування коштів на рахунок отримувача у банку-емітенті картки та не може замінювати собою первинні банківські документи. В матеріалах справи відсутні банківські виписки за рахунком, на який було здійснено переказ, відсутні платіжні доручення, платіжні інструкції або офіційні довідки банку, які б підтверджували завершення операції шляхом зарахування коштів та їх доступність для отримувача. Більше того, навіть відсутній повний номер картки відповідача, який би доводив, що саме ця картка належить відповідачу. Відсутні також будь-які докази, які б виключали можливість скасування, повернення або блокування операції, що є звичайною банківською практикою. За таких умов суд позбавлений можливості перевірити реальність руху коштів, а отже, встановити факт виконання позивачем свого основного зобов`язання за кредитним договором. Інформаційні довідки, сформовані кредитодавцем або залученим платіжним сервісом, без підтвердження з боку банку-емітента платіжної картки, не забезпечують можливості суду перевірити реальний рух коштів і не відповідають критеріям достатності та переконливості доказів. Отже, з урахуванням наведеного та фактичної відсутності у матеріалах справи первинних платіжних документів, які б підтверджували зарахування кредитних коштів саме [PERSON] , твердження позивача про виконання ним кредитного зобов`язання є юридично необґрунтованими, а заявлені позовні вимоги такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами. Представник відповідача також зазначила, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути визнаний належним і допустимим доказом у розумінні статей 7679 ЦПК України, оскільки його зміст свідчить про істотні внутрішні суперечності, відсутність доказового підґрунтя для ключових показників та неможливість перевірки заявлених сум з точки зору як фактичних обставин, так і вимог матеріального права. Жодного первинного платіжного документа, який би підтверджував здійснення такого платежу, його джерело, дату валютування, призначення та особу платника, позивачем не надано. За відсутності банківської виписки, платіжної інструкції цей елемент розрахунку є лише внутрішнім твердженням позивача, яке не має самостійної доказової сили. Всі зазначені штрафи нараховані у період дії воєнного стану, що прямо суперечить пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким встановлено імперативну заборону на нарахування та обов`язок списання неустойки, штрафів і пені за прострочення виконання кредитних зобов`язань з 24 лютого 2022 року. Договірні умови не можуть змінювати чи нівелювати цю законодавчу заборону, а тому вся сума штрафів у розмірі 9 000,00 гривень є юридично нікчемною з точки зору можливості її стягнення. Рух справи Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2025 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Участь у справі сторін та інших учасників справи Представник позивача ТОВ «ФК «Віва Капітал» Грушевий Ю.В. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] адвокат Моісеєнко О.М. в судове засідання повторно не з`явилася, неодноразово надавала до суду клопотання про відкладення судового розгляду з різних причин. Незважаючи на зазначені відповідачем причини, які є поважними, враховуючи що розгляд справи неодноразово відкладався за заявою представника відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів, що відповідає вимогам частини 4 статті 223 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Позивачем надано до суду копію договору про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» № 1430446347588, укладеного 30 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та [PERSON] в електронній формі. Відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.3.1, 1.4, 1.4.1, 1.4.2 умов договору сума кредитного ліміту складає 4500,00 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредитування 120 днів з 30 жовтня 2024 року по 27 лютого 2025 року. Позичальник зобов`язався повернути кредит кредитодавцю 27 лютого 2025 року або достроково. Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати, зазначену у графіку платежів (додаток №1), протягом дії кредиту. Тип процентної ставки - фіксована. Дисконтна процентна ставка становить 0,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3. цього договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Базова процентна ставка складає 0,99% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення кредиту. Згідно з пунктом 2.23 договору кредит надається шляхом здійснення переказу коштів кредитодавця в сумі 4500,00 гривень на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] , яка зазначається у формі [NUMBER] , емітовану банком України (далі платіжна картка), що відбувається до 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення електронного договору. За затримку перерахування коштів, що спричинена діями третіх осіб та/або з незалежних від кредитодавця обставин (у тому числі, але не виключно, обставин форс - мажору), кредитодавець відповідальності не несе. Відповідно до пункту 6.4 договору у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим договором сума кредиту за яким перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу в зазначеному у цьому пункті договору порядку. В договорі зазначено, що він підписаний [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також відповідач ознайомлений шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором з паспортом кредиту, Додатком № 1 до договору № 1430446347588 від 30 жовтня 2024 року, в якому встановлено графік платежів. У заяві-анкеті клієнт [PERSON] повідомив ТОВ «ФК «Віва Капітал» інформацію щодо своїх персональних даних, а саме: дату народження, місце проживання, РНОКПП, паспортні, номер телефону, номер платіжної картки. Згідно з повідомленням ТОВ «ФК «Контрактовий дім» № 7/13540 від 29 липня 2025 року, на виконання умов договору про надання послуг з приймання та переказу платежів з ТОВ «ФК «Віва капітал» № М1805/1 від 18 травня 2023 року успішно виконана операція щодо перерахування 4500,00 гривень 30 жовтня 2024 року 15:21 на платіжну картку № [NUMBER] . Позивачем долучено копію договору про надання послуг з приймання та переказу платежів, укладеного між ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та ТОВ «ФК «Віва капітал» № М1805/1 від 18 травня 2023 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «ФК «Віва Капітал», станом на 21 жовтня 2025 року заборгованість за кредитним договором № 1430446347588 від 30 жовтня 2024 року становить 15510,98 гривень, яка складається з 3653,55 гривень заборгованості за тілом кредиту, 2857,43 гривень заборгованості за відсотками, 9000,00 гривень штраф. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди сторін щодо всіх його істотних умов у необхідній формі. Відповідно до цивільного законодавства України, цей договір є консенсуальним, тобто він набуває чинності в момент підписання (або акцепту оферти). Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктами 5, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, який надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону). Порядок отримання, використання електронного підпису та накладення його на документи в Україні регулюється Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Основні положення про правовий статус електронних документів та підписів також закріплені в Законі України «Про електронні документи та електронний документообіг». Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі логін-пароль, або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Однак, позивач всупереч своєму процесуальному обов`язку не надав до суду належних і допустимих доказів, які підтверджують отримання та використання позичальником електронного підпису при укладенні вищевказаного кредитного договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. До аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19) та від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20). У рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України). Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач надав до суду копію договору про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» № 1430446347588 від 30 жовтня 2024 року, згідно з пунктами 2.1., 2.2., 2.3., 2.4., 2.5. якого з метою отримання кредиту клієнт самостійно ознайомлюється з діючими правилами надання грошових коштів у кредит продукту «СТАРТ» ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ», розміщеними на офіційному сайті кредитодавця, створює особистий кабінет, заповнює заявку, вказуючи всі дані, визначені в заявці як обов`язкові. Клієнт у особистому кабінеті на сайті https://dodam.com.ua зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні кредитодавцю для прийняття рішення про надання чи ненадання кредиту, а також бажаний спосіб отримання кредиту. Клієнт також зобов`язаний оновлювати ці дані в особистому кабінеті не пізніше 3-х календарних днів з дня виникнення змін в таких даних. З урахуванням вимог законодавства про захист персональних даних, під час заповнення особистого кабінету, проставляючи відповідну відмітку у спеціальному полі, клієнт підтверджує, що ознайомлений з повідомленням про володільця персональних даних, склад та зміст зібраних персональних даних, права клієнта, визначені законодавством про захист персональних даних, мету збору персональних даних та осіб, яким передаються персональні дані враховуючи також інформацію про транскордонну передачу персональних даних, про спосіб обробки персональних даних, а також про те, що кредитодавець має право передавати персональні дані клієнта, повністю або частково, третім особам без повідомлення про це клієнта з метою належного виконання своїх обов`язків відповідно до норм чинного законодавства України. За результатами заповнення особистого кабінету здійснюється одночасна перевірка дійсності та аутентифікація платіжної картки клієнта відповідно до стандартів відповідних платіжних систем. На підставі даних, зазначених у особистому кабінеті, інформаційно-комунікаційна система кредитодавця здійснює ідентифікацію клієнта. Водночас, із наданих суду позивачем доказів не вбачається, що відповідач вчинив необхідну сукупність дій, передбачену договором та спрямовану на отримання кредиту від ТОВ «Фінансова Компанія «Віва Капітал», а саме: зареєструвався в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції (електронному кабінеті), який надав таку пропозицію, отримав повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ «Фінансова Компанія «Віва Капітал») із одноразовим ідентифікатором, та прийняв пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого йому позивачем одноразового ідентифікатора. Обґрунтування позовних вимог позивача, викладені у позовній заяві на підтвердження факту укладення кредитного договору, які полягають у тому, що відповідач здійснив вхід на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля до особистого кабінету та надав свої персональні дані, суд вважає недоведеними оскільки в матеріалах справи відсутні цифрові докази або їх паперові копії, що підтверджують укладення кредитного договору через особистий кабінет на сайті кредитодавця, як передбачає пункт 2.1. договору, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Фінансова Компанія «Віва Капітал» (метадані). Метадані це структуровані дані, які описують, пояснюють або характеризують іншу інформацію, спрощуючи її пошук, використання та управління. Їх часто називають «інформацією про інформацію». Вони включають контекст, зміст, автора, дату створення, формат та технічні характеристики цифрового файлу, документа чи іншого об`єкта. За цими властивостями можна знаходити документи та проводити їх верифікацію. Крім того, суд звертає увагу, що зазначення у тексті договору особистих даних [PERSON] (прізвище, ім`я, по батькові відповідача, адреса його проживання, серія та номер паспорта, ідентифікаційний код), та зазначення номеру одноразового ідентифікатора не підтверджує підписання позичальником кредитного договору в електронній формі. Саме зазначення персональних даних позичальника у письмових доказах, які містяться в матеріалах справи, наявність яких у третіх осіб не виключається, та посилання на номер одноразового ідентифікатора без можливості перевірки його верифікації, є недостатнім для ідентифікації особи позичальника для підтвердження укладення договору відповідно до зазначених умов кредитного договору. З метою укладення договору у електронній формі відповідні заяви позичальника повинні бути підписані відповідним електронним підписом, який попередньо узгоджується сторонами з достатньою верифікацією особи заявника, що є прямою вимогою вказаного Закону України. Використання відповідачем одноразового ідентифікатора, зазначеного в договорі, позивачем належним чином не доведено. Отже, ТОВ «Фінансова Компанія «Віва Капітал», не надало доказів проведення ідентифікації відповідача під час входу до особистого кабінету в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», у тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством споживачу, зазначений під час входу, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля для входу до особистого кабінету. Матеріали справи також не містять належних у допустимих доказів надання відповідачу кредитних коштів за вказаним кредитним договором. На підтвердження надання відповідачу та зарахування на його банківську картку кредитних коштів у розмірі 4500,00 гривень позивачем надано суду лист № 7/13540 від 29 липня 2025 року, у якій ТОВ «Фінансова Компанія «Контрактовий Дім» як оператор послуг платіжної інфраструктури повідомляє про успішність операції, згідно з договору з ТОВ «Віва Капітал» № М1805/1 від 18 травня 2023 року: № транзакції: 1501817690; Сума, гривень: 4500; Дата прийняття: 30 жовтня 2024 року; Номер замовлення: 1bf88c6f-c091-43d0-ab63-c698002a15c8; Номер картки: [NUMBER] ; Статус: успіх. Проте ні з наданого позивачем інформаційного листа ТОВ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», ані з інших наявних у матеріалах справи доказів, відповідно до обов`язкових у таких випадках стандартів бухгалтерського обліку, неможливо встановити, що даний переказ стосується саме відповідача. Зокрема, неможливо встановити належність картки № [NUMBER] відповідачу, а також відсутня будь-яка інформація про віднесення даного переказу саме до договору про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» № 1430446347588 від 30 жовтня 2024 року. Інформаційний лист ТОВ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» не є належним доказом на підтвердження здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів відповідачу, зазначена в ній інформація не відповідає вимогам бухгалтерського обліку, не є первинним бухгалтерським документом, який фіксує здійснення платежу та є необхідним для підтвердження таких юридичних фактів. У зв`язку з цим суд погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] адвоката Моісеєнко О.М., що у справі відсутні належні докази укладення кредитного договору та перерахування та отримання відповідачем кредиту в розмірі 4500,00 гривень за договором про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» № 1430446347588 від 30 жовтня 2024 року. Як слідує з матеріалів справи, звертаючись до суду позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про витребування доказів. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів та наявності заборгованості, оскільки сам розрахунок є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику, а будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано. Вказані висновки ґрунтуються на правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18. З урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази укладення з відповідачем зазначеного вище кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, суд висновує про недоведеність позовних вимог та відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» № 1430446347588 від 30 жовтня 2024 року в повному обсязі. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові із вищезазначених підстав, суд не надає оцінку іншим доводам представника відповідача, у тому числі щодо неправильності здійснення розрахунку заборгованості та нарахування штрафних санкцій. Щодо розподілу судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу суд покладає на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed