Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

15 січня 2026 року до Галицького районного суду Івано-Франківської області на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2025 року про передачу справи за підсудністю, надійшла цивільна справа представника позивача ТОВ ФК «Кредит-Капітал» - адвоката Усенко М.І. до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій представник позивача просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 5909571 від 06.08.2022 року в розмірі 25 180,00 грн. Крім того, просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн, та витрати пов`язані з професійною допомогою адвоката в розмірі 8 000,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 06 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 5909571. Відповідно до умов договору, відповідач отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн. 30.01.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги № 89-МЛ, відповідно до умов якого позивач набув статус нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ «Мілоан» в тому числі і до відповідача. На даний час відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту не виконав, внаслідок чого має заборгованість за вказаним кредитним договором, яку і просить стягнути позивач, а також просить стягнути з відповідача судові витрати по справі за сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2026 року судове засідання відкладено. Заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило. В судове засідання представник позивача адвокат Усенко М.І. не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника товариства, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з?явився, відповідно до ст. 128 ЦПК України належним чином був повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач не повідомив суд про причину своєї неявки; відзив на позов не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 06 серпня 2022 року між ТОВ «Мілоан та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 5909571 у формі електронного документа, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису позичальника, шляхом введення одноразового ідентифікатора S65973, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 10 000,00 грн /а.с.11-15/. Строк кредитування 105 днів, який складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період 15 календарних днів, що настає з дати видачі кредиту, та завершується 21.08.2022 року. Поточний період 90 календарних днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 19.11.2022 року (дата остаточного погашення заборгованості). Відповідно до п. 1.5 кредитного договору загальні витрати позичальника за пільговий період складають 2 500,00 грн в грошовому виразі та 22,711,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 29 500,00 грн в грошовому виразі та 1025,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника (за пільговий період) складає 12 500,00 грн. Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 39 500,00 грн. Згідно з п.1.5.1. комісія за надання кредиту становить 1 000,00 грн та нараховується одноразово за ставкою 10 % від суми кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1 500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 27 000,00 грн, які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (пп.1.5.2, 1.5.3 договору). Особливості нарахування процентів, пролонгація пільгового періоду та строку кредитування визначені п.п.2.2, 2.3 договору. Відповідно до анкети-заяви № 5909571 від 06.08.2022 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» погоджена сума кредиту, строк кредиту, ставка процентів. Крім того, зазначена анкета відображає процес оформлення та розгляду заяви /а.с. 18-19/. Платіжним дорученням № 79930473 від 06.08.2022 року підтверджено перерахування коштів у сумі 10 000,00 грн [PERSON] згідно з договором № 5909571/а.с.19 зворотній бік/. 30 січня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги факторингу №89-МЛ, згідно з умовами якого кредитор передає, а новий кредитор приймає права вимоги в розмірі портфеля заборгованості /а.с. 21-25/. Акт прийому передачі реєстру боржників від 30.01.2023 року до договору відступлення прав вимоги №89-МЛ від 30.01.2023 року, був підписаний ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» /а.с.26-28/. До ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до укладеного договору відступлення прав вимоги №89-МЛ від 30.01.2023 року, перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у сумі 25 180,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - залишок по тілу кредиту; 18 180,00 грн - залишок по відсотках; 1 000,00 грн - залишок по комісії, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №89-МЛ від 30.01.2023 року /а.с.31/. «ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» повідомило відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором шляхом направлення претензії на адресу, зазначену відповідачем при укладенні кредитного договору /а.с. 31, зворотний бік/. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, його заборгованість за кредитним договором № 5909571 від 06 серпня 2022 року, становить 25 180,00 грн /а.с.21/. Відповідач не скористався своїми процесуальним правами передбаченими статями 12, 13, 76, 83, 84, 191 ЦПК України, не подав свого розрахунку заборгованості, не надав до суду заперечення щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаних договорів, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15). Таким чином, якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти не повернув, а тому сума заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6 000 грн, а також заборгованість за відсотками в розмірі 18 180,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими платежами за комісією в розмірі 1 000,00 грн, за кредитним договором № 5909571 від 06 серпня 2022 року, суд виходить з наступного. Пунктом 1.5.1. договору передбачено стягнення комісії за надання кредиту в сумі 1 000,00 грн. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 686/9372/16, провадження № 61-663св21 від 15 грудня 2021 року. У даній справі умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплатити банку комісійну винагороду за надання кредиту. Однак, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача комісії задоволенню не підлягають. Щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд виходить з наступного. Згідно з частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначається у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, укладений із Адвокатським об`єднанням «Апологет», керівником якого є адвокат Усенко М.І. /а.с.34/, акт наданих послуг №Д/5993 від 22.10.2025 року /а.с. 35 зворотній бік/, детальний опис наданих послуг до акту №Д/5993 від 22.10.2025 року /а.с.36/, ордер на надання правничої допомоги від 20.10.2025 року /а.с. 35/, копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю №2093 /а.с.33/. Відповідно до вказаних документів загальна сума витрат на надання професійної (правничої) допомоги склала 8 000,00 грн. Таким чином, враховуючи складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг (зокрема, збір документів, підготовка позовної заяви та подача її до суду), затрачений ним час на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат та пропорційність складності справи вартості послуг адвоката, а також

Outcome: partial