Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Представник позивача ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС" звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь позивача загальну суму заборгованості за Кредитним договором № 1385-3028 від 23.04.2024 в розмірі 15 000,00 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 23.04.2024 між ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та відповідачем [PERSON] за допомогою Веб-сайту, укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1385-3028 ( надалі Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит на наступних умовах : сума кредиту 2 000,00 грн, строк кредитування 365 днів, базовий період 14 днів, знижена % ставка 1,45 % в день, стандартна % ставка 1,45 % в день. Також Додатковою угодою від 25.04.2024 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1385-3028 від 23.04.2025 кредитодавець та позичальник домовилися про надання додаткових коштів кредиту у суму 1 000,00 грн Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, натомість відповідач порушив умови кредитування і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем. Розмір заборгованості відповідача з урахуванням Програми лояльності становить 15 000, грн, з яких 3 000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 12 000,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. 28.01.2026 після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений відповідно вимог ЦПК України, про причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася. З`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 23.04.2024 між ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та [PERSON] підписано Договір про відкриття кредитної лінії № 1385-3028. Договір підписаний позичальником [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов Договору Кредитодавець відкриває для Позичальника кредитну лінію для задоволення особистих потреб. Сума кредиту 3 000,00 грн. Дата видачі кредиту 23.04.2024. Строк кредитування - 365 днів. Дата повернення кредиту 22.04.2025. Стандартна % ставка 1,45 % в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту 12 885,00 грн ( за весь строк кредитування). Цей Договір укладено сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України Про електронну комерцію. Сторони погодили, що цей кредитний договір та Правила надання споживчих кредитів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей Кредитний договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з правилами на веб-сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. Між сторонами 25.04.2024 було укладено Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії № 1385-3028, за якою було погоджено надання кредитодавцем позичальнику додаткових кредитної коштів у сумі 1 000,00 грн строком на 365 дні. У кредитному договорі та Додатковій угоді вказано номер особистого електронного платіжного засобу позичальника [NUMBER] . Згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів та довідки позивача про видачу коштів відповідачу перераховано кошти за кредитним договором № 1385-3028 через систему LIQPAY у сумі 2000,00 грн від 23.04.2024, у сумі 1 000,00 грн від 25.04.2024 на картку відповідача ( позичальника ) № [NUMBER] .. Як встановлено судом відповідач не виконує умови кредитного договору, заборгованість за договором не погашає, проценти за користування кредитними коштами не сплачує, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Відповідно до довідки за укладеним кредитним договором за відповідачем [PERSON] станом на 10.12.2025 рахується заборгованість за основною сумою кредиту 3 000,00 грн, за відсотками 15 935,50грн. Разом з тим, відповідно до Програми лояльності позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача лише частини заборгованості у сумі 15 00,00 грн, з якої: заборгованість за основною сумою кредиту 3 000,00 грн, за відсотками 12 000,00 грн. Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи даний спір, суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, вище встановленими обставинами справи та наданими доказами підтверджується факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору та відповідної додаткової угоди до нього . Матеріали справи не містять та стороною відповідача не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності такого кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. Також матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо укладання ним даного договору. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. На підставі вище вказаного та наданих доказів судом достовірно встановлено факт укладення між кредитодавцем та відповідачем кредитного договору та погодження між ними усіх істотних умов кредитування. Позивачем доведено, що на виконання умов кредитного договору кредитор перерахував на картковий рахунок [PERSON] кредитні кошти в загальній сумі 3 000,00 грн. Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що відповідач повернув кредитні кошти, отримані ним на підставі вказаного кредитного договору, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, що складається з тіла кредиту у сумі 3 000,00 грн. В решті частині позовних вимог, що стосуються заборгованості за нарахованими відсотками, суд задовольняє, на підставі наступного. Відповідно до наданого представником позивача розрахунку заборгованості відповідачу нараховано заборгованість по відсотках за ставкою 1,45 % в день від суми кредиту, що становить станом на 20.08.2024 у розмірі 5 191,00 ( за 120 днів по 43,50 грн день від 3 000,00 грн), що є обгрунтованим та доведеним. При цьому загальний розмір простроченої заборгованості за нарахованими відсотками становить 15 935,50 грн. Відповідно до внесених до Закону України «Про споживче кредитування» змін, було обмежено максимальний розмір денної процентної ставки, зокрема з 21.08.2024 остання не може перевищувати - 1 % в день. Разом з тим з 21.08.2024 решту суму заборгованості по несплачених відсотках відповідачу також було нараховано за відсотковою ставкою 1,45 % в день, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», зокрема в частині максимального розміру денної процентної ставки у розмірі не більше 1 % ( 30 грн в день ). Взявши до уваги обмеження процентної ставки, передбачене ЗУ « Про споживче кредитування», строк кредитування та заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір нарахованих відсотків, суд вважає розмір відсотків у сумі 12 000,00 грн доведеним, таким, що відповідає вимогам ЗУ « Про споживче кредитування». Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру ( постанова від 23 жовтня 2024 року у справі № 753/25081/21 провадження № 61-8693св24 Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ). Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що наданими представником позивача доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе кредитні зобов`язання, заборгованість за договором не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд приходить до висновку про повне задоволення позову. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved