Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» в особі Чернігівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором розподілу природного газу за період з 01.12.2023 по 30.09.2025 у розмірі 1050,01 грн, а також понесених судових витрат. Позовну заяву мотивують тим, що [PERSON] є споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії за адресою: м. Чернігів, вул. Козацька, 26, кв. 9. Відповідно до п. 3 та 4 гл. 3 Розділу VI Кодексу, Договір укладається з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору розподілу природного газу, що розміщений на офіційному веб-сайті НКРЕКП та Оператора ГРМ (АТ «Чернігівгаз») і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. У випадку із відповідачем фактом приєднання до умов договору розподілу природного газу (акцептуванням договору) є: документально підтверджене споживання природного газу витягом з електронного реєстру платежів; підписанням споживачем заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутових споживачів). Відповідач, являючись споживачем у розумінні ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Кодексу газорозподільних систем, своїх обов`язків по оплаті за розподілений їм природний газ не виконує, у зв`язку з чим у них станом на 30.09.2025 виникла перед Заявником заборгованість, яка становить 1050,01 грн. Як зазначає представник позивача у позовній заяві, дана заборгованість утворилась у зв`язку із відсутністю оплати зі сторони відповідача за послуги з розподілу природного газу за період з 01.12.2023 по 30.09.2025. У січні 2025 позивач вже зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з [PERSON] на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» в особі Чернігівської філії заборгованості за послуги з розподілу природного газу. Згодом, 11.02.2025 Новозаводським районним судом м. Чернігова видано судовий наказ, який ухвалою суду від 24.06.2025 був скасованим за заявою боржника. Оскільки заборгованість у відповідачів перед позивачем не зникла, то позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду задля вирішення питання про стягнення боргу за послугу розподілу природного газу із [PERSON] . Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 01.12.2025 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25.11.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує проти позову ТОВ «Газорозподільні мережі України» про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу за період з 01.12.2023 по 30.09.2025 у сумі 1050,01 грн, вважаючи такі вимоги необґрунтованими. Зазначає, що фактично не споживає природний газ із 20162017 років, оскільки постійно не проживає у квартирі. Це підтверджується незмінними показниками лічильника, актами обстеження (зокрема від 23.12.2024 та 18.07.2025), якими встановлено відсутність споживання газу, відсутність втручання в роботу лічильника та факт непроживання. Відповідач наголошує, що приєднався до договору розподілу природного газу лише 23.12.2024, тому нарахування за період до цієї дати є безпідставними. Попри це, позивач здійснював нарахування з грудня 2023 року. Також відповідач вказує на неправильність розрахунків позивача, зокрема: застосування завищеної річної замовленої потужності (314 куб. м), тоді як відповідно до змін у законодавстві та за відсутності споживання вона має становити мінімум 39 куб. м; нарахування плати за розподіл при нульовому фактичному споживанні газу; наявність переплати, яка підтверджується розрахунками та рахунками (зокрема переплата понад 1000 грн). Відповідач також зазначає, що між сторонами тривала переписка щодо перерахунку, а раніше виданий судовий наказ про стягнення заборгованості був скасований судом. На думку відповідача, послуги фактично не надавались, а нарахування здійснювались формально та з порушенням законодавства, зокрема Кодексу газорозподільних систем. З урахуванням викладеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в основній частині та задовольнити його частково лише у розмірі 82,37 грн, розрахованому виходячи з мінімальної річної потужності (39 куб. м) та періоду після укладення договору. 01.12.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначають, що позивач здійснює законну діяльність з розподілу природного газу на території Чернігівської області на підставі ліцензії НКРЕКП (з 01.12.2023 через Чернігівську філію). Його діяльність регулюється Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, Типовим договором розподілу та іншими нормативними актами. Позивач зазначає, що між ним і відповідачем існують договірні правовідносини щодо розподілу природного газу. Договір є публічним і укладається шляхом приєднання, а фактом приєднання є не лише підписання заяви, а й будь-які дії споживача, зокрема сплата рахунків або фактичне споживання газу. У даному випадку позивач вважає, що відповідач приєднався до договору раніше (ще у березні 2024 року через оплату), тому заперечення про дату 23.12.2024 є безпідставними. Позивач наголошує, що відповідач порушував свої обов`язки як споживач, а саме: не передавав щомісячно показники лічильника; не здійснював належної оплати за послуги розподілу газу. У зв`язку з ненаданням показників лічильника, нарахування здійснювались відповідно до законодавства за плановими обсягами споживання, виходячи з річної замовленої потужності. Щодо розрахунку заборгованості позивач зазначає: річна замовлена потужність визначена на рівні 314 куб. м (як для об`єкта з комплексним використанням газу опалення, підігрів води, приготування їжі); тариф становить 2,112 грн за 1 куб. м; щомісячна плата 55,26 грн; нарахування здійснювались відповідно до вимог Кодексу ГРМ. Позивач заперечує доводи відповідача щодо: переплати зазначає, що вона стосується постачальника газу, а не оператора ГРМ (тобто різні правовідносини); відсутності споживання вказує, що навіть за відсутності переданих показників нарахування здійснюються за нормативом; застосування мінімальної потужності 39 куб. м зазначає, що така норма застосовується лише у випадку припинення газопостачання або опломбування обладнання, чого у відповідача не було. Також позивач посилається на акти обстеження (23.12.2024 та 18.07.2025), якими зафіксовані показники лічильника, та підпис відповідача, що підтверджує їх достовірність. У підсумку позивач вважає, що: нарахування здійснені правомірно; відповідач не виконував свої обов`язки як споживач; підстав для перерахунку чи зменшення суми боргу немає. У зв`язку з цим позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 22.12.2025 від відповідача надійшла заява, у якій він вказує, що позов визнає частково, а саме з розрахунку 39 куб.м. на рік, оскільки 16 років там фактично не проживає. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити, посилаючись на факти, які викладені в позовній заяві та в відповіді на відзив. Відповідач у судовому засіданні просив частково задовольнити позовні вимоги, а саме в розмірі 39 куб.м. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕР №249220 від 27.02.2002 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до Заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача від 23.12.2024, особовий рахунок № [NUMBER] , встановлено, що ознайомившись з умовами Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498 на офіційному сайті НКРЕКП, сайті Оператора ГРМ в мережі Інтернет та в «Гарт» №49 від 07.12.2023, [PERSON] приєднався до умов Договору розподілу природного газу, внаслідок чого останньому був присвоєний ЕІС-код № 56XM41A739737343 на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] посвідчив вищезазначений договір своїм особистим підписом (а.с.18) 24.06.2025 скасовано судовий наказ від 11.02.2025 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги розподілу природного газу (а.с.22) Відповідно до витягу з електронного реєстру платежів, особовий рахунок № [NUMBER] , встановлено, що за період 2, період 2024, [PERSON] сплатив 05.03.2024 за послугу розподілу природного газу кошти у розмірі 165, 80 грн (а.с.17) У розрахунку суми заборгованості за послуги розподілу природного газу перед Чернігівською філією «Газорозподільні мережі України» по особовому рахунку № [NUMBER] вказані: обсяг спожитого природного газу за газовий рік з 01.10.2021 по 30.09.2022 314,00 куб.м., величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2023 рік 26,17 куб.м, обсяг спожитого природного газу за газовий рік з 01.10.2022 по 30.09.2023 314,00 куб.м., величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2024 рік 26,17 куб.м, обсяг спожитого природного газу за газовий рік з 01.10.2023 по 30.09.2024 314,00 куб.м., величина місячного обсягу річної замовленої потужності на 2025 рік 26,17 куб.м. За період з грудня 2023 року по вересень 2025 року відповідачу нараховувалось по обсягу замоленої потужності 26,17 куб.м. 26,17 за тарифом 2, 112 грн в місяць, сплачено в березня 2024 165,80 грн. Загальна сума заборгованості за послуги розподілу природного газу за період з 01.12.2023 по 30.09.2025 становить 1 050,01 грн. Також, з 01.12.2023 ціна за 1 куб. м. становить 2,112 грн, відповідно до Постанови НКРЕКП №2235 від 29.11.2023 Про внесення змін до Постанови НКРЕКП від 30.122022 №1944 (а.с.13) Відповідно до Вимоги від 19.08.2025 на суму 994,74 грн, особовий рахунок № [NUMBER] , встановлено, що відповідачу позивач повідомляв про наявність у нього заборгованості за послугу розподілу природного газу перед позивачем (а.с.19) Згідно із відповіді №1933679 від 27.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.28) Відповідно ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до долученої копії свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий №2-495 відповідачу належить квартира [ADDRESS] (а.с.15). Ця обставина не заперечується та повністю визнана відповідачем. Товариство з обмежено відповідальністю «Газорозподільні мережі України» є юридичною особою, зареєстрованою у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та відповідно до та згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб-підприємців та громадських формувань має зареєстрований відокремлений підрозділ - Чернігівська філія Товариства з обмежено відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (а.с24), яка згідно з Положенням про Чернігівську філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» не має статусу юридичної особи і здійснює частину делегованих господарських функції Товариства, зокрема: забезпечення розподілу природного газу від місць його надходження в газорозподільні системи із газотранспортної системи та з інших джерел (від газодобувного підприємства (ГДП) та виробників біогазу або інших видів газу з альтернативних джерел (ВБГ), підключених до газорозподільної системи (ГРМ), та від суміжних газорозподільних систем (ГРМ) до споживачів природного газу з урахуванням його якісних і фізико-хімічних характеристик та потреб споживачів; розподіл природного газу на території, яку обслуговує Філія в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності або користуванні Товариства; організація обліку природного газу в пунктах приймання-передачі та організація обліку природного газу розподіленого споживачам; технічне обслуговування і безпечна експлуатація газових мереж, споруд, обладнання і приладів для постачання природного газу. Виконання різних ремонтів газопроводів, газових приладів і пристроїв; та інші. На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 26 грудня 2022 року № 1839 ТОВ «Газорозподільні мережі України» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу. У свою чергу суд враховує, що діяльність НКРЕКП врегульована Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», та що згідно із положеннями ст.1 Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. А також, що згідно із п.1 ч.1 ст.2 Закону регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема: діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу. В силі вимог ч.2 ст.2 Закону державне регулювання у сферах, визначених у частині першій цієї статті, здійснюється Регулятором відповідно до цього Закону, а також законів України «Про природні монополії», «Про ринок електричної енергії», «Про ринок природного газу», «Про трубопровідний транспорт», «Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про теплопостачання», «Про питну воду та питне водопостачання», «Про енергетичну ефективність», інших актів законодавства, що регулюють відносини у відповідних сферах. За змістом ч.1, п.2 ч.2 ст.3 Закону Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг. Суд враховує, що відповідно до п.п.1-1, 11 ч.1 ст.1 Закону «Про ліцензування господарської діяльності» визначено, що видача ліцензії - це надання суб`єкту господарювання права на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про видачу ліцензії, про що робиться запис у ліцензійному реєстрі; ліцензійний реєстр - це автоматизована система збору, накопичення та обробки даних про суб`єктів господарювання, які в установленому законом порядку звернулися до органу ліцензування із заявою про отримання ліцензії, провадять діяльність на підставі ліцензії, дія ліцензії яких зупинена, дія ліцензії яких припинена. А також, що в силу вимог ч.4 ст.2 Закону суб`єкт господарювання може здійснювати види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, з дня внесення відомостей до ліцензійного реєстру щодо рішення органу ліцензування про видачу йому ліцензії. За змістом п.1 ч.1 ст.3 Закону принципи єдиної державної системи ліцензування, що реалізується шляхом, зокрема визначення Кабінетом Міністрів України органів ліцензування, крім державних органів, які визначені органами ліцензування законом, видів господарської діяльності, визначених статтею 7 цього Закону; За змістом п.5 ч.2 ст.2 Закону його дія не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності на ринку природного газу, що здійснюється відповідно до законів України «Про ринок природного газу», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг». Так, відповідно до п.3 Порядку формування і ведення ліцензійного реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 №755, ліцензійний реєстр формується та ведеться органом ліцензування в електронній формі окремо за кожним видом господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, з урахуванням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У судовому засіданні встановлено, що у зазначений позивачем період з 01.12.2023 по 30.09.2025 відповідач був споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», за адресою місцезнаходження об`єкта : м. Чернігів, вул. Козацька, буд.26, кв. 9, ЕІС код 56XM41А739737343, особовий рахунок № [NUMBER] . Ця обставина підтверджується: розрахунком суми заборгованості за послуги з розподілу природного газу перед Чернігівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України»; заявою-приєднанням до умов договору розподілу природнього газу (для побутового споживача). Суд звертає увагу, що за змістом ч.ч.1,3 ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відповідно до п.п.6, 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» окремо визначено поняття: - газорозподільна система - технологічний комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам; - газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу. Пункт 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» окремо визначає такі послуги, як: приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи; транспортування природного газу; розподіл природного газу; зберігання (закачування, відбір) природного газу; послуги установки LNG; Пунктами 17, 19, 27,35 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено окремі види діяльності та окремі поняття, як: оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. Визначення побутового споживача наведене у п.23 ч.1 ст.1 вказаного Закону, а саме, що побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. При цьому зі змістуч.6 ст.3 Закону України «Про ринок природного газу» убачається, що на ринку природного газу встановлються ціни, що регулюються державою, зокрема тарифи на послуги транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу та послуги установки LNG, а також інші платежі, пов`язані з доступом до газотранспортних і газорозподільних систем, газосховищ та установки LNG або приєднанням до газотранспортної або газорозподільної системи. Так відповідно до п.1 гл.3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2494, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 06.11.2015 р. за № 1379/27824 (Кодекс ГРМ) визначено, що договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. За однією поштовою адресою укладається один договір розподілу природного газу з побутовим споживачем. У випадку наявності у побутового споживача декількох об`єктів за різними поштовими адресами укладаються окремі договори розподілу природного газу по цих об`єктах. Відповідно до вимог п.п.3 -7 гл.3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу. Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого вебсайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. На письмову вимогу споживача Оператор ГРМ зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення надати споживачу підписану уповноваженою особою Оператора ГРМ письмову форму договору розподілу природного газу. Для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) Оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) або додатка 2 (для споживачів, що не є побутовими) до типового договору розподілу природного газу. Оператор ГРМ може надати споживачу підписану його уповноваженою особою письмову форму договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків, зокрема мають містити: 1) присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку; 2) величину річної замовленої потужності об`єкта споживача (для споживача, що не є побутовим) на період до завершення першого повного газового року споживання природного газу; 3) перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності); 4) акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що складається з урахуванням вимог цього Кодексу; 5) групу споживання та планові місячні об`єми споживання побутового споживача у розрізі 12 календарних місяців, що визначаються відповідно до вимог цього Кодексу (норма застосовується щодо побутових споживачів з лічильником газу); 6) норми споживання природного газу у розрізі 12 календарних місяців (норма застосовується щодо побутових споживачів без лічильника газу); 7) розрахунок втрат і витрат природного газу (за необхідності щодо споживачів, які не є побутовими). У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Вищенаведені вимоги чинного законодавства, у тому числі, з моменту сплати рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтвердженого споживання природного газу спростовують доводи відповідача, що він уклад договір тільки 23.12.2024, оплата була 05.03.2024. Укладення такого договору є обов`язком відповідача як споживача, споживання природного газу без його укладення не допускається, у разі відмови споживач втрачає право використовувати природний газ із ГРМ. Суд також враховує, що відповідно до положень п.4 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається Оператором ГРМ згідно з цим Кодексом. Номер групи споживання зазначається Оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках Оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу. Крім того, відповідно до п.5 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ побутовий споживач має право не частіше одного разу на три місяці звернутись до Оператора ГРМ із заявою про проведення звіряння фактично використаних об`ємів природного газу та сплачених коштів за послуги розподілу природного газу. Оператор ГРМ на письмове звернення побутового споживача, не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня отримання такого звернення, зобов`язаний провести з таким споживачем звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу. За результатами звіряння підписується відповідний акт. У разі виявлення розбіжностей між даними акта звіряння та даними Оператора ГРМ по особовому рахунку такого споживача проводяться коригування відповідно до підписаного акта звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу. Наведені положення чинного законодавства покладають на споживача обов`язок щомісяця знімати та передавати Оператору ГРМ фактичні показання лічильника газу, а також наділяють правом звіряти фактично використані об`єми газу, вимагати їх коригування Оператором ГРМ. Відповідно до п. 2.1 Типового договору Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послуги з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі строки та порядку визначені цим Договором. Згідно положень пунктів 6.1, 6.2 розділу VI Договору розподілу природного газу оплата вартості послуг Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу ГРМ. Тариф, встановлений згідно з п.6.1 цього розділу є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. Згідно пп. 1 п. 7.4 Договору Споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені Договором. Відповідно до п. 9 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС, припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача. Згідно п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України. Про наявність обов`язку споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, навіть при відсутності підписаного договору про надання таких послуг, неодноразово висловлювався Верховний Суд, зокрема у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16, від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, від 10 жовтня2023 року у справі №339/221/20. Пунктом 12.3 Договору закріплено, що Договір може бути розірваний за згодою Сторін або за ініціативою Споживача у порядку, визначеному законодавством України. Доказів про те, що відповідач подавав відповідачу заяву про розірвання договору розподілу природного газу, чи про механічне від`єднання від газорозподільної системи, стороною відповідача не долучено, отже підстав не надавати послугу розподілу природного газу споживачу у Оператора ГРМ не було. Так само, відповідачем не надано суду підтвердження про те, що відповідач, як споживач, направляла Оператору ГРМ зауваження щодо якості природного газу, або кількості розподіленого природного газу. Суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності фактичного споживання природного газу, оскільки предметом даного спору є нарахування плати за послуги з розподілу природного газу, яка не залежить від обсягу фактичного споживання, а визначається виходячи з річної замовленої потужності. Посилання відповідача на наявність переплати не приймаються судом, оскільки такі кошти стосуються правовідносин з постачання природного газу, а не розподілу, що є окремими видами послуг. Об`єкт споживання, що не заперечується відповідачем і про що вказує сторона позивача, має наступні газові прилади: опалювальний котел з функцією водонагрівача, плита газова 4, прилад обліку газу. Таким чином споживання природного газу за адресою споживання позивача здійснюється комплексно. Відповідно до абзацу 4 пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ з 01 січня 2021 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, але не може бути меншою за: 39 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі; 126 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі та за 314 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим. Відповідачем не доводилось, що ним подавалась відповідна заява про зміну газоспоживаючого обладнання до Чернігівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі», отже у позивача відсутні підстави встановлювати обсяг річної замовленої потужності в меншому обсязі, ніж передбачено Кодексом ГРМ, тобто менше ніж 314 куб.м., як для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно. Розділом VI Типового договору передбачено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ. Відповідно до постанови НКРЕКП від 30.12.2022 № 1944 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» (зі змінами) з 29.11.2023 Чернігівській філії ТОВ «ГРМУ» установлено наступний тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,76 грн за 1 куб. м на місяць без урахування ПДВ (що у свою чергу становить 2,112 грн за 1 куб. м на місяць з урахуванням ПДВ). Згідно з даними по особовому рахунку позивача річна замовлена потужність на 2023 календарний рік складає 314,00 куб. м. Відповідно місячна вартість послуги з розподілу газу: з 01.01.2023 складає - (314,00 х 2,112) : 12 = 55,26 гривні; річна замовлена потужність на 2024 календарний рік складає 314,00 куб. м. Відповідно місячна вартість послуги з розподілу газу: з 01.01.2024 складає - (314,00 х 2,112) : 12 = 55,26 гривні; річна замовлена потужність на 2025 календарний рік складає 314,00 куб. м. Відповідно місячна вартість послуги з розподілу газу: з 01.01.2025 складає - (314,00 х 2,112) : 12 = 55,26 гривні. Судом встановлено, що в порушення умов зазначеного договору відповідачем не в повному обсязі проведено оплату послугу розподілу природного газу за період з 01.12.2023 по 30.09.2025 внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 1 050,01грн, що підтверджується даними по особовому рахунку № [NUMBER] абонента [PERSON] (ЕІС код об`єкта 56XM41А739737343), а також відомостями про обсяги природного газу, що були розподілені за адресою: [ADDRESS] . Суд зазначає, що відповідно до положень Кодексу газорозподільних систем та Типового договору розподілу природного газу, плата за послуги з розподілу природного газу не залежить від фактичного обсягу споживання природного газу, а визначається виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача. Отже, навіть у випадку відсутності фактичного споживання природного газу або непроживання відповідача у житловому приміщенні, це не звільняє його від обов`язку сплачувати вартість послуг з розподілу природного газу, оскільки така послуга полягає у забезпеченні цілодобового доступу об`єкта споживача до газорозподільної системи. Таким чином, доводи відповідача щодо відсутності споживання природного газу як підстави для звільнення від оплати є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Судом встановлено, що об`єкт відповідача обладнаний газовими приладами, які передбачають комплексне використання природного газу, зокрема для опалення, підігріву води та приготування їжі. Відповідно до абзацу 4 пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, річна замовлена потужність для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, не може бути меншою ніж 314 куб. м. При цьому суд враховує, що відповідачем не надано доказів: зміни складу газоспоживаючого обладнання; відключення об`єкта від газорозподільної системи; внесення змін до заяви-приєднання щодо зменшення річної замовленої потужності. За таких обставин у позивача відсутні правові підстави для застосування іншого, меншого обсягу річної замовленої потужності, зокрема 39 куб. м, на якому наполягає відповідач. Таким чином, нарахування вартості послуг з розподілу природного газу виходячи з річної замовленої потужності у розмірі 314 куб. м є правомірним та таким, що відповідає вимогам Кодексу газорозподільних систем. Правильність здійсненого розрахунку перевірена судом та не викликає сумнівів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною 1 статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) здійснюється крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні-послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення договору. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач) (ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до вимог ч.2 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів; 6) надавати стороні, з якою укладено договір про постачання/купівлю-продаж природного газу, інформацію про максимальну номінальну потужність споживання власних об`єктів споживання за договором з оператором газорозподільної/газотранспортної системи, якщо така потужність дозволяє споживати 600 ГВтгод на рік та більше при максимальній виробничій потужності споживання (цілодобове споживання протягом року). Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного, у постанові від 14.02.2018 у справі № 462/6393/15-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16. Приписами статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що за відповідачем рахується борг за послуги розподілу природнього газу, який утворився за з 01.12.2023 по 30.09.2025, у розмірі 1 050,01 грн, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. В межах розгляду цієї справи, а також наданих відповідачем пояснень, суд вважає необхідним зауважити наступне. В силу вимог ст.57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Таким чином, суд враховує, що офіційне оприлюднення нормативно-правового акта є належним способом доведення його змісту до відома невизначеного кола осіб, і відсутність фактичного ознайомлення особи з актом не звільняє її від обов`язку дотримуватися його вимог. Відповідно до ст.6 Загальної декларації прав людини, кожна людина, де б вона не перебувала, має право на визнання її правосуб`єктності. Так, за змістом ч.1 ст.2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи). Відповідно до ч.1 ст.24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. В силу вимог ч.ч.1,2, 4 ст.25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. За змістом ч.ч.1-5 ст.26 Цивільного кодексу України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин. Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.28 Цивільного кодексу України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім`я) або діяти без зазначення імені. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону. Отже, відповідач є учасником цивільних правовідносин та відповідно до вимог цивільного законодавства України вважається фізичною особою. Цивільна правоздатність відповідача виникає з моменту народження та не залежить від її волевиявлення чи суб`єктивного ставлення до власного правового статусу. Відповідач набуває цивільних прав і обов`язків у силу закону, користується іменем, присвоєним при державній реєстрації народження, та не може бути звільнена від прав і обов`язків учасника цивільних правовідносин шляхом самозаперечення свого статусу фізичної особи. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 3028,00 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved