Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись 19.08.2025 до суду із позовом, у якому просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов аргументовано тим, що позивачі зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , як члени сім`ї квартиронаймача [PERSON] , [INFO] , якому було видано ордер № 353 на право зайняття вказаної квартири. [PERSON] помер [INFO] . Відповідачка понад 10 років не проживає за адресою реєстрації у [ADDRESS] , і будь-яких витрат на утримання квартири не несе, в квартирі не з`являється, речей відповідачки у квартирі немає. Позивачі змушені нести тягар утримання квартири та сплачувати рахунки за житлово-комунальні послуги, які нараховуються на кількість зареєстрованих у квартирі осіб. У зв`язку з чим утворився чималий борг, який відповідачі змушені були самостійно оплатити. Відповідачка відмовилась допомагати з оплатою заборгованості по комунальним платежам, мотивуючи тим, що у квартирі не проживала. Ухвалою судді 27.08.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду 27.11.2025 визнано обов`язковою явку позивачів у судове засідання. У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та представник позивачки [PERSON] - адвоката Чутченко С.О. підтримали позов та просили його задовольнити з викладених у ньому підстав. Позивачі пояснили, що проживають і зареєстровані у квартирі у [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] у квартирі не проживає тривалий час, а мешкає у с. Киселівка, де з нею мешкає і [PERSON] - співпозивач по справі (син відповідачки, чоловік позивачки [PERSON] і батько інших позивачів). Відповідачка [PERSON] приїздить у Ніжин і проживає у квартирі тільки на один чи два тижні у рік, а буває, що і жодного разу упродовж року не приїздить. Комунальних послуг не оплачує, коштів на це не надає. Лише нещодавно вдалося переоформити особовий рахунок на оплату послуг постачання електроенергії з покійного [PERSON] , було припинено постачання до квартири електроенергії. До того відповідачка [PERSON] зволікала з вчинення для цього необхідних дій. Позивачка [PERSON] підтвердила, що у 2025 році приблизно у таку ж пору року, що й нині, вчинялися дії для приватизації квартири, приїздила [PERSON] , але завершено цю процедуру не було. Відповідачка [PERSON] позов не визнала. З урахуванням поданої письмової заяви від 10.03.2026 пояснила, що ордер на вселення у квартиру був виданий у 1977 році чоловіку [PERSON] , коли він працював у НВК "Прогрес". Нині у спірній квартирі вона періодично проживає, приїздить орієнтовно два рази на рік, коли за станом здоров`я виникає потреба у проведенні їй медичних процедур у лікарні в Ніжині. Зокрема, у квітні 2025 року вона приїздила на лікування і проживала у квартирі близько двох тижнів. Також у 2025 році вона разом із позивачкою [PERSON] займалась оформленням документів для приватизації квартири, оплачувала в БТІ рахунки за послуги щодо оформлення документів, оскільки також хотіла брати участь у приватизації та оформити право власності на відповідну частку квартири. Проте завершити тоді приватизацію житла їм не вдалось, оскільки [PERSON] захворіла, паспортів внуків їй не надали. Вона надавала внукам грошові кошти готівкою для сплати комунальних послуг. Інтерес до житла вона не втратила, виписуватись з квартири не бажає. Хоча на даний час фактично проживає у Ніжинському районі в [ADDRESS] , проте цей будинок є старим, 1945 року побудови і фактично є дачею, село маленьке, жителів мало, магазина і лікарні немає. Коли вона не зможе зовсім дати собі ради, повернеться на постійне проживання у спірну квартиру у Ніжин. Її син [PERSON] проживає з нею у с. Киселівка, у судове засідання з`явитися не має змоги. Заслухавши позивачів, представника позивачки [PERSON] - адвоката Чутченка С.О., відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Виконавчим комітетом Ніжинської Ради депутатів трудящих м. Ніжина 19.08.1977 видано ордер №353 [PERSON] , сім`я якого складається із 3 чоловік (він, дружина [PERSON] та син [PERSON] ) на право зайняття 2 кімнат загальною жилою площею 27,61 кв.м. в квартирі [ADDRESS] (а.с. 22, 24). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 33) З відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15.05.2025 управління "ЦНАП" (а.с. 5) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (з 04.10.1977 по т.ч.), [PERSON] , [INFO] (з 12.02.1978 по т.ч.), [PERSON] , [INFO] (з 27.12.2017 по т.ч.), [PERSON] , [INFO] (з 22.12.2017 по т.ч.), [PERSON] , [INFO] (з 30.08.2006 по т.ч.), [PERSON] , [INFO] (з 27.12.2018 по т.ч.) Згідно акта, у вступній і заключній частинах якого зазначено про його складення позивачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та підписаного за змістом акта також мешканцями квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] двадцять років, не платить комунальні послуги, але зареєстрована у даній квартирі (а.с. 25). У матеріалах справи містяться платіжні інструкції, що підтверджують оплату позивачкою у березні та квітні 2025 року комунальних послуг, наданих за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26 - 32). Також наявні копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовлений станом на 16.04.2025, замовник [PERSON] , і квитанції про оплату 22.04.2025 [PERSON] послуг БТІ у сумі 1300 грн. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. За приписами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, позивачі, як особи, які на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначають предмет та підстави позову, докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідачки проти позову, доводиться їхня достатність та переконливість. У позовній заяві правовою підставою позову зазначено як ст. 71, 72 ЖК України і ст. 405 ЦК України, так і ст. 107 ЖК України. Обставини, викладені у позові, якими обгрунтовано позовні вимоги відповідають положенням ст. 71 ЖК України - відсутність члена сім`ї наймача без поважних причин понад шість місяців. У судовому засіданні 18.12.2025 представник позивачки [PERSON] - адвокат Чутченко С.О. посилався як на правову підставу позову на ст. 107 ЖК України, у судовому засіданні 26.03.2026 - на ст. 71 ЖК України. Посилання у позовній заяві на норми ст. 405 ЦК України є безпідставним, оскільки частиною другою цієї статті регулюються правовідносини щодо втрати права на користування житлом членами сім`ї саме власника житла, тоді як квартира [ADDRESS] , про визнання у відповідачки втрати права користування якою порушують питання позивачі, не належить і не належала на праві власності ні позивачам, ні відповідачці, ні членам їх сім`ї. Щодо підстав позовних вимог за ст. 71, 72 ЖК України, якими врегулювано правовідносини втрати права на користування житловим приміщенням в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду, суд звертає увагу, що згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Позивачі стверджують, що відповідачка не проживає у квартирі, наймачем якої вона є, витрат по утриманню майна не несе. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Подібний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц. Матеріали справи свідчать про недоведеність тверджень позивачів про непроживання відповідачки [PERSON] у спірному жилому приміщенні більше шести місяців, адже сама позивачка [PERSON] у своїх поясненнях у судовому засіданні не заперечувала, що у 2025 році приблизно у таку ж пору року, що й нині, відповідачка [PERSON] приїздила і проживала певний час у спірній квартирі, що узгоджується у сукупності і з відомостями квитанції про оплату 22.04.2025 [PERSON] послуг БТІ у сумі 1300 грн і даними технічного паспорту на спірну квартиру виготовленого станом на 16.04.2025, тоді як позов до суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою подано 19.08.2025, тобто менше ніж через шість місяців. Не заперечувалося учасниками справи і проживання відповідачки у спірній квартирі певний час і у 2026 році, після відкриття провадження у цій справі. Суд оцінює сумнівним і недостатнім доказом для підтвердження непроживання відповідачки у спірній квартирі доданий до позовної заяви акт про непроживання відповідачки у квартирі двадцять років, з огляду на надані у судовому засіданні учасниками справи пояснення про те, що відповідачка приїздить у Ніжин і проживає у квартирі один чи два тижні у рік. З огляду на вказані норми права та надані сторонами докази, суд доходить висновку, що поведінка відповідачки не свідчить про втрату нею інтересу до спірного житлового приміщення, і недоведеність непроживання нею у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, а отже відсутні передбачені ст. 71 ЖК України підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом. Щодо підстав позовних вимог за ст. 107 ЖК України, суд ураховує, що на час розгляду справи положення цієї статті втратили чинність з 15.02.2026 на підставі Закону України "Про основні засади житлової політики" № 4751-IX від 13.01.2026. Спірні правовідносини виникли раніше, але продовжують існувати і на даний час. За нормами ст. 107 ЖК України установлювалося, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Виходячи з викладеного, саме на позивачів процесуальний закон покладає обов`язок довести факт вибуття відповідачки на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення відповідно до статті 107 ЖК України. Згідно з приписами статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Всупереч положень цієї норми, позивачі не подали належних та допустимих доказів про вибуття відповідачки [PERSON] на інше постійне місце проживання - в будинок [ADDRESS] . Позивачі не надали жодних доказів про те, чи є цей будинок жилим приміщенням, чи придатний він для постійного проживання, хто є власником указаного будинку, чи є саме цей будинок місцем постійного проживання відповідачки. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача. Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи в житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті. З урахуванням встановлених обставин і заявлених позовних вимог суд дійшов висновку про відсутність передбачених ст. 107 ЖК України підстав для задоволення позовних вимог про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки належні та допустимі докази про вибуття відповідачки на інше постійне місце проживання позивачами не подано. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14.06.2022 у справі № 161/20415/19. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed