Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] в м.Ямпіль Вінницької області помер його батько [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, на яке 20.09.1999 завідуючою Ямпільської державної нотаріальної контори Бешинською Г.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частинах його дітям: [PERSON] та [PERSON] . Вказане свідоцтво видане на спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Ямпільської міської ради Вінницької області №203 від 29.04.1986 його батькові [PERSON] було надано дозвіл побудувати автогараж, розміром 6,0 х3,3 м. на території ЛМС по [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] одержати в районному відділі в справах будівництва та архітектури технічну документацію. 06.05.1986 на земельній ділянці здійснено розбивку, закріплено кути будівлі (автогаража), про що складено відповідний акт. До цього акта додано план земельної ділянки з схематичним розташуванням авто гаража. За життя батько завершив будівництво гаража, однак, державну реєстрацію його не здійснив, у зв`язку з чим позивач не має змоги належним чином оформити вказане спадкове майно і йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вважаючи свої права порушеними, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом і просить визнати за ним [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом, право власності на гараж № [NUMBER] , позначений в плані літерою А з майстернею, позначеною в плані літерою а, по [ADDRESS] , який належав [PERSON] , який помер [INFO] в м.Ямпіль Вінницької області. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 17.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 11.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 01 квітня 2026 року о 10 годині 00 хвилин в залі судових засідань Ямпільського районного суду Вінницької області. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, вх.№1821 від 10.03.2026, в якій просив справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву, вх.№1801 від 10.03.2026, в якій просила справу розглянути без її участі. Позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін згідно вимог ч.3 ст.211 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи достатньо матеріалів про правовідносини сторін, відповідач позов визнає, відсутня необхідність заслуховування особистих пояснень сторін. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із копії свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 15.09.1984, встановлено, що [INFO] в м.Ямпіль Ямпільського району Вінницької області народився [PERSON] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Із копії свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого 21.10.1998, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в м.Ямпіль Ямпільського району Вінницької області (а.с.8). Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.1999 встановлено, що завідуючою Ямпільської державної нотаріальної контори Бешинською Г.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] та [PERSON] після смерті їх батька [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із квартири [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири №2119 (а.с.9). Із копії будівельного паспорта на будівництво господарських будівель встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради №203 від 29.04.1986 надано дозвіл [PERSON] побудувати автогараж, розміром 6,0 х 3,3 на території ЛМС по [ADDRESS] . Відповідно до дозволу на право виконання будівельних робіт від 29.04.1986 дата початку будівельних робіт 29.04.1986, дата закінчення будівельних робіт 29.04.1987. Проведено розбивку будівель в натурі, що підтверджено актом розбивки будівель в натурі від 06.05.1986 (а.с.10-14). Із копії довідки КП «Ямпільське бюро технічної інвентаризації» №670 від 21.11.2025 встановлено, що право власності на гараж № [NUMBER] , який розташований по [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 не зареєстровано (а.с.15). Із копії заяви [PERSON] від 26.11.2025 встановлено, що [PERSON] звернувся до міського голови м.Ямпіль з заявою про розгляд документів щодо введення в експлуатацію гаража [ADDRESS] (а.с.16). Із інформації Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, вих.02-12/795 від 05.12.2025, встановлено, що [PERSON] повідомлено про те, що наданий ним перелік документів, щодо введення в експлуатацію гаража [ADDRESS] розглянуто, однак, він є неповним. Йому рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності на даний об`єкт нерухомості (а.с.17). Із постанови державного нотаріуса Ямпільської державної нотаріальної контори Вінницької області Ординського Ю.С. встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нежитлову будівлю (гараж № [NUMBER] ) під [ADDRESS] (а.с.18). Із копії технічного паспорта на гараж № [NUMBER] , що розташований по [ADDRESS] входять: гараж літ. «А», загальною площею 26,0 кв.м., майстерня, площею 9,6 кв.м. (а.с.19-24). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Пленум Верховного Суду України в п.1 Постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (435-15) (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N3425-XII (3425-12) "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N2709-IV (2709-15) "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті батька позивача [PERSON] закінчився 20 квітня 1999 року, таким чином застосуванню для вирішення заявленого позивачем позову підлягають норми Цивільного кодексу України в ред.1963 року, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР, що діяв на момент відкриття спадщини, [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом і має право на успадкування майна свого батька [PERSON] . Пунктами 1, 2 ч.1 ст.549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Дослідивши докази, що є у справі, та беручи до уваги доводи позивача, суд вважає встановленим, що позивач прийняв спадщину, що відкрилась протягом шести місяців після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на половину квартири [ADDRESS] (а.с.9). Іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є донька покійного відповідач у справі [PERSON] , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на половину квартири [ADDRESS] (а.с.9). Однак, на спадкове майно, а саме: на нежитлову будівлю (гараж № [NUMBER] ) під [ADDRESS] , вона не претендує і не бажає його приймати. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. Судом встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , за життя рішенням виконавчого комітету Ямпільської міської ради №203 від 29.04.1986 надано дозвіл побудувати автогараж, розміром 6,0 х 3,3 на території ЛМС по [ADDRESS] , що він і зробив, однак, право власності на нього за [PERSON] не зареєстровано. Суд також враховує, що відповідач у справі [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.. Оцінюючи таке визнання позову, суд виходить з того, що воно є добровільним, поданим належним суб`єктом, не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Враховуючи ту обставину, що ніхто із спадкоємців померлого [PERSON] не претендує на спадщину після його смерті, позивач [PERSON] не має можливості в позасудовому порядку реалізувати свої права на спадщину після смерті батька [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нежитлову будівлю (гараж № [NUMBER] ) під [ADDRESS] , який до дня смерті [INFO] , належав [PERSON] , а тому суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Невизнане право позивача на спадщину підлягає судовому захисту шляхом визнання цього права. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення позову. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved