Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Дукін С.В., звернувся до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця Одеська область, Татарбунарський район (нині Білгород-Дністровський), м.Татарбунари, визначивши місцем смерті: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м.Татарбунари, датою [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України заявник був мобілізований для проходження військової служби. Наказом командира військової частини № 178-РС від 09 липня 2023 року [PERSON] було звільнено (в запас) з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення догляду за його батьком [PERSON] , особою з інвалідністю першої групи «Б», призначеної безстроково. На теперішній час заявника [PERSON] знову призивають до військової служби, у зв`язку з тим, що встановлено наявність у нього рідного брата, який може здійснювати догляд за їх батьком [PERSON] . Однак, було з`ясовано, що між батьками заявника [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого у них, крім заявника, [INFO] народився син, [PERSON] , але від пневмонії легенів він ще маленькою дитиною помер [INFO] та був похований на цвинтарі м.Татарбунари, про що свідчать фотознімки, які були зроблені під час поховання та можуть підтвердити свідки. З метою отримання свідоцтва про смерть брата, [PERSON] звернувся до Саратського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Від зазначеного відділу РАЦСу надійшов лист про відсутність у архіві відділу інформації про державну реєстрацію смерті [PERSON] , [INFO] . Заявник також звертався до відділення бюро судово-медичних експертиз та лікарні м.Татарбунари з метою отримання інформації про реєстрацію смерті брата. Йому було повідомлено про відсутність будь-яких відомостей з цього приводу у зв`язку з закінченням строку зберігання (25 років) документації. Заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть свого брата [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану та відповідно зареєструвати зазначений факт, оскільки відсутнє лікарське свідоцтво про смерть його брата. Отримати документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою не можливо, а тому заявник для захисту своїх прав та інтересів змушений звернутися до суду, оскільки без відповідного свідоцтва про смерть [PERSON] позбавлений можливості здійснювати догляд за своїм батьком [PERSON] . 15 січня 2026 року представником заінтересованої особи Міністерства оборони України Добровим Ю.І. було подано до суду заперечення на заяву. В обґрунтування заперечення представник зазначає, зокрема, що в даному випадку відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює встановлення факту смерті особи або оголошення її померлою. На думку представника Міноборони, заявник не надав до суду достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження факту смерті [PERSON] або наявності обставин, які доводили б, що ця особа померла у конкретну дату. Водночас зазначає, що обов`язок доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просить оголосити померлою, у місці її постійного проживання протягом трьох років, покладається чинним законодавством України саме на заявника, та оскільки заявник не надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження обставин смерті [PERSON] , враховуючи невідповідність та суперечність в датах народження та смерті [PERSON] , вважає, що зазначена заява не підлягає задоволенню. Крім того, просив залучити до участі у справі в якості заінтересованих осіб: [INFO] та Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ( вх. № 311/26-Вх15.01.2026). 27 жовтня 2025 року ухвалою Татарбунарського районного суду заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами окремого провадження. 24 лютого 2026 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області залучено до участі у справі в якості заінтересованих осіб: [INFO] та Саратський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). У судовому засіданні представник заявника [PERSON] адвокат Дукін С.В. вимоги заяви підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є рідним батьком [PERSON] , останній помер [INFO] . Щодо задоволення заяви по даній справі не заперечив. Представник Міноборони [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Представники заінтересованих осіб Саратського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та Міністерство оборони України у судове засідання не з`явилися, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлені належним чином, останні правом на подання до суду пояснень (відзиву) щодо заяви [PERSON] про встановлення факту смерті не скористалися. Враховуючи категорію справи та строки її розгляду, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явились у судове засідання. Заслухавши учасників справи, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить наступного висновку. Зі змісту ст.4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Вимогами п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦК України встановлено те, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ч.1 ст. 316 ЦПК України). Згідно з положеннями передбаченими п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану`державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 21.04.2022 року. Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] за №178-РС від 09 липня 2023 року був звільнений з військової служби (в запас) відповідно до підпункту «г» ( у зв`язку з наявністю дружини ( чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/ або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи) пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року та з 14.07.2023 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, що підтверджується копією військового квитка серії [NUMBER] від 10 травня 2022 року та копією витягу із наказу № 195 від 14.07.2023 року (а.с.9-11,13). [PERSON] , [INFO] (батько заявника), є особою з інвалідністю першої групи «Б» внаслідок загального захворювання, призначеної безстроково, який потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 19 серпня 2015 року Пенсійним фондом України та копією довідки до акта огляду МСЕК серії 2-18 ОД № 096702 (а.с.16,17). Заявник [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом РАЦСу 05.11.1983 року, де в графі «батько» записано [PERSON] , а графі «мати» [PERSON] (а.с.18). Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 04.09.2025 року стверджується, що [PERSON] (брат заявника), народився [INFO] , де також в графі «батько» записано [PERSON] , а графі «мати» [PERSON] (а.с.22). 07 грудня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] шлюб був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 13.11.2013 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.20). [INFO] [PERSON] померла в м.Татарбунари Одеської області, на підставі чого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області 27 лютого 2008 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 30 (а.с.21). З листа Саратського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за № 38/24.5 -118 від 19.09.2025 року вбачається, що в результаті проведеної перевірки наявності актового запису про смерть [PERSON] , який помер у 1982 році, в архіві відділу за первинними актовими записами про смерть за період з 28.07.1982 року по 28.07.1983 року та по поновленим актовим записам за період з 29.07.1983 по теперішній час інформація про актовий запис про смерть [PERSON] відсутня (а.с.19). З листа комунального некомерційного підприємства «Татарбунарська багатопрофільна лікарня» за №1317 від 09.12.2025 року вбачається, що медична документація щодо реєстрації факту смерті дитини [PERSON] в закладі відсутня, оскільки другі примірники лікарський свідоцтв про смерть (форма 106/о), що залишаються у закладах охорони здоров`я (ЗОЗ), зберігаються лише один рік, після чого підлягають знищенню (а.с.48). Таким чином, судом встановлено, що в позасудовий спосіб встановити факт смерті [PERSON] неможливо. Свідок, [PERSON] , [INFO] , суду показала, що є хрещеною матір`ю заявника. Вона памятає дату смерті [PERSON] - [INFO] . Пояснила, що того дня мати з ранку хотіла погодувати дитину, проте, хлопчик вже був мертвий. Батьки відразу викликали швидку, дитину поховали в цей же день. Крім того, факт смерті дитини підтверджується наявністю місця поховання (могили), яке існує з 1983 року та знаходиться на кладовищі в м.Татарбунари, поховання було здійснено родичами після смерті дитини, про що свідчать фотознімки похорону (а.с.23-26). Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Загальні вимоги до змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення передбачені статтею 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затвердженанаказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затвердженанаказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно з ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті. Рішення суду про встановлення факту, яке підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (ч. 2 ст. 319 ЦПК України). У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті дитини, оскільки у встановленому законом порядку державна реєстрація смерті не була здійснена, а отримати відповідний актовий запис або медичне свідоцтво про смерть на даний час неможливо. З матеріалів справи вбачається, що смерть дитини фактично настала 1983 року. Після смерті дитини було здійснено її поховання на кладовищі м.Татарбунари, де на теперішній час наявна могила, яка існує тривалий час та утримується родичами. Зазначені обставини підтверджуються наданими суду доказами, зокрема: поясненнями заявника, показаннями свідка, фотознімками місця поховання. Суд враховує, що наявність місця поховання (могили) є об`єктивним і реальним підтвердженням факту її смерті. Надані докази є послідовними, узгоджуються між собою та не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності. Заявник позбавлений можливості в іншому, аніж у судовому порядку встановити факт смерті брата [PERSON] , а також надати на даний час для реєстрації смерті документи, передбачені законодавством України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved