Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

У лютому 2026 року ТОВ «Споживчий Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 21.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 21.07.2024-100002682 в електронній формі шляхом підписання заявки до договору. Позичальником 21.07.2024 електронним цифровим підписом пропозицією про укладення кредитного договору (оферти), заявкою на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 3500,00 грн., а отже акцептовано умови договору. Позичальником [PERSON] під час укладення кредитного договору № 21.07.2024-100002682 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. За п.3.1. Договору, кредитор зобов`язався надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Відповідно до умов даного договору позичальнику надано кредит у розмірі 3500,00 грн., строком на 98 днів. Відповідно до даного договору, останній отримав кредит у розмірі 3500,00 грн., за фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Позивач надав відповідачу кредит на умовах його строковості, платності і поворотності шляхом перерахування коштів на банківський рахунок споживача. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на дату позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 10360 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3500,00 грн., по процентам в розмірі 4410 грн., комісії з надання кредиту 175 грн., додаткової комісії за обслуговування кредиту 525 грн., неустойки 1750,00 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12.02.2026 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача ТОВ «Споживчий Центр» не з`явився, в позовній заяві просив суд про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надсилання поштових повідомлень на адресу місця реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті суду, проте про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив, відзив не подав. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) предметом якого є надання кредиту позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Реквізити для перерахування позичальнику коштів: 4731-21XX-XXXX-8545. Цього ж дня, 21.07.2024 року відповідач підписав заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомилась за посиланням https://sgroshi.com.ua/ua/informaciya-o-kompanii, згідно ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію». В цій заяві останній підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якого є заявка до кредитного договору № 21.07.2024-100002682 від 21.07.2024, з яким попередньо ознайомився. За умовами вказаними в цій заявці [PERSON] погодився на отримання кредитних коштів на таких умовах: сума кредиту 3500, 00 грн.; строк, на який надається кредит 98 днів; фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Відповідно до договору № 21.07.2024-100002682 від 21.07.2024 про споживчий кредит укладеного між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] , останній зобов`язався повернути кредитні кошти до 26.10.2024. Підписання договору № 21.07.2024-100002682 від 21.07.2024 про надання кредиту здійснено електронним підписом позичальника, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора Е371 відповідно до умов цього договору. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про всі умови кредитування, а саме: сукупну вартість кредиту, розмір та порядок сплати відсотків, а також умови повернення кредитних коштів. Відповідно до номеру електронної транзакції в системі iPay.ua - 459269028, 21.07.2024 ТОВ «Споживчий Центр» перерахувало кредитні кошти у розмірі 3500, 00 грн. на картковий рахунок відповідача [NUMBER] , з призначенням «видача за договором №21.07.2024-100002682 від 21.07.2024. Згідно із довідкою-розрахунком, наданим позивачем про стан заборгованості за кредитним договором № 21.07.2024-100002682 від 21.07.2024, у [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 10360 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3500,00 грн., по процентам в розмірі 4410 грн., комісії за надання кредиту 175 грн., додаткової комісії за обслуговування кредиту 525 грн., неустойки 1750,00 грн. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до абз.2 ч.2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що ТОВ «Споживчий Центр» виконало умови договору, укладеного з [PERSON] , та надало відповідачу у користування кредитні кошти у розмірі 3500 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.02.2026. Водночас, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо їх повернення, внаслідок чого утворилася заборгованість за договором №21.07.2024-100002682 від 21.07.2024, яка розрахована відповідачем станом на дату звернення до суду та становить 10360 грн., з яких: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3500,00 грн., по процентам в розмірі 4410 грн., комісії за надання кредиту 175 грн., додаткової комісії за обслуговування кредиту 525 грн., неустойки 1750,00 грн. Дослідивши вказаний розрахунок кредиту в межах строку кредитування (з 21.07.2024 по 26.10.2024), який відповідачем не спростовано, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3500 грн., процентами у розмірі 4410 грн. Також аналізуючи умови договору №21.07.2024-100002682 від 21.07.2024 (п. 12 Заявки кредитного договору) суд дійшов до висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням того, що укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] договором передбачено нарахування вказаного виду комісії. При підписанні кредитного договору відповідач підтвердив, що обізнаний та погодився з умовою даного договору. Тому заборгованість у розмірі 175 грн за комісією, пов`язаною з наданням кредиту, підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимоги про стягнення з відповідача додаткової комісії за обслуговування кредиту, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що сама по собі наявність у кредитному договорі умови про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості не є безумовною підставою для її стягнення. Така комісія може бути стягнута лише за умови, якщо кредитодавцем доведено, що вона встановлена за конкретні додаткові чи супутні послуги, які фактично надавалися позичальнику, їх зміст є визначеним, зрозумілим та погодженим сторонами. Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, які саме послуги включає плата за обслуговування кредитної заборгованості, у чому полягає їх зміст, обсяг та періодичність надання, а також доказів погодження таких умов із відповідачем. Фактично зазначена комісія зводиться до плати за супроводження кредиту та інформування позичальника про стан заборгованості, що не може розглядатися як самостійна платна послуга. За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача у частині стягнення додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 525 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про стягнення з відповідача суми неустойки, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке. Згідно з п.18 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За змістом ч.2 ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Так основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови ВС від 10.10.2018 у справі №362/2159/15-ц. Водночас пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», на які посилається позивач, так і п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Як вбачається з матеріалів справи Кредитний договір № 21.07.2024-100002682 від 21.07.2024,укладено з відповідачем після 24.02.2022, а введений в Україні воєнний стан не припинений та не скасований, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1750 грн. неустойки є безпідставними та задоволенню також не підлягають. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 21.07.2024-100002682 від 21.07.2024 у розмірі 8085 грн., яка складається з: 3500 грн. заборгованості по основному боргу/тілу кредиту; 4410 грн. заборгованості за процентами; 175 грн. заборгованості по комісії за надання кредиту. В іншій частині позову слід відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (78 %) у сумі 2 076,7 грн.

Outcome: partial