Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У січні 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 02.01.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ», Кредитодавець) та [PERSON] (далі - Відповідач) укладено Кредитний договір № 1300246279756, відповідно до якого було надано кредит в розмірі 4 000,00 грн, строком на 15 днів. 04.10.2023 між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» (ЄДРПОУ: 40860735) та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладений Договір факторингу № 04102023/2 (далі - «Договір факторингу»). Згідно з Договором факторингу 04.10.2023 відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 1300246279756 від 02.01.2023. Згідно з Договором факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою, яка становить 13 792,4 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 000 грн та заборгованість за відсотками - 9 792,4 грн. На підставі викладеного позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1300246279756 від 02.01.2023 в розмірі 13 792,4 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 14.01.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за її клопотанням, яке вона може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до частини 2 статті 191 ЦПК України. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Норми права, які були застосовані судом Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статтей 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21)). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі статтями 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.01.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 1300246279756, додатком до якого є графік платежів (а.с.17-23). Відповідно до п. 1.1. згаданого договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит, в розмірі 4 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та в Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту "СТАРТ" ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ВІВА КАПІТАЛ". Згідно з п. 1.6. Договору дата видачі кредиту - 02.01.2023. Кредит надається строком на 15 днів від дати отримання Кредиту Позичальником, а саме до 17.01.2023 р. (п. 1.7. Договору). В п. 1.9.1. Договору передбачено, що період строку дії Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 726,35 процентів річних, що становить 1,99 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до п. 1.9.3. Договору якщо Позичальник користуватиметься Кредитом після закінчення строку дії Договору без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.10 Договору, умови щодо нарахування процентів за Індивідуальною процентною ставкою за весь строк строку дії Договору не застосовуються (скасовуються) з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 726,35 процентів річних, що становить 1,99 (одна ціла дев`яносто дев`ять сотих) процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та/або Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом. Згідно з п. 1.12.2 Договору з наступного дня після закінчення строку дії Договору Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 726,35 (сімсот двадцять шість цілих тридцять п`ять сотих) процентів річних, що становить 1,99 (одна ціла дев`яносто дев`ять сотих) процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. В п. 1.14.1. Договору передбачено, що орієнтовна загальна вартість Кредиту для суми Кредиту, що зазначена в п. 1.3. Договору, за умови застосування до відносин між Сторонами правил нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою, складає 5 194,00 грн та включає в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 1 194,00 грн та суму Кредиту у розмірі 4 000 грн. Відповідно до довідки про ідентифікацію клієнта від 02.01.2023 [PERSON] 02.01.2023 акцептував оферту з метою укладання договору №1300246279756 з використанням одноразового ідентифікатора R5F2D6. З інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» Вих. № 640/10 від 09.10.2023 вбачається, що 02.01.2023 на користь володільця банківської карти № [NUMBER] було успішно здійснено переказ в розмірі 4 000 грн. 04.10.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» укладено Договір відступлення прав вимоги № 04102023/2, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передав (відступив) ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «МІЛОАН» прийняв належні Права Вимоги до Боржників, зазначені у Реєстрі боржників. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 04102023/2 від 04.10.2023 до позивача перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит № 1300246279756 від 02.01.2023, укладений з [PERSON] на загальну суму 13 792,4 грн. Мотивована оцінка та висновки суду Матеріалами справи підтверджується, що договір, укладений між позивачем та відповідачем, підписаний електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і який був надісланий на номер телефону відповідача. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 02.01.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 1300246279756 . Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, не довів відсутність заборгованості. Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1300246279756 від 02.01.2023 у розмірі 13 792,4 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 000 грн та заборгованість за відсотками - 9 792,4 грн, є обґрунтованими. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу додано договір про надання правової (правничої) допомоги № 42649746 від 01.01.2025, додаткову угоду №130542625324 до договору про надання правової допомоги від 17.11.2025, акт № 1300246279756 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом наданих послуг правової (правничої) допомоги адвокатом від 17.11.2025 на суму 6 000 грн, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М. від 17.11.2025. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведені приписи, категорію справи, яка є нескладною та розгляд якої проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, обсягу наданих позивачем доказів, сталої судової практики щодо розгляду справ цієї категорії, клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, cуд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн, що на думку суду, є достатнім та справедливим. Судовий збір При розподілі судових витрат суд керується статтею 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved