Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором в розмірі 78962,53 гривні. Позов обґрунтовує тим, що 14 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі - ТОВ «Інфінанс») та [PERSON] на підставі Заявки-анкети № 3383576 на умовах Пропозиції (Оферти) на укладення електронного Договору позики, що акцептована позичальником шляхом підписання електронним підписом - було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № [NUMBER]/4 від 31 жовтня 2020 року (далі - Договір позики). Відповідно до умов викладених в оферті, Пропозиція (Оферта), Акцепт оферти, Правила та Заявка-анкета становлять єдиний документ - Договір. Договір позики укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору позики позичальнику надано кредит в розмірі 5150,00 гривень, строк користування кредитом - 30 днів, строк дії договору - 3 роки, відсоткова ставка - 1.75 % за один день користування кредитом. 11 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») укладено договір факторингу № 11-02/22, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило право вимоги до боржників, у тому числі за договором № [NUMBER]/4. У свою чергу, 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 березня 2023 року, у тому числі за договором № [NUMBER]/4. Відповідач не виконує свого зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує, у зв`язку з чим станом на день формування позовної заяви загальний розмір заборгованості становить 161967,65 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5150,00 гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 103824,15 гривень; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 52993,50 гривні. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просить стягнути заборгованість у розмірі 78962,53 гривні, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5150,00 гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 78812,53 гривень. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 78962,53 гривні, а також судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 гривні та 25000,00 гривень витрат на правову допомогу. Відзив на позов Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Рух справи в суді Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 04 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 26 березня 2026 року. Позиція учасників судового розгляду Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання судової повістки за фактичним місцем реєстрації та розміщенням оголошення у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України на офіційному веб-сайті судової влади України. Причину неявки в судове засідання останній не повідомив, будь-яких клопотань, а також відзив на позов не подав. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності чи клопотання про відкладення розгляду справи не подав, відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомив та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 14 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Інфінанс» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заявку-анкету на отримання кредиту № 3383576, в якій вказав свої особисті дані, номер телефону та реквізити банківської платіжної картки. Підписанням цієї Заявки-Анкети останній підтвердив, що ТОВ «Інфінанс» у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі ознайомило його з інформацією вказаною в с. 11 Закону України про захист прав споживачів» та ст. 12 Закону України» «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до Пропозиції укласти Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № [NUMBER]/4 від 31 жовтня 2020 року (оферта) та надання кредиту згідно Заявки-анкети № 3383576 від 14 грудня 2020 року, ТОВ «Інфінанс» пропонувало [PERSON] прийняти умови Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах надання фінансового кредиту за умовами програми «Money BOOM Loyal» та укласти Договір надання позики, в тому числі і на умовах надання фінансового кредиту № № [NUMBER]/4 від 31 жовтня 2020 року, та отримати кредит. Відповідно до Акцепту оферти від 14 грудня 2020 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № [NUMBER]/4 від 31 жовтня 2020 року та отримання кредиту згідно Заявки-анкети № 3383576 від 14 грудня 2020 року [PERSON] надав згоду на укладення Договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № [NUMBER]/4 від 31 жовтня 2020 року на умовах, викладених в цьому Акценті та надав згоду на використання при укладені цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога його власноручного підпису. За умовами договору відповідачу було надано у позику 5150 гривень, строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки. Відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Річна відсоткова ставка за договором 638,75% застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Номінальна відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується у випадках, передбачених правилами, номінальна річна ставка 638,75%. Максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умов неналежного виконання умов договору. Максимальна річна відсоткова ставка 1277,5%. Інші умови викладені в Правилах, з якими позичальник ознайомився до укладення Договору, та які є невід`ємною частиною Договору (Оферти та Акцепту Оферти). Із дослідженого судом договору встановлено, що [PERSON] ознайомлений та згідний з умовами договору, що підтверджується його електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. Уклавши договір, підтвердив, що ознайомився повністю, розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умови програми «MoneyBOOM Loyal», текст яких розміщений на сайті www.moneyboom.ua. Відповідно до п. 6.1 Правил проценти за користування поточною сумою фінансового кредиту нараховуються на суму фінансового кредиту з дня отримання включно та по день фактичного повернення включно. Сторони окремо погодили, що у випадку прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту у строк користування кредитом, обумовлений у договорі, проценти за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту у повному обсязі виходячи з максимальної відсоткової ставки з урахуванням положень п. 7.3. Правил. Згідно з п. 6.2 Правил розмір процентів за користування поточним фінансовим кредитом залежить від суми та строку отриманого фінансового кредиту, а також від здійснення позичальником пролонгації, а також у випадку неналежного виконання умов договору та нараховується за один календарний день від залишку суми основного боргу в день такого нарахування згідно загальних умов надання першого та наступного кредиту, вказаних в договорі. Відповідно до п. 7.1 Правил первинний строк користування кредитом в рамках фінансового кредиту, встановлений сторонами у відповідному договорі фінансового кредиту може бути пролонгований на строк, що відповідає кількості днів, на яку було первинно видано кредит та який вказаний при оформленні відносин між сторонами в договорі. Згідно з п. 7.2 Правил пролонгація кредиту здійснюється в разі дотримання наступних передумов: на момент подовження строку поточного кредиту строк дії договору фінансового кредиту не закінчився (п. п. 7.2.1); позичальником повністю сплачено нараховані проценти (у разі відповідної вимоги товариства - неустойка та штрафні санкції) за основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту (п. п. 7.2.2); Відповідно до п. 7.3 Правил пролонгація кредиту здійснюється виключно за умови попередньої оплати нарахованих процентів за користування кредитом (у разі наявності, сплати неустойки та штрафних санкцій на вимогу товариства) за фактичну кількість днів користування кредитом. Згідно з п. 7.4 Правил пролонгація кредиту починається з дня погашення нарахованих за фактичне користування процентів за поточним кредитом, в тому числі і прострочених, та сплати, на вимогу товариства, неустойки та штрафник санкцій (в разі наявної простроченої заборгованості). Відповідно до п. 7.5 Правил кількість пролонгацій кредиту не обмежена за умови дотримання вимог п. 8.3. Правил. Згідно з п. 7.6 Правил підтвердженням волевиявлення позичальника щодо застосування пролонгації кредиту на умовах договору фінансового кредиту є факт погашення нарахованих процентів за користування кредитом, в т.ч. прострочених, на момент платежу, та сплати, на вимогу товариства, неустойки та штрафних санкцій (в разі їх наявності) за фактичне користування фінансовим кредитом у повному обсязі. Сплата нарахованих процентів та неустойки та штрафних санкцій (в разі їх наявності вимоги товариства про її сплату) сплачується одночасно одним платежем. Відповідно до п. 7.7 Правил протягом періоду пролонгації застосовується номінальна відсоткова ставка, за користування грошовими коштами. Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Інфінанс» підтверджується, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір № [NUMBER] від 31 жовтня 2020 року, ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс». Позичальнику на номер телефону [NUMBER] 14 грудня 2020 року відправлено одноразовий ідентифікатор 9z1r6l. Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 5756_25909142728 від 09.09.2025 року згідно договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 14.12.2020 року о 20:09 на суму 5150 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.ua - 75095793. Таким чином, ТОВ ««Інфінанс» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. 11 лютого 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №11-02/22, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до [PERSON] за договором № [NUMBER] від 31 жовтня 2020 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №11-02/22 від 11 лютого 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 78962,53 гривні, що складається з 5150,00 гривень заборгованості за тілом кредиту, 73812,53 гривень заборгованості за процентами. Надалі, 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги та додаткову угоду №10/6 від 04 лютого 2025 року, відповідно до умов договору ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до [PERSON] за договором № [NUMBER] від 31 жовтня 2020 року. Відповідно реєстру боржників до договору №10-01/2023 ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 138985,78 гривень, що складається з 5150,00 гривень заборгованості за тілом кредиту, 133835,78 гривень заборгованості за процентами. Згідно розрахунку заборгованості ТзОВ «Інфінанс», станом на 11.02.2022 року заборгованість становить 78962,53 гривні та складається з: 5150,00 гривень - заборгованість за тілом кредитом, 73812,53 гривень - заборгованість за відсотками. Зокрема, відсотки нараховано за ставкою 1,75% в день з 14 грудня 2020 року до 13 січня 2021 року та за ставкою 3,5% в день з 14 січня 2021 року по 11 лютого 2022 року. Крім того, згідно розрахунку заборгованості ТзОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 року заборгованість становить 138985,78 гривень, з яких: 5150,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 73812,53 гривень заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги; 60023,25 гривні - нараховані відсотки за кредитним договором. Крім того, згідно розрахунку заборгованості ТзОВ «Коллект Центр» станом на 19.01.2026 року заборгованість становить 161967,65 гривень, з яких: 5150,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 103824,15 гривні заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги, 52993,50 гривні заборгованість за відсотками за період з 10.01.2023 року по 19.01.2026 року. Загальна заборгованість заявлена до стягнення за договором станом на 19.01.2026 року становить 78962,53 гривні, з яких: 5150,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 73812,53 гривень заборгованість за нарахованими відсотками. Отже, позивач ТОВ «Коллект Центр» набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача [PERSON] за договором № [NUMBER]/4 від 31 жовтня 2020 року, укладеним між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості за договором. Таким чином, установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Спір у даній справі виник у зв`язку із невиконанням зобов`язання з повернення кредитної заборгованості. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Коли позикодавцем є юридична особа договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми позики (стаття 1047 ЦК України). За змістом частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК). У постанові від 07.04.2021у справі№ 623/2936/19 Верховний суд дійшов висновку, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором при укладенні договору відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Укладений 31.10.2020 року [PERSON] договір №0686951819/4 із ТзОВ «Інфінанс» за формою відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено факт укладення 31 жовтня 2020 року між ТзОВ «Інфінанс» та [PERSON] договору №0686951819/4 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором на умовах платності й строковості. Матеріалами справи також підтверджується, що до позивача ТзОВ «Коллект центр» перейшло право стягнення з відповідача кредиторської заборгованості. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Станом на час розгляду справи відповідач не спростував заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом позики, не надав доказів сплати ним зазначеної суми. Оскільки відповідач не довів, що сплатив за договором усю суму боргу, тому для доведення розміру заборгованості суд використовує докази, які надав позивач. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, вказане свідчить про порушення прав позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 5150,00 гривень, яка ним не сплачена, що жодним чином не спростовано відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 5150,00 гривень тіла кредиту. Окрім основного боргу позивач просить стягнути проценти в розмірі 73812,53 гривень за період з 14.12.2020 року по 11.02.2022 року, що відображено у розрахунку заборгованості за Договором №0686951819/4 від 31.10.2020 року [PERSON] перед ТОВ «Інфінанс» станом на 11.02.2022 року. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема за кредитними договорами, передбачені ст. 1048 та 1056-1 ЦК України. Зокрема, статтею 1056-1 ЦК України установлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Нарахування і стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Звертаючись до суду із цим позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» не заявило вимогу про стягнення в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України відсотків річних за порушення строків повернення кредиту. У даній справі строк кредитування становить 30 календарних днів та закінчується 13 січня 2021 року (включно). З огляду на вищевикладене, суд вважає, що задоволенню підлягає позовна вимога про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими за період з 14 грудня 2020 року до 13 січня 2021 року (останній день строку кредитування) у розмірі 2703,75 гривні (5150,00х1,75%х30). Позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано суду доказів, що договір був пролонгований кредитодавцем відповідно до п. 7 Правилами. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не здійснював платежів на погашення відсотків, що є умовою пролонгації договору (п. 7.2, п. 7.6 Правил). Відтак, матеріали справи не містять інформації про пролонгацію договору, тому строк дії кредитного договору слід вважати таким, що закінчився після спливу первісно встановленого строку кредитування - 13 січня 2021 року. Автопролонгація умовами договору не передбачена. Окрім цього, протягом періоду пролонгації застосовується номінальна відсоткова ставка 1,75% за користування грошовими коштами (п. 7.7 Правил). Водночас, з огляду на те, що позивачем не доведено факту пролонгації кредитного договору у передбаченому Правила порядку, підстави для застосування зазначеної норми відсутні. Відтак, нарахування відсотків за ставкою 3,5% в день після спливу первісного строку кредитування є безпідставним та не підлягає задоволенню судом. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за період з 14 січня 2021 року по 11 лютого 2022 року у розмірі 71108,78 гривень слід відмовити. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 5150,00 гривень тіла кредиту та 2703,75 гривень відсотків, всього 7853,75 гривні. Отже, відповідач не виконав повністю свого обов`язку з повернення кредитних коштів у передбачений чинним законодавством та договорами строк, чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач в судове засідання не з`явився, проти позову не заперечив, не надав суду контррозрахунок сум заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи про невірність наданого позивачем розрахунку, відтак, у суду відсутні законні підстави для того, щоб піддати сумніву нараховану суму боргу, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем доказами. Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягають задоволенню частково у розмірі 7853,75 гривні. Щодо судових витрат у справі Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 25000,00 гривень, суд зазначає наступне. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження заявлених вимог на правову допомогу представник позивача надав суду наступні докази: договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку на надання юридичної допомоги №2200 від 01 грудня 2025 року та витяг з акту №17 про надання юридичної допомоги від 31 грудня 2025 року, згідно з якими АО «Лігал Ассістанс» надало правову допомогу ТОВ «Коллект Центр» щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на загальну суму 25000,00 гривень. Суд дійшов висновку про те, що заявлений розмір на професійну правничу допомогу не може вважатись обґрунтованим. А навпаки, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 19, п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, як малозначної справи, оскільки ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ці обставини свідчать про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно неспівмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг та значенням справи для позивача. Враховуючи те, що правова допомога позивачу все ж таки надавалась, а рішення суду ухвалено на користь позивача, на думку суду, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень будуть співмірними по відношенню до обставин, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України та відповідатимуть характеру і обсягу узгоджених між сторонами і фактично наданих адвокатом послуг. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині першій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, що становить 264,81 гривень (7853,75х2662,40/78962,53).

Outcome: partial