Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до Верховинського районного суду Івано-Франківської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №3911676 від 19.08.2023 року в розмірі 33520 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.08.2023 року між товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №3911676 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За взаємною згодою сторони погодили наступні умови договору: п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 18000 гривень; п. 1.3 Договору строк кредиту - 360 днів із 19.08.2023 року по 13.08.2024 року; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 18000 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування у розмірі 1,2 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього як результат застосовано повну ставку кредитування в розмірі 2% у день. Відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 26.07.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача. Враховуючи наведене до позивача перейшло право вимоги у загальній сумі 27400 гривень, з яких 18000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 9400 гривень заборгованість за процентами. Станом на дату укладення договору факторингу від 26.07.2024 року строк дії договору кредиту №3911676 від 19.08.2023 року не закінчився, а тому в межах строку дії договору донараховано відсотки за 17 календарних днів у розмірі 6120 гривень. Крім того, позивач просив стягнути із відповідача в порядку ч.10, 11 ст. 265 ЦПК України органу, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення інфляційні витрати і 3% річних. Ухвалою суду від 30.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію. Від АТ КБ «ПриватБанк» до суду поступила витребувана інформація. Від представника відповідача до суду поступило клопотання про долучення в якості письмових доказів військового квитка відповідача та довідки військової частини [NUMBER] , вказавши, що такі докази вказують на безпідставність вимог позивача про стягнення із відповідача заборгованості за процентами нарахованими за кредитним договором. Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від представника позивача до суду поступила заява про проведення розгляду справи за його відсутності. Сторона відповідача про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від представника відповідача до суду поступило клопотання про часткове задоволення позову у розмірі тіла кредиту в сумі 18000 гривень та проведення розгляду справи без участі сторони позивача. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи наведені вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 24.03.2026 року, із врахування положення ч.3 ст. 124 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення 30.03.2026 року. Вивчивши матеріали даної справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ст. 1049 ЦК України закріплено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ч.1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] 19.08.2023 року укладено договір №3911676 (а.с. 20-29) про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом підписання товариством електронним підписом, що створений накладенням на договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки, а також шляхом підписання відповідачем 19.08.2023 року о 21.33.09 годин електронним підписом - одноразовим ідентифікатором К931. Відповідно до п. 9.7.1 договору він укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства електронним підписом, що створений шляхом накладення на договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання (за зразком, попередньо узгодженим сторонами), в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. На підписаний сторонами договір уповноваженим працівником товариства накладається кваліфікована електронна печатка товариства з кваліфікованою електронною позначкою часу. У п.10 договору вказано реквізити та підписи сторін. Як вбачається з умов вищезазначеного договору, товариство зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором,тип кредиту - кредит, сума кредиту (загальний розмір) 18000 гривень (п.1.2), строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п.1.3); стандартна процентна ставка становить 2% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору (п.1.4.1). Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредиту 30341,06 % річних (п.1.5.1); орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою 147600 гривень (п. 1.6.1). Згідно із п.2.1 договору кредит надано шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної карти) № [NUMBER] . Крім того, відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3911676 від 19.08.2023 року - таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (а.с. 29 зворот), в якій вказано загальна вартість кредиту - 143280 гривень, з яких 18000 гривень - тіло кредиту, 125280 гривень - проценти за користування кредитом. Із паспорта споживчого кредиту підписаного відповідачем одноразовим ідентифікатором (а.с. 17-19) вбачається, що сума кредиту становить 18000 гривень, строк -360 днів, мета кредиту споживчі - (особисті) потреби, орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою 147600 гривень. Із повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.07.2024 року №100-2607 (а.с. 31 зворот) вбачається, що відповідно до укладеного між товариством та ТОВ «Лінеура Україна» договору про організацію переказу грошових коштів №ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 року успішно перераховано 19.08.2023 року кошти в сумі 18000 гривень на карту [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 275035020, призначення платежу: Зарахування 18000 гривень на карту [NUMBER] . Як вбачається інформації АТ «ПриватБанк» від 04.12.2025 року (а.с. 122), на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ), на яку було зарахування коштів на суму 18000.00 грн від 19-08-2023 року. Таким чином, позивачем доведено факт укладення вищевказаного договору первісним кредитором з відповідачем, а також факт перерахування відповідачу грошових коштів, що не оспорюється останнім. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача за договором №3911676 від 19.08.2023 року ТОВ «Лінеура Україна» (а.с. 30-31), за період з 19.08.2023 року до 20.10.2023 року, заборгованість відповідача становить 27400 гривень, з яких 18000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 9400 гривень заборгованість за процентами, при цьому 20.10.2023 року відповідачем добровільно сплачено 5000 гривень, заборгованість за процентами. Між ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) та ТОВ «Українські фінансові операції» (фактор), 26.07.2024 року укладено договору факторингу № 24/07/2024, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 61-63). Згідно з відомостями витягу з Реєстру боржників від 26.07.2024 року до договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024 року (а.с.57-58) ТОВ «Лінеура Україна» передав, а ТОВ «Українські фінансові операції» прийняв право вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за договором №3911676 від 19.08.2023 року у розмірі 27400 гривень, з яких 18000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 9400 гривень заборгованість за процентами. Із розрахунку заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» за договором №3911676 від 19.08.2023 року (а.с. 59), вбачається нарахування процентів у розмірі 6120 гривень. За таких обставин суд вважає, що у зобов`язанні за договором від №3911676 від 19.08.2023 року, укладеним з [PERSON] , відбулась заміна кредитора внаслідок належного відступлення права вимоги, а тому позивач має право на звернення до суду з цим позовом. Представник відповідача не оспорюючи факт укладення вищевказаного договору відповідачем із первісними кредитором, факт отримання грошових коштів, вказує на безпідставність вимог про стягнення з відповідача заборгованості за процентами внаслідок того, що відповідач є військовослужбовцем, на підтвердження чого долучив копію військового квитка серії [NUMBER] від 13.09.2023 року з якого вбачається, що [PERSON] 27.08.1999 року народження, 12.09.2023 року призваний на військову службу по мобілізації, а також довідку військової частини [NUMBER] від 22.12.2025 року №2136/7/6324, відповідно до якої молодший сержант [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації в військовій частині [NUMBER] . Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей та встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту. У статті 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими вКонституції Українита законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави (ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей»). Отже, в період виконання умов договору з 12.09.2023 року, на відповідача поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» , тобто у нього із 12.09.2023 року відсутній обов`язок щодо сплати відсотків за користування кредитом. При тому, законодавством імперативно не встановлено такого обов`язку військовослужбовців як звернення до установи із заявою про проведення звірки зобов`язань, а також із заявою про звільнення від сплати штрафних санкцій, пені і процентів за кредитом. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі, встановленому кредитним договором №3911676 від 19.08.2023 року. Проте, відсутні підстави для стягнення з [PERSON] нарахованих позивачем процентів за користування кредитом, починаючи з 12.09.2023 року, а тому така позовна вимога не підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, кредитні кошти в розмірі 18000 гривень отримані відповідачем 19.08.2023 року, а на військову службу він був призваний з 12.09.2023 року, нарахування відсотків позивачем правомірне лише за період з 19.08.2023 року до 12.09.2023 року в розмірі не більше 2 % за кожен день користування кредитом відповідно до умов договору укладеного між сторонами. Таким чином, розмір процентів за користування кредитом за період з 19.08.2023 року до 12.09.2023 року (23 дні) становить 8280 гривень (18000*2%*23), із врахуванням добровільно сплачених коштів 20.10.2023 року в розмірі 5000 гривень, сума заборгованості за процентами складає 3280 гривень. За наведених обставин, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №3911676 від 19.08.2023 року у розмірі 21 280 гривень, з яких 18000 гривень заборгованість за тілом кредиту та 3280 гривень заборгованість за процентами. Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення та зі відповідача на користь позивача слід стягнути за договором №3911676 від 19.08.2023 року заборгованість у розмірі 21 280 гривень, з яких 18000 гривень заборгованість за тілом кредиту та 3280 гривень заборгованість за процентами. Щодо вимоги позивача в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних, відповідно до ст. 625 ЦК України, слід зазначити наступне. Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цьогоКодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а тому вимога позивача згідно ч. 2 ст.625ЦК України до задоволення не підлягає. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову- на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем у цій справі сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №12466 від 26.11.2025 року (а.с. 60), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 537,85 гривень (21 280*2422,40/33520). Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінету Міністрів України. У ст.5 Закону України «Про судовий збір» закріплено, що звільняються від сплати судового збору військовослужбовці під час виконання службових обов`язків, тому, враховуючи, що відповідач на час ухвалення цього рішення є військовослужбовцем за мобілізацією та проходить військову службу в ЗСУ, то судовий збір у сумі 1 537,85гривень, який підлягає стягненню з нього на користь прозивача, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінету Міністрів України. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу ТОВ «Українські фінансові операції» суду надало: - договір про надання правничої допомоги №01/08/2024-А від 01.08.2024 року (а.с.95-96), укладений між позивачем та адвокатом Дідух Є.О.; - акт прийому-передачі наданих послуг від 10.11.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року (а.с.32), з якого вбачається, що адвокатом Дідух Є.О. надано клієнту ТОВ «Українські фінансові операції», загальна сума гонорару за надання правової допомоги згідно цього Акту складає 10000 гривень, зазначена сума підлягає оплаті Клієнтом протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду першої інстанції у справі законної сили (а.с. 32); - детальний опис робіт (наданих послуг) №3911676 від 10.11.2025 року наданих згідно договору про надання правової допомоги №01/08/2024-А від 01.08.2024 року (а.с.33); - заявку №3911676 на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01.0.82024 року в якій вказано про пгоджену суму гонорару в розмірі 10000 гривень (а.с.34-35); - рахунок про оплату №3911676 від 10.11.2025 року (а.с.39) адокату Дідух Є.О. на загальну суму 10 000 гривень; Згідно зі ч.ч.1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвокатапідлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат відносяться: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послугпомічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та напідставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціноюпозову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року в справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року в справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02.12.2020 року в справі №742/2585/19. Представник відповідача подав заяву про зменшення розміру витрат позивача на професійну правову допомогу. Таким чином, враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, а також засад розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача 3000 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved