Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

02 березня 2026 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту на вказане спадкове майно не складала. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті останньої, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті матері. Вказуючи, що нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця, просив визнати за ним право власності на спадковий будинок із господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений (а. с. 46), 10 березня 2026 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав та просить розглядати справу без його участі (а. с. 43). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, 11 березня 2026 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності (а. с. 45). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 6) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Належність вищевказаного будинку спадкодавцеві [PERSON] підтверджується витягом з погосподарської книги № 1 села Оса за 1996-2000 роки Турійської селищної ради Ковельського району Волинської області (а. с. 12). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстровано (а. с. 35, 41). До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А-1» з прибудовою «а», загальною площею 62.1 кв. м, житловою площею 29.5 кв. м, сарай «Б-1», вбиральня «В», хлів «Г-1», погріб «Д-1», огорожа «№1, №2» (а. с. 13-15). Враховуючи те, що спадщина відкрилась 03 січня 2000 року та була прийнята позивачем до 1 січня 2004 року до набрання чинності Цивільним кодексом України, то відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України спірні відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом УРСР 1963 р., який діяв на час відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 524 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (стаття 529 Цивільного кодексу УРСР). Відповідно до статей 548, 549 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено, що заповіту за життя [PERSON] не складала, свідоцтво про право на спадщину після її смерті не видавалося, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а. с. 26, 27) Позивач [PERSON] є сином спадкодавця, що підтверджується відповідним рішенням Турійського районного суду Волинської області від 15 січня 2025 року, яке набрало законної сили 15 лютого 2025 року (а. с. 8). Відповідно до довідки Турійської селищної ради № 342 від 18 вересня 2024 року, виданої на підставі записів в погосподарській книзі №6 за 1996-2000 (особовий рахунок № [NUMBER] ), [PERSON] , 1925 року народження, була зареєстрована та проживала одна в селі Оса Турійського району Волинської області. В управління та володіння спадковим майном [PERSON] вступив її син [PERSON] , який доглядає за будинком (а. с. 10). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивач [PERSON] , як син спадкодавця, є єдиним спадкоємцем за законом, який в контексті положень статей 548, 549 ЦК УРСР у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 02 березня 2026 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 11). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 112/2024 до майна померлої [PERSON] (а. с. 24-42), з яких також видно, що ніхто, окрім позивача, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса не звертався. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 665 гривень 60 копійок; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 665 гривень 60 копійок. На підставі викладеного, пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, статей 524, 529, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР та

Outcome: approved