Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача адвокат Раневич О.Ю., звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь [PERSON] одноразову матеріальну допомогу в розмірі 84 225 (вісімдесят чотири тисячі двісті двадцять п`ять ) грн., 05 коп., додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в розмірі 50 535 (п`ятдесят тисяч п`ятсот тридцять п`ять ) грн., 03 коп., матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 49 158 (сорок дев`ять тисяч сто п`ятдесят вісім) грн., 00 коп. та грошову винагороду з нагоди ювілею в розмірі 21 627 (двадцять одна тисяча шістсот двадцять сім) грн., 32 коп.; Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 04 червня 2024 року по 03 грудня 2024 року в розмірі 125 888 (сто двадцять п`ять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн., 38 коп., без врахування всіх необхідних податків і зборів; Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] , працювала у Виробничому підрозділі "Козятинський загін воєнізованої охорони" Філії "Відомча воєнізована охорона" Акціонерного товариства "Українська залізниця". Звільнена з посади 03.06.2024 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (ст. 38 Кодексу законів про працю України, далі - КЗпП України) на підставі Наказу (Розпорядження) № 102-ос від 27.05.2024 про припинення трудового договору (контракту) - додається. Відомості аналогічного змісту підтверджуються записом № 16 від 03.06.2024, зробленим у трудовій книжці [NUMBER] від 01.04.1983 року (додається). Як відомо, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок в цей же день (ст.ст. 47, 116 КЗпП України). Однак, її не було видано в день звільнення письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні та не здійснено виплати усіх належних її при звільненні сум (не проведено розрахунку). У Наказі (Розпорядженні) № 102-ос від 27.05.2024 встановлено, що: виплати передбачені колективним договором п. 8.14 - 5 (п`ять) середньомісячних заробітків; виплати передбачені колективним договором п. 8.14 - 3 (три) середньомісячних заробітків (додаткова матеріальна допомога за стаж роботи у галузі 25 років); виплати передбачені колективним договором п. 3.10 - 6 (шість) прожиткових мінімумів (станом на 01.01.2024 року) матеріальна допомога на оздоровлення, будуть проведені після окремого рішення правління АТ «Українська залізниця». Разом з тим, вищевказані допомоги не були її виплачені у день звільнення як це визначено ст.ст. 47, 116 КЗпП України. Такі допомоги та їхній розмір не оспорюються та є нарахованими роботодавцем, а саме: - одноразова матеріальна допомога в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, яка становить 84 225,05 грн. (п. 8.14 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком оплати середньої зарплати (п. 8.14 Колективного договору - 5 середньомісячних) від 13.08.2025 року (додається); - додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті в розмірі трьох середньомісячних заробітків, яка становить 50 535, 03 грн. (п. 8.14 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком оплати середньої зарплати (п. 8.14 Колективного договору - 3 середньомісячних) від 13.08.2025 року (додається); - матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка становить 49 158,00 грн. (п. 3.10 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком виплат згідно п. 3.10 Колективного договору (матеріальна допомога на оздоровлення) від 13.08.2025 року (додається). Сукупна сума невиплачених роботодавцем у день мого звільнення допомог становить 183 918,08 грн. Спору щодо права позивачки на одержання таких допомог та їхнього розміру немає. Не встановлена позивачці у Наказі (Розпорядженні) № 102-ос від 27.05.2024 та не нарахована її роботодавцем грошова винагорода з нагоди ювілею (п. 3.14 Колективного договору) в розмірі 21 627, 32 грн. Повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні (додається) видано позивачці роботодавцем лише 13.08.2025 року, що підтверджується листом Філії "Відомча воєнізована охорона" Акціонерного товариства "Українська залізниця" від 26.09.2025 року (додається). Також, позивачці належить середній заробіток за весь час затримки виплати їй сум при звільненні (ст. 116 КЗпП України) з 04.06.2024 року по 03.12.2024 року (не більш як за шість місяців) в сумі 125 888,38 грн. Листом Філії "Відомча воєнізована охорона" Акціонерного товариства "Українська залізниця" від 14.08.2025 (додається) повідомлено її наступне: "Відповідно до Положення про філію «Відомча воєнізована охорона» акціонерного товариства «Українська залізниця», філія є відокремленим підрозділом АТ «Укрзалізниця», який не має статусу юридичної особи, діє від імені АТ «Укрзалізниця» Згідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2136-ІХ (зі змінами), дія якого поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022, роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору на період воєнного стану. У зв`язку із чим, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 (зі змінами), рішенням правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних та виробничих підрозділів АТ «Укрзалізниця», зокрема, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. Розуміючи важливість соціально-економічного захисту пенсіонерів залізничників, правлінням АТ «Укрзалізниця» 24.10.2022 року було прийнято рішення щодо виплати матеріальної допомоги працівникам, які вийшли на пенсію вперше в 2022 році. Після закінчення виплат за 2022 рік, правлінням АТ «Укрзалізниця» прийнято додаткове рішення 17.07.2023 року щодо виплати одноразової та додаткової матеріальної допомоги працівникам, які звільнилися та звільняються у зв`язку з виходом на пенсію у 2023 році згідно з графіком погашення. Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 поновлено виплати одноразової матеріальної допомоги працівникам акціонерного товариства «Українська залізниця», які звільнилися / будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 року, в хронологічній послідовності відповідно до дати звільнення працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію. Однак, дорученням АТ «Укрзалізниця» від 04.04.2025 починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» призупинено виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. На виконання рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 № Ц45/31 Ком.т. та листа АТ «Укрзалізниці» від 25.03.2022 № ЦЦУП-10/195 «Щодо переліку кодів видів оплат» нарахування одноразового заохочення до ювілейних дат відтерміновано до окремого рішення Товариства. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення передбачена Галузевою угодою та колективними договорами виробничих та структурних підрозділів Товариства. Але на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (зі змінами), рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 «Про деякі питання оплати праці працівників акціонерного товариства «Українська залізниця», призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою та колективними договорами підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги на оздоровлення, а тому така виплата працівникам філії, у тому числі [PERSON] не виплачувалась. Після закінчення або скасування воєнного стану виплата матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2024 роки, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті, а також виплата одноразового заохочення до ювілейних дат буде проведена у відповідності до вимог колективних договорів, укладених між профспілковими органами та адміністраціями підприємств філій та регіональних філій АТ «Укрзалізниця»". Відтак, вважає не здійснення виплати Акціонерним товариством "Українська залізниця" в день її звільнення одноразової матеріальної допомоги, додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті, матеріальної допомоги на оздоровлення та грошової винагороди з нагоди ювілею таким, що суперечить як нормам законодавства України про працю, так і положенням колективного договору і угоди, виходячи з наступного: 1. Щодо права позивачки на одержання одноразової матеріальної допомоги, додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті, матеріальної допомоги на оздоровлення та грошової винагороди з нагоди ювілею. Так, Галузева угода між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки (із змінами і доповненнями) укладена з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин залізничників (п. 1.1.). Згідно з п. 1.5. Угоди, її положення є обов`язковими для застосування при укладанні колективних договорів залізниць та їх структурних підрозділів, підприємств, організацій і установ залізничного транспорту і не обмежують права трудових колективів у розширенні соціальних гарантій та пільг за рахунок власних коштів. Угода набуває чинності з 1 січня 2002 року і діє до укладення нової Угоди. Жодна із сторін в період дії Угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань (п. 2.2., 2.3. Угоди). Пунктом 3.2.21. Угоди встановлено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, виплачувати одноразову матеріальну допомогу в залежності від стажу роботи в галузі: - до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; - від 5 до 10 років - 2 середньомісячні заробітки; - більше 10 років - 3 середньомісячні заробітки. Також, у разі звільнення працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права виплачувати їм додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі: для жінок з 15 до 20 - 1 середньомісячний заробіток, з 20 до 25 - 2 середньомісячні заробітки, з 25 до 30 - 3 середньомісячні заробітки, з 30 до 35 - 4 середньомісячні заробітки, понад 35 - 5 середньомісячних заробітків. Пунктом 3.2.18. Угоди зобов`язано надавати працівникам галузі матеріальну допомогу на оздоровлення на умовах і в розмірах, передбачених колективними договорами, а з 1.01.2007 року не менше 30 % тарифної ставки (посадового окладу). Колективний договір Відокремленого підрозділу Козятинський загін відомчої воєнізованої охорони Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" на 2015 рік містить положення подібного змісту, а саме: Пункт 8.14. При звільнені працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, виплачувати одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, а працівникам, які були прийняті на роботу після прийняття даної норми колдоговору (з 15 травня 2007 року), цю допомогу надавати в залежності від стажу роботи на залізничному транспорті: - до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; - від 5 до 10 років - 2 середньомісячні заробітки; - від 10 до 15 років - 3 середньомісячні заробітки; - більше 15 років - 5 середньомісячні заробітків У разі звільнення працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права, виплачувати їм додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі: для жінок: від 15 до 20 років - 1 середньомісячний заробіток; від 20 до 25 років - 2 середньомісячні заробітки; від 25 до 30 років - 3 середньомісячні заробітки; від 30 до 35 років - 4 середньомісячні заробітки; понад 35 років - 5 середньомісячні заробітків. Пункт 3.10. Працівникам загону які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. Пункт 3.14. Працівникам залізниці з нагоди ювілею (50, 60 та 70 років) та (або) досягнення пенсійного віку, (в т.ч. на пільгових умовах), виплачувати грошову винагороду в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки). Розмір місячної тарифної ставки визначається шляхом множення годинної тарифної ставки робітника, якому виплачується винагорода, на середньомісячну норму годин за графіком п`ятиденного робочого тижня з 10 тривалістю робочого дня 8 годин. Середньомісячна норма годин заокруглюється за правилами математики до одного знаку після коми, місячна тарифна ставка - до одної гривні. Разом з тим, належність позивачці вищевказаних допомог встановлена у Наказі (Розпорядженні) № 102-ос від 27.05.2024 (додається), а саме: виплати передбачені колективним договором п. 8.14 - 5 (п`ять) середньомісячних заробітків; виплати передбачені колективним договором п. 8.14 - 3 (три) середньомісячних заробітків (додаткова матеріальна допомога за стаж роботи у галузі 25 років); виплати передбачені колективним договором п. 3.10 - 6 (шість) прожиткових мінімумів (станом на 01.01.2024 року) матеріальна допомога на оздоровлення, будуть проведені після окремого рішення правління АТ «Українська залізниця». Спору щодо права позивачки на одержання таких допомог та їхнього розміру немає. Зокрема, такі виплати не оспорюються та є нарахованими роботодавцем, а саме: одноразова матеріальна допомога в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, яка становить 84 225,05 грн. (п. 8.14 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком оплати середньої зарплати (п. 8.14 Колективного договору - 5 середньомісячних) від 13.08.2025 року (додається); додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті в розмірі трьох середньомісячних заробітків, яка становить 50 535, 03 грн. (п. 8.14 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком оплати середньої зарплати (п. 8.14 Колективного договору - 3 середньомісячних) від 13.08.2025 року (додається); матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка становить 49 158,00 грн. (п. 3.10 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком виплат згідно п. 3.10 Колективного договору (матеріальна допомога на оздоровлення) від 13.08.2025 року (додається). Відтак, сукупна сума невиплачених роботодавцем у день мого звільнення допомог становить 183 918,08 грн. Не встановлена позивачці у Наказі (Розпорядженні) № 102-ос від 27.05.2024 та не нарахована її роботодавцем грошова винагорода з нагоди ювілею (п. 3.14 Колективного договору) в розмірі 21 627, 32 грн. Так, у позивачки як працівниці залізниці з нагоди ювілею (60 років) та досягнення нею пенсійного віку виникло право на виплату їй грошової винагороди в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки) - п. 3.14 Колективного договору. Довідка про середню зарплату за 2 місяці, видана Виробничим підрозділом "Козятинський загін воєнізованої охорони" Філії "Відомча воєнізована охорона" АТ "Укрзалізниця" підтверджує те, що у квітні 2024 р. позивачці нараховано 20 923, 50 грн., а у травні 2024 р. їй нараховано 22 331,15 грн. Відтак, (20 923, 50 грн. + 22 331,15 грн.) : 2 = 21 627,32 грн. (сума грошової винагороди з нагоди ювілею). 2. Щодо необґрунтованості доводів відповідачів про те, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 (зі змінами), рішенням правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних та виробничих підрозділів АТ «Укрзалізниця», зокрема, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. Такі доводи, як вже згадувалося, спростовуються висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.02.2025 року у справі № 211/7338/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125099054): задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив із того, що товариство призупинило виплати коштів, передбачених колективними договорами та Галузевою угодою в односторонньому порядку, не повідомивши позивачку та профспілковий органу, членом якого вона є, про ухвалення вказаного рішення, а також у порушення вимог Закону України "Про колективні договори і угоди" не ініціювали питання щодо підписання змін/доповнень до діючих колективних договорів в частині призупинення/ зміни строків виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, а такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, але аж ніяк не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом. Крім того, товариство ухвалило відповідне оспорюване рішення 14 березня 2022 року, з посиланням на статтю 11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", який набрав чинності 24 березня 2022 року. Верховний Суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх законними та обґрунтованими, викладеними за повного та всебічного розгляду справи. Аналогічна практика склалася у відповідачів й в інших справах, де вони зловживають нормами права про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану. Зокрема, як зазначено у постанові Кропивницького апеляційного суду від 23 січня 2024 року у справі № 385/1526/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116534089) доводи апеляційної скарги про те, що рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 було ухвалено за погодженням та участю відповідних профспілкових органів, є безпідставними з огляду на те, що колективний договір укладався між адміністрацію АТ «Укрзалізниця» та профспілковим комітетом Знам`янського загону відомчої воєнізованої охорони, а доказів, що вказаними учасниками вносились зміни в колективний договір щодо спірних виплат, матеріали справи не містять. Доказів внесення змін до колективного договору у 2022 році стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію за віком відповідачем до суду не надано. Тоді ж як, доказів внесення змін до Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002- 2006 роки та Колективного договору Відокремленого підрозділу Козятинський загін відомчої воєнізованої охорони Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" на 2015 рік в частині зупинення їхніх положень на момент звільнення позивачки, відповідачами не надано. Навпаки, у листі Філії "Відомча воєнізована охорона" Акціонерного товариства "Українська залізниця" від 14.08.2025 року (додається) визнається, що рішенням правління АТ «Укрзалізниця» 24.10.2022 року було відновлено виплати працівникам. Разом з тим, Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 року № 2136-IX не дозволяє роботодавцю порушувати норми Кодексу законів про працю України щодо проведення розрахунків при звільненні та встановлених для них строків: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ст. 116 КЗпП України). Іншими словами, відновивши дію колективного договору (галузевої угоди), відповідачі фактично ще й вирішили для себе не виконувати вимог ст. 116 КЗпП України й всупереч цій статті затвердити інші строки (графіки), ніж встановлені законом. Інші доводи відповідачів про те, що дорученням АТ «Укрзалізниця» від 04.04.2025 починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» призупинено виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті, не мають жодного юридичного значення для позивачки, адже вона звільнилась 03.06.2024 року, тобто до таких доручень. Попри це, такі доручення АТ «Укрзалізниця» від 04.04.2025 не узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.02.2025 року у справі № 211/7338/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125099054), оскільки дія таких положень може бути зупинена лише за взаємною згодою сторін колективного договору (галузевої угоди) у порядку, визначеному цим колективним договором (галузевою угодою). Щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки одноразової матеріальної допомоги, додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті, матеріальної допомоги на оздоровлення та грошової винагороди з нагоди ювілею. Як встановлено у ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Так, позивачка звільнена з посади 03.06.2024 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (ст. 38 КЗпП України) на підставі Наказу (Розпорядження) № 102-ос від 27.05.2024 року про припинення трудового договору. На момент звільнення позивачки та порушення роботодавцем строків розрахунку при звільненні ст. 117 КЗпП України викладена на підставі Закону № 2352-ІХ в такій редакції: "У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців". Указана редакція ст. 117 КЗпП України набрала чинності з 19.07.2022. Період стягнення середнього заробітку з 19.07.2022 до дня фактичного розрахунку при звільненні регулюється вже нині чинною редакцією ст. 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. Враховуючи те, що позивачці не було виплачено у день звільнення усіх сум, то їй належить середній заробіток за весь час затримки цих сум по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців як це визначено ст.ст. 47, 116-117 КЗпП України. Середній заробіток позивачки за весь час затримки виплати таких сум обмежується шестимісячним строком (ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, період затримки виплати, за який стягується середній заробіток позивачки становить з 04.06.2024 (наступний день за днем звільнення) по 03.12.2024 (включно) в сумі 125 888,38 грн. Це пояснюється тим, що за два останні місяці, що передували звільненню квітень і травень 2024 відповідно до Довідки про середню зарплату за 2 місяці, виданої Виробничим підрозділом "Козятинський загін воєнізованої охорони" Філії "Відомча воєнізована охорона" АТ "Укрзалізниця" середньоденна заробітна плата позивачки становить - 709.09 грн. Однак, розрахована роботодавцем середньоденна заробітна плата позивачки є заниженою та не відповідає цій же довідці. А саме, Довідка про середню зарплату за 2 місяці, видана Виробничим підрозділом "Козятинський загін воєнізованої охорони" Філії "Відомча воєнізована охорона" АТ "Укрзалізниця" підтверджує те, що у квітні 2024 р. позивачці нараховано 20 923, 50 грн., а у травні 2024 р. їй нараховано 22 331,15 грн. Відтак, у квітні 2024 р. середньоденна заробітна плата позивачки становила 951,06 грн. (20 923, 50 грн. : 22 - кількість робочих днів у квітні 2024 р.), у травні 2024 р. середньоденна заробітна плата позивачки становила 970,91 грн. (22 331,15 грн. : 23 - кількість робочих днів у травні 2024 р.). Середньоденна заробітна плата позивачки за два місяці, що передували її звільненню становить 960,98 грн. = (951,06 грн. + 970,91 грн.) : 2. В межах шестимісячного строку затримки виплати з 04.06.2024 по 03.12.2024 спливло робочих днів: 19 (червень 2024) + 23 (липень 2024) + 22 (серпень 2024) + 21 (вересень 2024) + 23 (жовтень 2024) + 21 (листопад 2024) + 2 (грудень 2024) = 131 робочий день затримки виплат при звільненні, тобто сума середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивачки становить: 131 х 960,98 грн. = 125 888,38 грн. Враховуючи те, що ціна позову дорівнює сумі усіх належних позивачці виплат (331 433,78 грн.), то сума судового збору становитиме - 3 314.34 грн. Позивачка під час розгляду справи користуватиметься професійною правничою допомогою адвоката. Орієнтована сума витрат на таку допомогу становить - 50 000 грн. Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача вважає, що зазначені вимоги не можуть бути задоволені, а факти викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України виходячи з наступного: Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Матеріальна допомога на оздоровлення - це соціальна грошова виплата працівникам, які йдуть у щорічну відпустку. Для підприємств і організацій, які не фінансуються з бюджетів, нормативного регламентування надання матеріальної допомоги на оздоровлення не передбачено, при цьому відповідні питання можуть бути визначені в колективному договорі. Колективний договір це письмовий нормативний документ, що укладається відповідно до вимог Закону України "Про колективні договори і угоди" з метою регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин між роботодавцем і працівниками. Відповідно до ч.1ст.11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022, дія якого поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022, роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору на період воєнного стану. В зв`язку з цим, рішенням правління АТ "Укрзалізниця" від 14.03.2022 (протокол засідання правління АТ "Укрзалізниця" № Ц-54/31 Ком.т.) було призупинено здійснення працівникам залізниці додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема, одноразової матеріальної допомоги при звільненні на пенсію на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Допомоги при звільненні на пенсію буде проведена після окремого рішення правління у відповідності до вимог колективних договорів, укладених між профспілковими органами та адміністраціями підприємств філій та регіональних філій АТ «Укрзалізниця». Слід зазначити, що у спільному листі АТ "Укрзалізниця" та Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України від 06.09.2022 № Ц-3-91/1459/ЦПроф/30-22 наголошується, що на період дії правого режиму воєнного стану в Україні призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. Рішенням правління АТ "Укрзалізниця" від 24.10.2022 (протокол засідання правління АТ "Укрзалізниця" № Ц-54/90 Ком.т.) було призупинено здійснення працівникам нарахування та виплату матеріальної допомоги. Отже, як вбачається з вказаного рішення правління, Відповідачем на період дії правового режиму воєнного стану в Україні було надано доручення керівникам регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління АТ «Укрзалізниця» щодо реалізації заходів відносно призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління. Звертаємо увагу суду на те, що виплата Позивачці матеріальної допомоги була лише призупинена до окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця». Факт того, що таке рішення буде прийматися Відповідачем в майбутньому, а також будуть здійснюватися відповідні виплати вказаної матеріальної допомоги свідчить і прийняття рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 (витяг з протоколу № Ц-82/63 Ком.т.), яке стосується виплат матеріальної допомоги при виході на пенсію працівників, які звільняються/будуть звільнені у 2024 році. Щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення Матеріальна допомога на оздоровлення - це соціальна грошова виплата працівникам, які йдуть у щорічну відпустку. Право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення передбачено колективним договором відокремленого підрозділу Козятинський загін відомчої воєнізованої охорони Державного територіально-галузевого об`єднання "ПівденноЗахідна залізниця" на 2015 рік. Зокрема пунктом 3.10 колективного договору передбачено, що працівникам загону які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. Матеріальна допомога на оздоровлення надається згідно з Порядком надання щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам виробничого підрозділу Козятинський загін воєнізованої охорони, який є додатком №13 до колективного договору. Згідно пункту 3.1. Порядку надання щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам виробничого підрозділу Козятинський загін воєнізованої охорони, матеріальна допомога на оздоровлення надається працівникам загону один раз у календарному році на підставі поданої заяви, як правило, при наданні щорічної відпустки не менше 14 календарних днів. Позивачці [PERSON] згідно наказу (розпорядження) № 806 від 28.07.2020 про надання відпуски, було надано щорічну відпустку за період роботи з 07.09.2019 по 06.09.2020 включно на 24 календарних днів та надано матеріальну допомогу на оздоровлення. Позивачці [PERSON] згідно наказу (розпорядження) № 528 від 16.06.2021 про надання відпуски, було надано щорічну відпустку за період роботи з 07.09.2020 по 06.09.2021 включно на 14 календарних днів та надано матеріальну допомогу на оздоровлення. Згідно наказу (розпорядження) № 498 від 15.06.2022 про надання відпуски, [PERSON] , було надано щорічну відпустку за період роботи з 07.09.2020 по 06.09.2021 включно на 10 календарних днів. Матеріальна допомога на оздоровлення не надавалася у відповідності до вимог пункту 3.1. Порядку надання щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам виробничого підрозділу Козятинський загін воєнізованої охорони. Згідно наказу (розпорядження) № 503 від 15.06.2022 про надання відпустки, [PERSON] , було надано щорічну відпустку за період роботи з 07.09.2021 по 06.09.2022 включно на 4 календарних днів. Матеріальна допомога на оздоровлення не надавалася у відповідності до вимог пункту 3.1. Порядку надання щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам виробничого підрозділу Козятинський загін воєнізованої охорони. Таким чином позовна вимога щодо стягнення з акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь позивачки матеріальної допомогу на оздоровлення в розмірі 49 158 (сорок дев`ять тисяч сто п`ятдесят вісім) грн., 00 коп. до задоволення не підлягає. Щодо виплати грошової винагороди з нагоди ювілею Протоколом № Ц-56/143 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 21.12.2021 згідно з додатком 3 до протоколу затверджено Положення про оплату праці працівників акціонерного товариства «Українська залізниця». Розділ 8 Положення регламентує порядок встановлення та виплати інших заохочувальних виплат (одноразових заохочень, премій, винагород) зокрема, за сумлінну працю з нагоди ювілею. Пунктом 8.3. Положення визначено, що Рішення щодо виплати працівнику інших заохочувальних виплат та винагород приймається керівником Підрозділу на підставі протокольного рішення Комісії з питань оплати праці відповідного рівня управління (розділ 10 цього Положення) за погодженням з відповідним профспілковим органом. Пунктом 10.1. розділу 10 Положення передбачено, що комісія утворюється наказом керівника відповідного рівня з метою забезпечення об`єктивної та справедливої оцінки результатів діяльності, встановлення максимально тісного зв`язку між результатами роботи та оплатою праці, дотримання норм цього Положення. Відповідно до п. 10.12. Положення рішення Комісії оформляється протоколом засідання, який підписує голова Комісії, у разі його відсутності - заступник голови Комісії. Після погодження протокольне рішення Комісії вводиться в дію наказом керівника відповідного рівня управління за погодженням з відповідним профспілковим органом (пункт 10.19. Положення). Листом № НОР-Козятин-25/723 від 06.11.2025 начальника загону виробничого структурного підрозділу «Козятинський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця» Олександр Гавриленко стверджується, що комісією з оплати праці виробничого підрозділу «Козятинський загін воєнізованої охорони не розглядалося питання щодо виплати заохочувальних виплат [PERSON] за сумлінну працю з нагоди ювілею. За таких обставини позовна вимога позивачки про виплату заохочувальної виплати за сумлінну працю з нагоди ювілею в розмірі 21 627 (двадцять одна тисяча шістсот двадцять сім) грн., 32 коп. є передчасною. Щодо визначення належного відповідача у справі Сторонами в цивільному процесі є позивач і Відповідач. Позивачем і Відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України). Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ст. 80 ЦК України). Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцем її знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя ст. 95 ЦК України). Від імені юридичної особи - філії як відокремленого підрозділу, створеної на підставі положення, має право виступати керівник відокремленого підрозділу, який призначається юридичною особою. Між керівником юридичної особи - філії як відокремленого підрозділу і юридичною особою, яка є засновником такого підрозділу, існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Враховуючи цивільно-правове становище філій та представництв, недопустимою є самостійна і безпосередня участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.06.2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20) зроблено висновок про те, що філії та представництва, які не є юридичними особам, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.02.2022 року у справі № 607/4090/21, від 09.02.2022 року у справі № 213/4206/19 від 07.07.2021 року у справі № 712/13066/18, від 10.11.2021 року у справі № 552/2889/20, що свідчить про сталість судової практики при вирішенні питання процесуального статусу філії чи представництва у справі. Встановлено, що акціонерне товариство «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815) є юридичною особою, яка має відокремлені підрозділи, зокрема, філію «Відомча воєнізована охорона» акціонерного товариства "Українська залізниця" (код ЄДРПОУ 40478614) та регіональну філію "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (код ЄДРПОУ 40081221). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14- 61цс18). Підсумовуючи вищевикладене, філія «Відомча воєнізована охорона» акціонерного товариства «Українська залізниця» та регіональна філія "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до положень статей 47, 48 ЦПК України не можуть виступати стороною в цивільному процесі. Отже, належним Відповідачем в даній справі є акціонерне товариство «Українська залізниця», яке повинно брати участь у справі, в тому числі, і через керівника відокремленого підрозділу. В свою чергу, на момент подачі цього позову ч.2 ст. 233 КЗпП України діяла редакція від 19.07.2022, в якій чітко зазначено, що працівник може звернутися до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні виключно у трьохмісячний строк. А, отже граничний строк, коли позивачка мала б звернутися до суду з цим позовом є дата 04.09 2024. На підтвердження цього слід навести судову практику, а саме: рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 21.02.2023 у цивільній справі № 674/1631/22 за позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення коштів при звільненні з роботи (дата набрання законної сили 31.03.2023), у якому зазначається, що "оскільки виплати позивачу передбачені колективним договором, їх призупинення відповідачем відповідає положенням статті 11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Кропивницького апеляційного суду (справа № 389/1756/24) та постанові Кропивницького апеляційного суду (справа № 389/1756/24). Вказаний Закон є чинним, не скасованим, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин". Питання правомірності введення державою окремих обмежень під час дії воєнного стану, в тому числі й з урахуванням міжнародних договорів, роз`яснено у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі № 580/2869/22. Згідно із відповіддю на відзив представник позивача зазначив, що Системний аналіз відзиву вказує нам на те, що відповідачі фактично ігнорують: - релевантні висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 05.02.2025 року у справі № 211/7338/23; - відсутність в ст. 11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" можливості в односторонньому порядку зупиняти положення колективного договору (галузевої угоди), без підписання змін/доповнень до діючого колективного договору (галузевої угоди); - відновлення на момент звільнення позивачки виплат, передбачених колективним договором (галузевою угодою), про що йдеться у рішенні правління АТ "Укрзалізниця" від 24.10.2022 (протокол № Ц-54/90 Ком.т.); - заборону зміни роботодавцем встановлених ст. 116 КЗпП України строків проведення розрахунку із працівником при звільненні та дію цих норм під час воєнного стану. 2. Відповідачі у своєму відзиві вводять суд в оману щодо, нібито, призупинення дії колективного договору (галузевої угоди), а саме вказують те, що: роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору на період воєнного стану, в зв`язку з цим, рішенням правління АТ "Укрзалізниця" від 14.03.2022 (протокол засідання правління АТ "Укрзалізниця" № Ц-54/31 Ком.т.) було призупинено здійснення працівникам залізниці додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, а рішенням правління АТ "Укрзалізниця" від 24.10.2022 (протокол засідання правління АТ "Укрзалізниця" № Ц-54/90 Ком.т.) було призупинено здійснення працівникам нарахування та виплату матеріальної допомоги. Однак, доказів внесення змін/доповнень до Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки та Колективного договору Відокремленого підрозділу Козятинський загін відомчої воєнізованої охорони Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" на 2015 рік в частині зупинення їхніх положень на момент звільнення позивачки, відповідачами не надано. Навпаки, до відзиву долучено рішення правління АТ «Укрзалізниця», які прийнято роботодавцем в односторонньому порядку без подальшого внесення змін/доповнень до галузевої угоди чи колективного договору за взаємною згодою їхніх сторін. Крім того, у листі Філії "Відомча воєнізована охорона" Акціонерного товариства "Українська залізниця" від 14.08.2025 року (знаходиться у матеріалах справи) визнається, що рішенням правління АТ «Укрзалізниця» 24.10.2022 року було відновлено виплати працівникам (таке рішення відповідач долучив до свого відзиву). Можемо виснувати те, що у день звільнення позивачки - 03.06.2024 року (Наказ (Розпорядження) № 102-ос від 27.05.2024) у роботодавця не було жодних правових підстав для не виплати їй спірних сум матеріальних допомог та грошової винагороди. Роботодавець, навіть, самостійно їх відновив, а зараз в суді з невідомих нам причин зазначає про, нібито, їхнє призупинення. Відповідачі помилково тлумачать зміст норм ст. 11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), які дозволяли роботодавцю здійснювати ініціативу щодо зупинення окремих положень колективного договору, а не зупиняти їх в односторонньому порядку. Крім того, мова в цій статті йде лише про колективний договір, натомість, відповідачі не мали права ініціювати зупинення положень Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки. Усі доводи відповідачів спростовуються висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.02.2025 року у справі № 211/7338/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125099054): задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив із того, що товариство призупинило виплати коштів, передбачених колективними договорами та Галузевою угодою в односторонньому порядку, не повідомивши позивачку та профспілковий органу, членом якого вона є, про ухвалення вказаного рішення, а також у порушення вимог Закону України "Про колективні договори і угоди" не ініціювали питання щодо підписання змін/доповнень до діючих колективних договорів в частині призупинення/ зміни строків виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, а такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, але аж ніяк не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом. Крім того, товариство ухвалило відповідне оспорюване рішення 14 березня 2022 року, з посиланням на статтю 11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", який набрав чинності 24 березня 2022 року. Верховний Суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх законними та обґрунтованими, викладеними за повного та всебічного розгляду справи. Аналогічна практика склалася у відповідачів й в інших справах, де вони зловживають нормами права про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, зокрема, ухвалено постанови Кропивницького апеляційного суду від 18 травня 2023 року у справі № 387/909/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110982729), від 23 січня 2024 року у справі № 385/1526/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116534089), постанову Вінницького апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 130/2675/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110307085), постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року у справі № 212/8037/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118187755), про які більш детально йдеться у позовній заяві. Разом з тим, згаданий Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 року № 2136-IX не дозволяє роботодавцю порушувати норми Кодексу законів про працю України щодо проведення розрахунків при звільненні та встановлених для них строків: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ст. 116 КЗпП України). Іншими словами, відновивши дію колективного договору (галузевої угоди), відповідачі фактично ще й вирішили для себе не виконувати вимог ст. 116 КЗпП України й всупереч цій статті затвердити інші строки (графіки), ніж встановлені законом. Належність позивачці допомог встановлена у Наказі (Розпорядженні) № 102-ос від 27.05.2024 (знаходиться у матеріалах справи), а саме: виплати передбачені колективним договором п. 8.14 - 5 (п`ять) середньомісячних заробітків; виплати передбачені колективним договором п. 8.14 - 3 (три) середньомісячних заробітків (додаткова матеріальна допомога за стаж роботи у галузі 25 років); виплати передбачені колективним договором п. 3.10 - 6 (шість) прожиткових мінімумів (станом на 01.01.2024 року) матеріальна допомога на оздоровлення. Спору щодо права позивачки на одержання таких допомог та їхнього розміру немає. Зокрема, такі виплати не оспорюються та є нарахованими роботодавцем, а саме: - одноразова матеріальна допомога в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, яка становить 84 225,05 грн. (п. 8.14 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком оплати середньої зарплати (п. 8.14 Колективного договору - 5 середньомісячних) від 13.08.2025 року (знаходиться у матеріалах справи); - додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті в розмірі трьох середньомісячних заробітків, яка становить 50 535, 03 грн. (п. 8.14 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком оплати середньої зарплати (п. 8.14 Колективного договору - 3 середньомісячних) від 13.08.2025 року (знаходиться у матеріалах справи); - матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка становить 49 158,00 грн. (п. 3.10 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком виплат згідно п. 3.10 Колективного договору (матеріальна допомога на оздоровлення) від 13.08.2025 року (знаходиться у матеріалах справи). 3. Доводи відповідачів щодо не виплати позивачці матеріальної допомоги на оздоровлення та грошової винагороди з нагоди ювілею не відповідають як положенням колективного договору (галузевої угоди), так і ст. 116 КЗпП України. Так, пунктом 3.2.18. Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки зобов`язано надавати працівникам галузі матеріальну допомогу на оздоровлення на умовах і в розмірах, передбачених колективними договорами, а з 1.01.2007 року не менше 30 % тарифної ставки (посадового окладу). Колективний договір Відокремленого підрозділу Козятинський загін відомчої воєнізованої охорони Державного територіально-галузевого об`єднання "ПівденноЗахідна залізниця" на 2015 рік містить положення, а саме: Пункт 3.10. Працівникам загону які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. Пункт 3.14. Працівникам залізниці з нагоди ювілею (50, 60 та 70 років) та (або) досягнення пенсійного віку, (в т.ч. на пільгових умовах), виплачувати грошову винагороду в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки). Питання щодо дії вищевказаних положень колективного договору (галузевої угоди) на момент звільнення позивачки та неможливість їх зупинення роботодавцем в односторонньому порядку вже розглядалося вище з огляду на зміст ст. 11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" та висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.02.2025 року у справі № 211/7338/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125099054). Доводи відповідачів щодо матеріальної допомоги на оздоровлення не відповідають Наказу (Розпорядженню) № 102-ос від 27.05.2024 (знаходиться у матеріалах справи), яким встановлено виплату позивачці матеріальної допомоги на оздоровлення (п. 3.10 Колективного договору) - 6 (шість) прожиткових мінімумів та Розрахунку виплат згідно п. 3.10 Колективного договору (матеріальна допомога на оздоровлення) від 13.08.2025 року, згідно з яким вона становить 49 158,00 грн. (знаходяться у матеріалах справи). Будь-яких змін чи доповнень до Наказу (Розпорядження) № 102-ос від 27.05.2024 роботодавцем не вносилось. Тому такий є чинним та має юридичне значення щодо права позивачки на матеріальну допомогу на оздоровлення. Відповідачі у своєму відзиві є непослідовними, адже встановивши в Наказі (Розпорядженні) № 102-ос від 27.05.2024 право позивачки на матеріальну допомогу та зробивши її розрахунок, вони зазначають, що така їй, нібито, не належить через використання відпустки відповідної кількості днів. Однак, у п. 3.10. Колективного договору немає жодних застережень щодо тривалості відпустки чи кількості її днів, що використовуються працівником. Що ж стосується грошової винагороди з нагоди ювілею, то така не встановлена у Наказі (Розпорядженні) № 102-ос від 27.05.2024 та не нарахована роботодавцем. Попри те, право на її одержання належить позивачці згідно з п. 3.14 Колективного договору. Доводи відповідачів про те, що комісією з оплати праці виробничого підрозділу Козятинський загін воєнізованої охорони не розглядалося питання щодо виплати заохочувальних виплат [PERSON] за сумлінну працю з нагоди ювілею не можуть бути підставою для її не нарахування та не виплати роботодавцем, адже згідно з п. 3.14 Колективного договору, право на її одержання виникає з нагоди ювілею та (або) досягнення пенсійного віку, але аж ніяк не пов`язане із прийняттям комісією з оплати праці рішення. Обов`язок відповідачів щодо виплати вищевказаних сум виник у день звільнення позивачки та провадиться у такий день, а не інший строк (ст. 116 КЗпП України). Тому, позовні вимоги не можуть бути передчасними, а зобов`язання роботодавця не можуть виконуватися у інший строк, аніж той, що встановлений у ст. 116 КЗпП України. 4. Щодо строку звернення до суду за захистом трудових прав позивачки, то такий встановлений у ст. 233 Кодексу законів про працю України. Так, відповідно до ч. 2 цієї статті, працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Днем одержання позивачкою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні є 13.08.2025 року, що підтверджується листом Філії "Відомча воєнізована охорона" Акціонерного товариства "Українська залізниця" від 26.09.2025 року (знаходиться у матеріалах справи). У Листі від 26.09.2025 року йдеться про те, що у зв`язку з перебоями в роботі системи електронного документообігу в АТ «Укрзалізниця», що унеможливило повноцінну роботу з електронними каналами зв`язку, повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільнені було направлено на ім`я [PERSON] [INFO] . Як додаток до цього листа надано скріншот повідомлення (знаходиться у матеріалах справи), із якого теж вбачається одержання позивачкою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні лише 13.08.2025 року. Враховуючи те, що юридичний факт одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, в розумінні норм ст. 233 Кодексу законів про працю України, зумовлює перебіг тримісячного строку звернення до суду, то не одержавши раніше такого повідомлення від роботодавця у позивачки не було можливості встановити складові сум, нарахованих та виплачених їй при звільненні, а відтак, і звернутися до суду за захистом своїх трудових прав. Всі інші доводи відповідачів, викладені у поданому ними відзиві, не мають значення для правильного вирішення цієї справи, та спрямовані на введення суду в оману. В томі числі, щодо правового статусу співвідповідачів - Філії "Відомча воєнізована охорона" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", відомості про яких містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та які мають ідентифікаційні коди юридичних осіб: 40478614 і 40081221 відповідно. Представник позивача надав до суду додаткові пояснення у справі, вказав, що Під час розгляду справи відповідачі надають суду пояснення, якими намагаються спростувати належність позивачці матеріальних допомог. Однак, всупереч таким доводам, матеріальні допомоги, а точніше, право позивачки на їхнє одержання, раніше було встановлено у Наказі (Розпорядженні) її роботодавця № 102-ос від 27.05.2024, який знаходиться в матеріалах справи. Відтак, оспорювати право позивачки на раніше нараховані, але не виплачені їй роботодавцем суми матеріальних допомог є неможливим, адже такі вже визначені чинним Наказом (Розпорядженням)роботодавця, який є обов`язковим до виконання. Зокрема, у Наказі (Розпорядженні) № 102-ос від 27.05.2024 встановлено, що: виплати передбачені колективним договором п. 8.14 - 5 (п`ять) середньомісячних заробітків; виплати передбачені колективним договором п. 8.14 - 3 (три) середньомісячних заробітків (додаткова матеріальна допомога за стаж роботи у галузі 25 років); виплати передбачені колективним договором п. 3.10 - 6 (шість) прожиткових мінімумів (станом на 01.01.2024 року) матеріальна допомога на оздоровлення, будуть проведені після окремого рішення правління АТ «Українська залізниця». Разом з тим, вищевказані допомоги не були виплачені позивачці у день її звільнення як це визначено ст.ст. 47, 116 КЗпП України. Такі допомоги та їхній розмір не оспорюються та є нарахованими роботодавцем, а саме: - одноразова матеріальна допомога в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, яка становить 84 225,05 грн. (п. 8.14 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком оплати середньої зарплати (п. 8.14 Колективного договору - 5 середньомісячних) від 13.08.2025 року (знаходиться у матеріалах справи); - додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті в розмірі трьох середньомісячних заробітків, яка становить 50 535, 03 грн. (п. 8.14 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком оплати середньої зарплати (п. 8.14 Колективного договору - 3 середньомісячних) від 13.08.2025 року (знаходиться у матеріалах справи); - матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка становить 49 158,00 грн. (п. 3.10 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком виплат згідно п. 3.10 Колективного договору (матеріальна допомога на оздоровлення) від 13.08.2025 року (знаходиться у матеріалах справи). Доводи відповідачів щодо матеріальної допомоги на оздоровлення не відповідають Наказу (Розпорядженню) № 102-ос від 27.05.2024, яким встановлено виплату позивачці матеріальної допомоги на оздоровлення (п. 3.10 Колективного договору) - 6 (шість) прожиткових мінімумів та Розрахунку виплат згідно п. 3.10 Колективного договору (матеріальна допомога на оздоровлення) від 13.08.2025 року, згідно з яким вона становить 49 158,00 грн. (знаходяться у матеріалах справи). Відповідачі є непослідовними, адже встановивши в Наказі (Розпорядженні) № 102-ос від 27.05.2024 право позивачки на матеріальну допомогу та зробивши її розрахунок, вони під час розгляду справи заявляють, що така їй, нібито, не належить. Однак, будь-яких змін чи доповнень до Наказу (Розпорядження) № 102-ос від 27.05.2024 роботодавцем не вносилось. Тому, такий є чинним та має юридичне значення щодо права позивачки на матеріальну допомогу на оздоровлення. Єдиною не встановленою позивачці у Наказі (Розпорядженні) № 102- ос від 27.05.2024 та не нарахованою її роботодавцем є грошова винагорода з нагоди ювілею (п. 3.14 Колективного договору) в розмірі 21 627, 32 грн. Разом з тим, у позивачки як працівниці залізниці з нагоди ювілею (60 років) та досягнення нею пенсійного віку виникло право на виплату їй грошової винагороди в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки) - п. 3.14 Колективного договору. Доводи відповідачів про те, що комісією з оплати праці виробничого підрозділу Козятинський загін воєнізованої охорони не розглядалося питання щодо виплати заохочувальних виплат [PERSON] за сумлінну працю з нагоди ювілею не можуть бути підставою для її не нарахування та не виплати роботодавцем, адже згідно з п. 3.14 Колективного договору, право на її одержання виникає з нагоди ювілею та (або) досягнення пенсійного віку, але аж ніяк не пов`язане із прийняттям комісією з оплати праці рішення. Обов`язок відповідачів щодо виплати вищевказаних сум виник у день звільнення позивачки та провадиться у такий день, а не інший строк (ст. 116 КЗпП України). Тому, зобов`язання роботодавця не можуть виконуватися у інший строк, аніж той, що встановлений у ст. 116 КЗпП України. Підсумовуючи, варто зауважити те, що відповідачі фактично ігнорують: - релевантні висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 05.02.2025 року у справі № 211/7338/23; - відсутність в ст. 11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" можливості в односторонньому порядку зупиняти положення колективного договору (галузевої угоди), без підписання змін/доповнень до діючого колективного договору (галузевої угоди); - відновлення на момент звільнення позивачки виплат, передбачених колективним договором (галузевою угодою), про що йдеться у рішенні правління АТ "Укрзалізниця" від 24.10.2022 (протокол № Ц-54/90 Ком.т.), яке не надавалося відповідачами суду на виконання вимог ухвали, а пізніше, було ними надане неналежної якості аби не було змоги встановити зміст такого рішення; - заборону зміни роботодавцем встановлених ст. 116 КЗпП України строків проведення розрахунку із працівником при звільненні та дію цих норм під час воєнного стану. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 22.10.2025 року Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу прийнято до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник позивача заявив клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в якому просив стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн., 00 коп. Представник відповідача заявив клопотання в якому зазначив, що сторона Відповідача не вбачає підстав для відшкодування витрат стороні Позивача на професійну правничу допомогу адвоката у повному обсязі заявленої грошової суми в розмірі 30 000 грн. 00 коп., у зв`язку з тим, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для Відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. [PERSON] , [INFO] , працювала у Виробничому підрозділі "Козятинський загін воєнізованої охорони" Філії "Відомча воєнізована охорона" Акціонерного товариства "Українська залізниця". Звільнена з посади 03.06.2024 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (ст. 38 Кодексу законів про працю України, далі - КЗпП України) на підставі Наказу (Розпорядження) № 102-ос від 27.05.2024 про припинення трудового договору (контракту) - додається. Відомості аналогічного змісту підтверджуються записом № 16 від 03.06.2024, зробленим у трудовій книжці [NUMBER] від 01.04.1983 року (додається). Як відомо, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок в цей же день (ст.ст. 47, 116 КЗпП України). Однак, її не було видано в день звільнення письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні та не здійснено виплати усіх належних її при звільненні сум (не проведено розрахунку). У Наказі (Розпорядженні) № 102-ос від 27.05.2024 встановлено, що: виплати передбачені колективним договором п. 8.14 - 5 (п`ять) середньомісячних заробітків; виплати передбачені колективним договором п. 8.14 - 3 (три) середньомісячних заробітків (додаткова матеріальна допомога за стаж роботи у галузі 25 років); виплати передбачені колективним договором п. 3.10 - 6 (шість) прожиткових мінімумів (станом на 01.01.2024 року) матеріальна допомога на оздоровлення, будуть проведені після окремого рішення правління АТ «Українська залізниця». Вищевказані допомоги не були її виплачені у день звільнення як це визначено ст.ст. 47, 116 КЗпП України. Такі допомоги та їхній розмір не оспорюються та є нарахованими роботодавцем, а саме: - одноразова матеріальна допомога в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, яка становить 84 225,05 грн. (п. 8.14 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком оплати середньої зарплати (п. 8.14 Колективного договору - 5 середньомісячних) від 13.08.2025 року (додається); - додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті в розмірі трьох середньомісячних заробітків, яка становить 50 535, 03 грн. (п. 8.14 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком оплати середньої зарплати (п. 8.14 Колективного договору - 3 середньомісячних) від 13.08.2025 року (додається); - матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка становить 49 158,00 грн. (п. 3.10 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком виплат згідно п. 3.10 Колективного договору (матеріальна допомога на оздоровлення) від 13.08.2025 року (додається). Сукупна сума невиплачених роботодавцем у день мого звільнення допомог становить 183 918,08 грн. Спору щодо права позивачки на одержання таких допомог та їхнього розміру немає. Не встановлена позивачці у Наказі (Розпорядженні) № 102-ос від 27.05.2024 та не нарахована її роботодавцем грошова винагорода з нагоди ювілею (п. 3.14 Колективного договору) в розмірі 21 627, 32 грн. Повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні (додається) видано позивачці роботодавцем лише 13.08.2025 року, що підтверджується листом Філії "Відомча воєнізована охорона" Акціонерного товариства "Українська залізниця" від 26.09.2025 року (додається). Також, позивачці належить середній заробіток за весь час затримки виплати їй сум при звільненні (ст. 116 КЗпП України) з 04.06.2024 року по 03.12.2024 року (не більш як за шість місяців) в сумі 125 888,38 грн. Листом Філії "Відомча воєнізована охорона" Акціонерного товариства "Українська залізниця" від 14.08.2025 (додається) повідомлено її наступне: "Відповідно до Положення про філію «Відомча воєнізована охорона» акціонерного товариства «Українська залізниця», філія є відокремленим підрозділом АТ «Укрзалізниця», який не має статусу юридичної особи, діє від імені АТ «Укрзалізниця» Згідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2136-ІХ (зі змінами), дія якого поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022, роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору на період воєнного стану. У зв`язку із чим, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 (зі змінами), рішенням правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних та виробничих підрозділів АТ «Укрзалізниця», зокрема, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. Розуміючи важливість соціально-економічного захисту пенсіонерів залізничників, правлінням АТ «Укрзалізниця» 24.10.2022 року було прийнято рішення щодо виплати матеріальної допомоги працівникам, які вийшли на пенсію вперше в 2022 році. Після закінчення виплат за 2022 рік, правлінням АТ «Укрзалізниця» прийнято додаткове рішення 17.07.2023 року щодо виплати одноразової та додаткової матеріальної допомоги працівникам, які звільнилися та звільняються у зв`язку з виходом на пенсію у 2023 році згідно з графіком погашення. Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 поновлено виплати одноразової матеріальної допомоги працівникам акціонерного товариства «Українська залізниця», які звільнилися / будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 року, в хронологічній послідовності відповідно до дати звільнення працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію. Однак, дорученням АТ «Укрзалізниця» від 04.04.2025 починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» призупинено виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. На виконання рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 № Ц45/31 Ком.т. та листа АТ «Укрзалізниці» від 25.03.2022 № ЦЦУП-10/195 «Щодо переліку кодів видів оплат» нарахування одноразового заохочення до ювілейних дат відтерміновано до окремого рішення Товариства. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення передбачена Галузевою угодою та колективними договорами виробничих та структурних підрозділів Товариства. Але на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (зі змінами), рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 «Про деякі питання оплати праці працівників акціонерного товариства «Українська залізниця», призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою та колективними договорами підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги на оздоровлення, а тому така виплата працівникам філії, у тому числі [PERSON] не виплачувалась. Після закінчення або скасування воєнного стану виплата матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2024 роки, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті, а також виплата одноразового заохочення до ювілейних дат буде проведена у відповідності до вимог колективних договорів, укладених між профспілковими органами та адміністраціями підприємств філій та регіональних філій АТ «Укрзалізниця»". Галузева угода між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки (із змінами і доповненнями) укладена з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин залізничників (п. 1.1.). Згідно з п. 1.5. Угоди, її положення є обов`язковими для застосування при укладанні колективних договорів залізниць та їх структурних підрозділів, підприємств, організацій і установ залізничного транспорту і не обмежують права трудових колективів у розширенні соціальних гарантій та пільг за рахунок власних коштів. Угода набуває чинності з 1 січня 2002 року і діє до укладення нової Угоди. Жодна із сторін в період дії Угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань (п. 2.2., 2.3. Угоди). Пунктом 3.2.21. Угоди встановлено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, виплачувати одноразову матеріальну допомогу в залежності від стажу роботи в галузі: - до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; - від 5 до 10 років - 2 середньомісячні заробітки; - більше 10 років - 3 середньомісячні заробітки. Також, у разі звільнення працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права виплачувати їм додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі: для жінок з 15 до 20 - 1 середньомісячний заробіток, з 20 до 25 - 2 середньомісячні заробітки, з 25 до 30 - 3 середньомісячні заробітки, з 30 до 35 - 4 середньомісячні заробітки, понад 35 - 5 середньомісячних заробітків. Пунктом 3.2.18. Угоди зобов`язано надавати працівникам галузі матеріальну допомогу на оздоровлення на умовах і в розмірах, передбачених колективними договорами, а з 1.01.2007 року не менше 30 % тарифної ставки (посадового окладу). Колективний договір Відокремленого підрозділу Козятинський загін відомчої воєнізованої охорони Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" на 2015 рік містить положення подібного змісту, а саме: Пункт 8.14. При звільнені працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, виплачувати одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, а працівникам, які були прийняті на роботу після прийняття даної норми колдоговору (з 15 травня 2007 року), цю допомогу надавати в залежності від стажу роботи на залізничному транспорті: - до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; - від 5 до 10 років - 2 середньомісячні заробітки; - від 10 до 15 років - 3 середньомісячні заробітки; - більше 15 років - 5 середньомісячні заробітків У разі звільнення працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права, виплачувати їм додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі: для жінок: від 15 до 20 років - 1 середньомісячний заробіток; від 20 до 25 років - 2 середньомісячні заробітки; від 25 до 30 років - 3 середньомісячні заробітки; від 30 до 35 років - 4 середньомісячні заробітки; понад 35 років - 5 середньомісячні заробітків. Пункт 3.10. Працівникам загону які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. Пункт 3.14. Працівникам залізниці з нагоди ювілею (50, 60 та 70 років) та (або) досягнення пенсійного віку, (в т.ч. на пільгових умовах), виплачувати грошову винагороду в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки). Розмір місячної тарифної ставки визначається шляхом множення годинної тарифної ставки робітника, якому виплачується винагорода, на середньомісячну норму годин за графіком п`ятиденного робочого тижня з 10 тривалістю робочого дня 8 годин. Середньомісячна норма годин заокруглюється за правилами математики до одного знаку після коми, місячна тарифна ставка - до одної гривні. Разом з тим, належність позивачці вищевказаних допомог встановлена у Наказі (Розпорядженні) № 102-ос від 27.05.2024 (додається), а саме: виплати передбачені колективним договором п. 8.14 - 5 (п`ять) середньомісячних заробітків; виплати передбачені колективним договором п. 8.14 - 3 (три) середньомісячних заробітків (додаткова матеріальна допомога за стаж роботи у галузі 25 років); виплати передбачені колективним договором п. 3.10 - 6 (шість) прожиткових мінімумів (станом на 01.01.2024 року) матеріальна допомога на оздоровлення, будуть проведені після окремого рішення правління АТ «Українська залізниця». Спору щодо права позивачки на одержання таких допомог та їхнього розміру немає. Зокрема, такі виплати не оспорюються та є нарахованими роботодавцем, а саме: одноразова матеріальна допомога в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, яка становить 84 225,05 грн. (п. 8.14 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком оплати середньої зарплати (п. 8.14 Колективного договору - 5 середньомісячних) від 13.08.2025 року (додається); додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті в розмірі трьох середньомісячних заробітків, яка становить 50 535, 03 грн. (п. 8.14 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком оплати середньої зарплати (п. 8.14 Колективного договору - 3 середньомісячних) від 13.08.2025 року (додається); матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка становить 49 158,00 грн. (п. 3.10 Колективного договору) та підтверджується наданим роботодавцем розрахунком виплат згідно п. 3.10 Колективного договору (матеріальна допомога на оздоровлення) від 13.08.2025 року (додається). Відтак, сукупна сума невиплачених роботодавцем у день мого звільнення допомог становить 183 918,08 грн. Не встановлена позивачці у Наказі (Розпорядженні) № 102-ос від 27.05.2024 та не нарахована її роботодавцем грошова винагорода з нагоди ювілею (п. 3.14 Колективного договору) в розмірі 21 627, 32 грн. Так, у позивачки як працівниці залізниці з нагоди ювілею (60 років) та досягнення нею пенсійного віку виникло право на виплату їй грошової винагороди в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки) - п. 3.14 Колективного договору. Довідка про середню зарплату за 2 місяці, видана Виробничим підрозділом "Козятинський загін воєнізованої охорони" Філії "Відомча воєнізована охорона" АТ "Укрзалізниця" підтверджує те, що у квітні 2024 р. позивачці нараховано 20 923, 50 грн., а у травні 2024 р. їй нараховано 22 331,15 грн. Відтак, (20 923, 50 грн. + 22 331,15 грн.) : 2 = 21 627,32 грн. (сума грошової винагороди з нагоди ювілею). 2. Щодо необґрунтованості доводів відповідачів про те, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 (зі змінами), рішенням правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних та виробничих підрозділів АТ «Укрзалізниця», зокрема, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. Позивачка звільнена з посади 03.06.2024 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (ст. 38 КЗпП України) на підставі Наказу (Розпорядження) № 102-ос від 27.05.2024 року про припинення трудового договору. На момент звільнення позивачки та порушення роботодавцем строків розрахунку при звільненні ст. 117 КЗпП України викладена на підставі Закону № 2352-ІХ в такій редакції: "У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців". Указана редакція ст. 117 КЗпП України набрала чинності з 19.07.2022. Період стягнення середнього заробітку з 19.07.2022 до дня фактичного розрахунку при звільненні регулюється вже нині чинною редакцією ст. 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. Враховуючи те, що позивачці не було виплачено у день звільнення усіх сум, то їй належить середній заробіток за весь час затримки цих сум по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців як це визначено ст.ст. 47, 116-117 КЗпП України. Середній заробіток позивачки за весь час затримки виплати таких сум обмежується шестимісячним строком (ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, період затримки виплати, за який стягується середній заробіток позивачки становить з 04.06.2024 (наступний день за днем звільнення) по 03.12.2024 (включно) в сумі 125 888,38 грн. Це пояснюється тим, що за два останні місяці, що передували звільненню квітень і травень 2024 відповідно до Довідки про середню зарплату за 2 місяці, виданої Виробничим підрозділом "Козятинський загін воєнізованої охорони" Філії "Відомча воєнізована охорона" АТ "Укрзалізниця" середньоденна заробітна плата позивачки становить - 709.09 грн. Однак, розрахована роботодавцем середньоденна заробітна плата позивачки є заниженою та не відповідає цій же довідці. А саме, Довідка про середню зарплату за 2 місяці, видана Виробничим підрозділом "Козятинський загін воєнізованої охорони" Філії "Відомча воєнізована охорона" АТ "Укрзалізниця" підтверджує те, що у квітні 2024 р. позивачці нараховано 20 923, 50 грн., а у травні 2024 р. їй нараховано 22 331,15 грн. Відтак, у квітні 2024 р. середньоденна заробітна плата позивачки становила 951,06 грн. (20 923, 50 грн. : 22 - кількість робочих днів у квітні 2024 р.), у травні 2024 р. середньоденна заробітна плата позивачки становила 970,91 грн. (22 331,15 грн. : 23 - кількість робочих днів у травні 2024 р.). Середньоденна заробітна плата позивачки за два місяці, що передували її звільненню становить 960,98 грн. = (951,06 грн. + 970,91 грн.) : 2. В межах шестимісячного строку затримки виплати з 04.06.2024 по 03.12.2024 спливло робочих днів: 19 (червень 2024) + 23 (липень 2024) + 22 (серпень 2024) + 21 (вересень 2024) + 23 (жовтень 2024) + 21 (листопад 2024) + 2 (грудень 2024) = 131 робочий день затримки виплат при звільненні, тобто сума середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивачки становить: 131 х 960,98 грн. = 125 888,38 грн. ІV. Норми права. Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19). Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч.2 ст. 233 КЗпП). Згідно частини 1 статті 11Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15), у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16), у постанові від 15.06.2020 р. (справа № 337/1279/17, провадження № 61-14960ск19). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до приписів Конституційного Суду, викладених у рішенні № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року, надано офіційне тлумачення положення ч.2 ст. 233 КЗпП та ст.ст.1,12 Закону України «Про оплату праці» роз`яснено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема, й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підтверджено, що відповідно до ст.116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання обов`язку - наступає передбачена ст.117 КЗпП відповідальність. Відповідно до приписів Конституційного Суду, викладених у рішенні № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року, надано офіційне тлумачення положення ч.2 ст. 233 КЗпП та ст.ст.1,12 Закону України «Про оплату праці» роз`яснено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема, й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. V. Оцінка суду. Суд вислухавши сторони, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожен окремо та в сукупності, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне. З врахуванням вимог ст.233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом відповідачем не пропущено, оскільки в абзаці другом статті 233КЗпП України встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні ( стаття 116 ). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Суд погоджується з позовними вимогами позивача, вважаючи їх обґрунтованими враховуючи вище викладене. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідачем не надано доказів внесення змін до угоди стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема, одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги. Правових підстав для призупинення виплати позивачу одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком у відповідача не було, будь-яких змін до колективного договору, наказу про звільнення не вносилося. Крім того, спростувань вищевказаних розрахунків позивача відповідачем суду не надано, а тому суд з ними погоджується. Таким чином, в судовому засіданні встановлено порушення відповідачем права позивача на отримання належних йому при звільненні сум матеріальної допомоги при виході на пенсію, матеріальної допомоги на оздоровлення, середнього заробітку за час затримки належних сум при звільненні, у строки, зазначені в Статтею 117 КЗпП України. Вказані порушення тягнуть за собою передбачену статтею 117 КЗпП України відповідальність у вигляді необхідності виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, сум матеріальної допомоги при виході на пенсію, матеріальної допомоги на оздоровлення. Підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника не вбачається. Підстави на які посилається представник відповідача для застосування позовної давності до даних вимог відсутні, а тому доводи відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення. Щодо судових витрат Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, позивач є особою, звільненою від сплати судового збору, п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на користь держави. Відповідно до частин першої шостої ст. 137 ЦК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України). Як убачається із Актом наданих послуг (професійної правничої допомоги) № 12/11 від 12 листопада 2025 року (знаходиться у матеріалах справи) підтверджується те, що адвокат надав позивачці професійну правничу допомогу у справі № 688/5105/25, включаючи її досудову підготовку, що відповідає умовам Договору про надання правової допомоги № 01 від 01 липня 2025 року. Згідно з цим Актом розмір гонорару Адвоката становить 20 000 грн. Актом наданих послуг (професійної правничої допомоги) № 18/03 від 18 березня 2026 року (додається) підтверджується, що адвокат надав Клієнтці професійну правничу допомогу у справі № 688/5105/25, включаючи її досудову підготовку, що відповідає умовам Договору про надання правової допомоги № 01 від 01 липня 2025 року. Розмір гонорару Адвоката згідно з цим Актом становить 10 000 грн., зокрема, детальний опис наданих послуг, виконаних Адвокатом є наступним: підготовка та подання відповіді на відзив в інтересах Клієнтки - 6 000 грн.; підготовка та подання додаткових пояснень в інтересах Клієнтки - 4 000 грн. Отже, заявлена представником позивача сума витрат на правову допомогу підлягає відшкодуванню враховуючи обсяг робіт наданим представником позивача по даному спорі.

Outcome: approved