Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх вимог послався на наступні обставини. 06.01.2018 року він з відповідачкою зареєстрував шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року, по цивільній справі № 182/2247/19 (провадження № 2-н/0182/183/2019), з позивача на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку та всіх доходів кожного місяця, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року, по цивільній справі № 182/477/20 (провадження № 2-н/0182/89/2020), з позивача на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку та всіх доходів кожного місяця, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, позивач зазначає, що під час розгляду першої заяви про стягнення з нього аліментів на сина [PERSON] , він особисто не заперечував, оскільки його позиція як батька була спрямована на досягнення спільного інтересу між ним та відповідачкою щодо визначення розміру аліментів, необхідних та достатніх для утримання спільної малолітньої дитини. Під час розгляду другої заяви про стягнення з нього аліментів на сина [PERSON] , він не був згодний з розміром аліментів, але в той час був карантин, пов`язаний з КОВІД-19 та наказ було винесено без виклику сторін в судове засідання, в порядку наказного провадження, тому він був позбавлений можливості пояснити, що аліменти на двох дітей повинні бути у розмірі 1/3 частини заробітної плати. Відповідачка в своїй заяві про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] навмисно не вказала, що вже отримує від нього аліменти на свою користь в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) на утримання старшої дитини, хоча, була повинна була зазначити про цей факт у заяві, оскільки він суттєво впливає на розмір присуджених аліментів. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позивач змушений звернутись до суду та просить ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] , на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року по цивільній справі № 182/2247/19 (провадження № 2-н/0182/183/2019), на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення сином повноліття (в сукупності на двох дітей 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), а також зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] , на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року по цивільній справі № 182/477/20 (провадження № 2-н/0182/89/2020), на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення сином повноліття (в сукупності на двох дітей 1/3 частини з усіх видів мого заробітку (доходу). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2025 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, було роз`яснено, що позивач у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву має право на подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (а.с.28-29). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідачка про розгляд справи повідомлялась неодноразово належним чином, однак, своїм правом на подання відзиву не скористалась. Конверт, який був направлений за адресою останнього відомого її місця проживання, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.31). Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, з 06 січня 2018 року 27 липня 2024 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.5-7). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.9, 13). Судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року по цивільній справі № 182/2247/19 (провадження № 2-н/0182/183/2019), з позивача на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку та всіх доходів кожного місяця, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.10). Крім цього, судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року по цивільній справі № 182/477/20 (провадження № 2-н/0182/89/2020), з позивача на користь відповідачки були стягнуті аліменти утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку та всіх доходів кожного місяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.14). Як вбачається з матеріалів справи, на підставі вищевказаних судових наказів, були відкритті виконавчі провадження, про що свідчать довідки, з яких, зокрема, й вбачається, що у позивача заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.12, 16). Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, предметом доказування у спорі щодо зміни розміру аліментів, які підлягають стягненню за рішенням суду є зміна матеріального стану, сімейного стану платника аліментів. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачаються обставини, які на теперішній час впливають на розмір присуджених аліментів, а саме: стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] на користь відповідачки по справі, тобто, на кожну дитину - по 1/4 частини заробітку (доходу), що фактично є розміром, який суд вважає завищеним та не відповідає розміру стягуваних аліментів. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Частиною 1 ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, сторони по справі ( [PERSON] та [PERSON] ) в рівних частках повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повнолітня, що, разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне утримання дитини. При цьому, суд враховує, що розмір стягуваних аліментів має бути справедливим і таким, що забезпечує необхідну участь як батька в утриманні неповнолітніх дітей, які проживають разом з відповідачкою, має бути достатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. На переконання суду, такі відомості про зміну матеріального стану позивача є суттєвими при розгляді такої категорії справи, як зменшення розміру аліментів, що відповідає цільовому й системному застосуванню правових норм, закріплених в п.2 ч.1 ст.182, ст.192 СК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що звернення [PERSON] до суду з даним позовом об`єктивно не може свідчити про його умисне ухилення від батьківського обов`язку матеріально утримувати своїх дітей. Позивачем надано достатньо підстав, оцінку яким викладено вище, для зміни розміру аліментів. Суд, з урахуванням фактичних обставин справи, визнання аргументів обґрунтованими, вважає за можливе зменшення розміру аліментних зобов`язань позивача з 1/4 частини всіх доходів до 1/6 частини, що відповідатиме інтересам відповідача та неповнолітнім дітям: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і не призведе позивача в скрутне положення ані при забезпеченні своїх потреб, ані при забезпечення матеріальної підтримки дитини. Тобто, з урахуванням стягуваних аліментів, на підставі судового наказу, та з урахуванням заявлених вимог, частка в загальному розмірі по двом рішенням суду на двох дітей буде складати 1/3 частину заробітку (доходу), тобто, 1/6+1/6 =1/3, що є визначеним розміром стягуваних аліментів на двох неповнолітніх дітей. При цьому, суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання, шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII, частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає за необхідне, з метою запобігання проблем при подальшому нарахуванні аліментів, встановити час, з якого зменшено розмір аліментів. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року у новому розмірі аліменти виплачуються від дня набрання рішенням законної сили. Зміна стану здоров`я, матеріального або сімейного стану сторін автоматично не припиняють виплату аліментів у попередньому розмірі. Вказані обставини є тільки підставами для зміни розміру аліментів. Таким чином, при задоволенні позову суд зазначає, що аліменти виплачуються в новому розмірі від дня набрання рішенням законної сили. До набрання рішенням про зміну розміру аліментів законної сили вони сплачуються в попередньому розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved