Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-08 00:00:00

ТзОВ «Деал Фінанс Груп» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просять стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 6548962 від 18.08.2025 р. в розмірі 28023,73 грн. та понесені судові витрати на оплату судового збору та правничої допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що 18.08.2025 р. між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено електронний договір № 8124798 про надання коштів у кредит, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 2550 грн. строком на 360 днів ( з 18.08.2025 по 12.08.2026 р.), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,95 % які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17,25 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 439,88 грн.). У разі порушення позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується неустойка в розмірі 127,50 грн. за кожен день понадстрокового користування. 19.08.2025 року між позикодавцем та відповідачкою укладено Додаткову угоду №6548962-862806 до Договору позики №6548962, за умовами якої сторони домовились збільшити суму позики на 4450 грн. в результаті чого розмір наданого кредиту склав 7000 грн. та донараховано комісію в розмірі 17,25 % від суми, на яку збільшено кредит (що у грошовому виразі складає 767,62 грн.). Кредитодавець на виконання умов кредитного договору передав відповідачу грошові кошти в розмірі 7000 грн. шляхом їх перерахування на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи ТОВ «Европейська платіжна система». Відповідачка зобов`язалась повернути суму кредиту у день закінчення строку кредитування та сплатити проценти від суми кредиту, однак свої зобов`язання перед ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість в розмірі 28023,73 грн. , яка складається з 7000 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 5816,23 грн. заборгованості за відсотками, 1207,50 заборгованості за комісіями, 14000 грн. заборгованості за пенею\\неустойкою. 16.09.2025 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Деал Фінанс Груп» укладено Договір факторингу № 16/09/25, відповідно до якого ТзОВ «Деал Фінанс Груп» приймає належні ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, зокрема і до [PERSON] . Відповідно до Реєстру прав вимоги № 23/12/25-01 від 23.12.2025 р. до Договору факторингу № 16/09/25 від 16.09.2025 р., ТзОВ «Деал Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 28023,73 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, внаслідок чого ТзОВ «Деал Фінанс Груп» змушене звернутись до суду. Ухвалою судді від 25.02.2026 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулося на адресу суду із відміткою «адресат відсутній». В силу вимог пунктів 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, а також правових висновків, викладених у Постановах ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17), судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні вищевказаної відмітки, відтак суд вважає, що відповідач повідомлена належним чином про дату та місце розгляду справи. Правом на подання відзиву на позовну заяву остання не скористалася. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 18.08.2025 р. між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено електронний договір № 8124798 про надання коштів у кредит. Згідно умов договору кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 2550 грн. строком на 360 днів ( з 18.08.2025 по 12.08.2026 р.), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,95 % які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17,25 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 439,88 грн.). У разі порушення позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується неустойка в розмірі 127,50 грн. за кожен день понадстрокового користування. 19.08.2025 року між позикодавцем та відповідачкою укладено Додаткову угоду №6548962-862806 до Договору позики №6548962, за умовами якої сторони домовились збільшити суму позики на 4450 грн. в результаті чого розмір наданого кредиту склав 7000 грн. та донараховано комісію в розмірі 17,25 % від суми, на яку збільшено кредит (що у грошовому виразі складає 767,62 грн.). Кредитодавець на виконання умов кредитного договору передав відповідачці грошові кошти в розмірі 7000 грн. шляхом їх перерахування на її платіжну картку № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи ТОВ «Европейська платіжна система». Відповідачка зобов`язалась повернути суму кредиту у день закінчення строку кредитування та сплатити проценти від суми кредиту, однак свої зобов`язання перед ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не виконала, внаслідок чого допустила заборгованість. Згідно розрахунку позивача, борг останньої складає 28 023,73 грн. та включає в себе 7000 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 5816,23 грн. заборгованості за відсотками, 1207,50 заборгованості за комісіями, 14000 грн. заборгованості за пенею\\неустойкою (а.с.9 зв.,10). 16.09.2025 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Деал Фінанс Груп» укладено Договір факторингу № 16/09/25, відповідно до якого ТзОВ «Деал Фінанс Груп» приймає належні ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, зокрема і до [PERSON] . Відповідно до Реєстру прав вимоги № 23/12/25-01 від 23.12.2025 р. до Договору факторингу № 16/09/25 від 16.09.2025 р., ТзОВ «Деал Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 28023,73 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладено у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п.5 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Згідно з ч.12. ст. 11 цього Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 указаного Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не виконувала взяті на себе зобов`язання належним чином, що спричинило виникнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Між тим, суд зауважує, що згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача 14000 грн. неустойки не підлягає до задоволення. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 6548962 від 18.08.2025 р. в розмірі 14 023,73 грн., що включає в себе 7000 грн. основної заборгованості, 5816,23 заборгованості за процентами та 1207,50 грн. заборгованості за комісією. Клопотання представника позивача про витребування доказів суд відхиляє, оскільки вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Також позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 4500 грн. Відповідно до ч.1 п.1 ч. 3 ст. 133 та ч.1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025 р., укладеного між ТзОВ «Діал Фінанс Груп» та адвокатом Ткаченко Ю.О., витяг з акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 22.08.2025 р., копію акту приймання передачі від 22.08.2025 р., копію платіжної інструкції, копію ордера та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.(а.с.34-39). Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає необґрунтованими вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі 4500 грн. який, на переконання суду, не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю справи, в тому числі ціною позову, тому приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на оплату послуг адвоката, пов`язані із складанням, поданням до суду цивільного позову в розмірі 2 000 грн. Саме такий розмір відповідатиме критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial