Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача Комунального підприємства "Міський тролейбус" , третя особа [PERSON] про стягнення майнової шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспорної пригоди та просила суд стягнути з Комунального підприємства "Міський тролейбус" на його користь майнову шкоду завдано ДТП в розмірі 98851,14 грн., витрати на експертизу 12000 грн., на правничу допомогу 8000,00 грн., судовий збір 1211,20 грн. В обгрунтування позову зазначено, що 04.11.2025 року о 15:45 год. в м. Кривий Ріг, Саксаганський район, проспект Університетський, буд. 1, в порушення п.2.3.6., п.10.1., п.10.3.п. 13.1 ПДР, водій [PERSON] [INFO] , керуючи ТЗ Тролейбус Зиу-9 н.з. [NUMBER] не була уважна, не слідкувала за дорожньою обстановкою, не витримала безпечний інтервал, перед перестроюванням, не переконалась в безпечності маневру, не надала дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку вона мала намір перестроїтися та здійснила зіткнення з ТЗ Ауді А6 н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] [INFO] . 19 листопада 2025 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області винесено постанову у справі № 214/10912/25, якою водія [PERSON] , визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124КУпАП, та щодо якого накладено адміністративне стягнення у виді: штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 850 гривень. Постанова суду не оскаржена та набрала законної сили. Власником автомобіля «AUDI А6» номерний знак [NUMBER] , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] є [PERSON] . В момент ДТП належним позивачці автомобілем керував [PERSON] , який має посвідчення водія категорії А, В та має право керування транспортними засобами. Внаслідок ДТП, яка сталася з провини водія КП "МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС" [PERSON] , позивачеві як власнику майна, була завдана майнова шкода. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Тролейбус Зиу-9 н.з. [NUMBER] , на момент ДТП не була застрахована. КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС" (КП "МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС"), Ідентифікаційний код юридичної особи 34811465, місцезнаходження юридичної особи: 50086, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, ВУЛИЦЯ ДНІПРОВСЬКЕ ШОСЕ, будинок 22 - є належним відповідачем за позовом та має право зворотної вимоги до винуватця ДТП - [PERSON] , на підставі ст. 1191 ЦК України, у відповідності до якої: «особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до висновку експерта № 196/25 за результатами проведення експертного транспортно - товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 01 грудня 2025 року складеного атестованим судовим експертом Рейнюком Олександром Віталійовичем вбачається, що: 1. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi А6 2.8І реєстраційний номерний знак: [NUMBER] ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , складає: 195434,50 грн. (сто дев`яносто п`ять тисяч чотириста тридцять чотири гривні 50 копійок). Вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Audi А6 2.8І реєстраційний номерний знак: [NUMBER] ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , складає: 143183,73 грн. (сто сорок три тисячі сто вісімдесят три гривні 73 копійки). Згідно висновку експерта № 203/25 за результатами проведення експертного транспортно - товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості складеного 10 грудня 2025 року атестованим судовим експертом Рейнюком Олександром Віталійовичем вбачається, що: Ринкова вартість автомобіля Audi А6 2.8І реєстраційний номерний знак: [NUMBER] ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , у аварійному стані на момент ДТП: 04 листопада 2025 року, складає: 44332,59 грн. (сорок чотири тисячі триста тридцять дві гривні 59 копійок). Відповідно до статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року № 3720-ІХ (страхова (регламентна) виплата у разі знищення транспортного засобу) вбачається, що транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова і регламентна) виплата розраховується як сума: матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо- транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України. У відповідності до п. 15 постанови Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р. «Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати "оварної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Таким чином матеріальна шкода розраховується наступним чином: Вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору зласнику автомобіля Audi А6 2.8І реєстраційний номерний знак: [NUMBER] 143183,73 грн. мінус ринкова вартість автомобіля Audi А6 2.8І реєстраційний номерний знак: [NUMBER] у аварійному стані на момент ДТП: 04 листопада 2025 року 44332,59 грн. = 98851,14 грн. Ухвалою суду від 14.01.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 29.01.2026 року до суду надійшов відзив на позов від КП "МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС", згідно якого відповідач вказує, що позов не визнає, просить відмовити з огляду на наступне, позовні вимоги сформульовані як вимоги про стягнення грошових коштів у загальному розмірі, який складається з декількох елементів, а саме: 98851,14 грн як так званої матеріальної шкоди, визначеної Позивачем шляхом розрахункового співставлення різних оціночних показників; 12000 грн як витрат на проведення двох автотоварознавчих експертиз, здійснених за приватною ініціативою Позивача; 8000 грн як витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з підготовкою та поданням позовної заяви; судового збору, сплаченого Позивачем при зверненні до суду. При цьому Позивач фактично обґрунтовує свої вимоги не реальними понесеними збитками, а результатами власних розрахунків та оцінок, здійснених на підставі приватних експертних висновків, що зумовлює спірність як самого факту шкоди у заявленому розмірі, так і причинно-наслідкового зв`язку між діями Відповідача та заявленими грошовими вимогами. Комунальне підприємство «Міський тролейбус» як Відповідач у справі не заперечує факту наявності дорожньо-транспортної пригоди, однак категорично не погоджується з позовними вимогами у заявленому обсязі, вважає їх: такими, що мають розрахунковий, оціночний характер; не підтвердженими належними, допустимими та достатніми доказами у розумінні статей 7681 ЦПК України; такими, що не доводять у сукупності всіх обов`язкових елементів цивільно- правової відповідальності; сформульованими без урахування принципів співмірності, реальності шкоди та процесуального обов`язку доказування, покладеного на Позивача. У зв`язку з наведеним Відповідач вважає, що заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені автоматично, а підлягають ретельній та критичній оцінці судом з урахуванням норм матеріального і процесуального права, а також усталеної судової практики Верховного Суду. Щодо спірного та розрахункового характеру суми 98851,14 грн. Відповідач не заперечує сам факт дорожньо-транспортної пригоди та наявність механічних пошкоджень автомобіля Позивача. Водночас Відповідач не погоджується з розміром заявленої до стягнення матеріальної шкоди та способом її визначення, оскільки сума 98851,14 грн не є реальними збитками у розумінні цивільного законодавства, а має виключно розрахунковий, умовний та оціночний характер. Як убачається зі змісту позовної заяви, Позивач не обґрунтовує заявлену суму через фактичні витрати, зменшення свого майнового стану або необхідність здійснення конкретних платежів. Натомість розмір шкоди визначений шляхом арифметичної операції, а саме механічного віднімання одного оціночного показника від іншого, визначених у межах двох приватних експертних досліджень. Зокрема, Позивач виходить із того, що: «вартість матеріального збитку з технічної точки зору» становить 143183,73 грн; ринкова вартість автомобіля у аварійному стані 44332,59 грн; різниця між цими показниками складає 98851,14 грн, яку Позивач і просить стягнути. Таким чином, предметом позову фактично є не відшкодування реально завданої шкоди, а умовна фінансова різниця між двома оціночними величинами, які самі по собі не підтверджують ані фактичних втрат, ані неминучості їх настання. Такий спосіб визначення шкоди не передбачений нормами Цивільного кодексу України як самостійна або безумовна підстава для цивільно-правової відповідальності та суперечить правовій природі інституту відшкодування шкоди, закріпленого у статтях 22 та 1166 ЦК України. Відповідно до закону, реальними збитками є: витрати, яких особа фактично зазнала, або витрати, які вона мусить зазнати для відновлення порушеного права. Однак Позивач у позовній заяві не зазначає і не доводить, що: здійснив відновлювальний ремонт автомобіля; уклав договори на ремонт або придбання запчастин; оплатив або зобов`язаний оплатити будь-які роботи чи послуги; поніс майнові втрати саме у розмірі 98851,14 грн. У матеріалах справи відсутні рахунки, акти виконаних робіт, платіжні документи або інші докази, які б підтверджували реальне понесення або неминучість понесення саме такої суми. За таких обставин заявлена до стягнення сума не може вважатися реальними збитками, а є оціночним показником, сформованим виключно для цілей позову. Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач фактично виходить із концепції так званого «економічного знищення транспортного засобу», посилаючись на те, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля. Водночас Позивач не довів фактичного знищення майна, оскільки у справі відсутні докази того, що: транспортний засіб є технічно непридатним до відновлення; ремонт є фізично неможливим; автомобіль утилізований або знятий з обліку; Позивач остаточно позбавлений можливості користування ним. Сам по собі висновок експерта про те, що орієнтовна вартість ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля, не тотожний факту знищення майна та не створює автоматичного права на стягнення різниці між оціночними показниками. Окремо слід зазначити, що Позивач, визначаючи розмір шкоди, фактично застосовує підхід, характерний для страхових (регламентних) виплат, посилаючись на норми спеціального страхового законодавства. Проте у даній справі відсутні страхові правовідносини, а спір розглядається в порядку деліктної цивільно-правової відповідальності, що виключає автоматичне перенесення страхових механізмів розрахунку шкоди на відносини між сторонами. Таким чином, Позивач підміняє обов`язок доведення реальної шкоди математичною моделлю, яка: не підтверджує фактичного зменшення його майнового стану; не доводить неминучість витрат; не перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з ДТП у заявленому розмірі. За таких обставин сума 98851,14 грн має виключно розрахунковий та оціночний характер, не відповідає вимогам статей 22, 1166, 1192 ЦК України та не може бути покладена в основу цивільно-правової відповідальності Відповідача. Обґрунтовуючи заявлений розмір матеріальної шкоди, Позивач фактично обмежився посиланням на два експертні документи, а саме: висновок № 196/25 від 01.12.2025 року щодо визначення вартості матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту автомобіля, а також висновок № 203/25 від 10.12.2025 року щодо визначення ринкової вартості транспортного засобу в аварійному стані. Інших доказів, які б підтверджували фактичне зменшення майнового стану Позивача, реальне понесення ним витрат або неминучість здійснення відповідних платежів, матеріали справи не містять. Таким чином, саме зазначені експертні документи слугують єдиною доказовою основою заявлених вимог, що зумовлює необхідність їх особливо ретельної, зваженої та критичної оцінки судом. Зазначені висновки складені за ініціативою та на замовлення Позивача, поза межами судового провадження, без призначення судом та без дотримання процедур, передбачених статтями 103113 ЦПК України. Проведення експертних досліджень відбулося без участі Відповідача, який був позбавлений можливості ставити запитання експерту, заперечувати проти обсягу дослідження, надавати альтернативні вихідні дані або заявляти клопотання щодо методики оцінки. За таких обставин зазначені документи не є судовими експертизами у процесуальному розумінні, а мають статус письмових доказів, які відповідно до статей 76, 77, 89 ЦПК України не мають наперед встановленої доказової сили та підлягають оцінці судом у сукупності з іншими доказами. Сам по собі факт атестації експерта або наявності у нього спеціальних знань не надає таким висновкам статусу безумовного доказу розміру шкоди, особливо за відсутності їх перевірки у змагальному процесі. Обидва експертні висновки базуються виключно на інформації, наданій Позивачем, та на огляді транспортного засобу у час і спосіб, визначені саме ним. При цьому: Відповідач не залучався до формування вихідних даних; не досліджувалися альтернативні варіанти усунення пошкоджень; не аналізувалася доцільність або необхідність повного відновлення транспортного засобу; не встановлювався фактичний намір Позивача щодо ремонту, подальшого використання або відчуження автомобіля. За таких умов експертні висновки відображають одностороннє бачення ситуації, сформоване виключно в інтересах Позивача, що істотно знижує їхню доказову переконливість у частині визначення саме реального обсягу завданої шкоди. Зі змісту двох експертних висновків убачається суттєва економічна диспропорція між визначеними показниками: вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 195434,50 грн, «вартість матеріального збитку з технічної точки зору» 143183,73 грн, тоді як ринкова вартість автомобіля в аварійному стані визначена на рівні 44332,59 грн. Такі цифри свідчать про економічну недоцільність повного відновлення транспортного засобу, однак жоден із висновків не містить встановлення факту фізичного чи юридичного знищення автомобіля. Експертизи не підтверджують неможливість ремонту з технічної точки зору, не виключають можливості часткового або альтернативного відновлення та не містять висновку про повну втрату автомобілем споживчих властивостей. У результаті між оціночними показниками, визначеними експертами, та реальним станом майна виникає очевидний розрив, який не може бути усунутий простим арифметичним відніманням одного показника від іншого. Щодо обмеженої обов`язковості постанови у справі про адміністративне правопорушення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач посилається на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 листопада 2025 року у справі № 214/10912/25, якою водія тролейбуса [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідач не заперечує факту наявності зазначеної постанови та того, що вона набрала законної сили. Разом з тим, її процесуальне значення для розгляду цієї цивільної справи є чітко обмеженим законом і не може тлумачитися розширено. Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає цивільну справу, лише в частині: чи мали місце відповідні дії (бездіяльність); чи вчинені вони саме цією особою. Отже, у межах цієї справи зазначена постанова може бути врахована виключно як підтвердження факту вчинення певних дій водієм та особи, яка їх вчинила. Будь-яке інше розширене тлумачення її наслідків прямо суперечить приписам процесуального закону. Постанова у справі про адміністративне правопорушення не вирішує і не встановлює жодного з питань, що мають ключове значення для розгляду цивільного позову про відшкодування шкоди, зокрема: не визначає розмір завданої майнової шкоди; не встановлює характеру та обсягу майнових втрат Позивача; не визначає суб`єкта цивільно-правової відповідальності; не вирішує питання про спосіб, межі чи обсяг відшкодування; не досліджує наявність або відсутність підстав для зменшення відповідальності; не оцінює співмірність заявлених до стягнення сум. Таким чином, зазначена постанова не може підміняти собою доказування у цивільному процесі та не створює презумпції обґрунтованості заявлених Позивачем вимог щодо розміру шкоди або способу її визначення. Посилання Позивача на адміністративну постанову як на ключову або визначальнупідставу для задоволення позову фактично зводиться до спроби підмінити повноцінне доказування у цивільному процесі формальним підтвердженням факту ДТП та вини конкретної особи у межах адміністративної відповідальності. Водночас цивільно-правова відповідальність, на відміну від адміністративної, вимагає доведення в сукупності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: наявності реальної шкоди; конкретного розміру цієї шкоди; причинно-наслідкового зв`язку між діями та шкодою; правових підстав для покладення відповідальності саме на конкретного відповідача; відсутності підстав для звільнення або зменшення відповідальності. Жоден із цих елементів не встановлюється постановою у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, постанова Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19.11.2025 року у справі № 214/10912/25 має для цієї цивільної справи виключно обмежене преюдиційне значення у частині встановлення факту вчинення дій конкретною особою. Вона не підтверджує ані розмір шкоди, ані її реальний характер, ані правомірність обраного Позивачем способу розрахунку збитків, ані підстави для покладення цивільно-правової відповідальності на Комунальне підприємство «Міський тролейбус» у заявленому обсязі. Відтак зазначена постанова не звільняє Позивача від обов`язку доведення всіх елементів цивільного правопорушення у межах цієї справи та не може слугувати самостійною підставою для задоволення позовних вимог. Щодо витрат на правничу допомогу у сумі 8000 грн. Позивач заявляє вимогу про стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн, посилаючись на Договір про надання правничої допомоги від 15 грудня 2025 року та Акт № 1 про надання правничої допомоги від 29 грудня 2025 року. Відповідач не заперечує ані факту укладення зазначеного договору, ані права Позивача користуватися професійною правничою допомогою. Водночас сам по собі факт існування договору між Позивачем і адвокатом та підписання акту виконаних робіт не створює автоматичного обов`язку для іншої сторони спору відшкодовувати заявлену суму у повному обсязі. Третя особа не надала заяв, клопотань чи пояснень. 17.02.2026 року від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно якої вказано, що у відзиві Відповідач стверджує, що Висновки №196/25 та №203/25 не можуть бути прийняті судом як належні докази, оскільки вони були підготовлені за ініціативою Позивача, а не на підставі ухвали суду. Такі доводи є юридично неспроможними з огляду на наступне: Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має законне право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Чинне законодавство України не встановлює обов`язкової умови про призначення експертизи виключно судом. Навпаки, це є реалізацією принципу змагальності, де кожна сторона самостійно збирає докази. Згідно з ч. 6 ст. 106 ЩІК України, експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Таким чином, процесуальний статус Висновків №196/25 та №203/25 є тотожним експертизі, призначеній судом. Висновки підготовлені судовим експертом Рейнюком О.В., який включений до державного Реєстру атестованих судових експертів (свідоцтво №543). Факт попередження судового експерта про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, що зафіксовано у Висновках №196/25 та №203/25, підтверджує об`єктивність та незалежність проведеного дослідження. Відповідно, заперечення Відповідача щодо суб`єктивності висновків не ґрунтуються на доказах і мають характер припущень. Відповідно до принципу змагальності сторін (ст. 12, 13 ЦПК України), кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем подано належний та допустимий доказ розміру шкоди висновок атестованого експерта, складений відповідно до чинної методики. Заперечуючи проти висновків експерта, Відповідач не надав жодного контрдоказу, альтернативного розрахунку чи рецензії, які б ставили під сумнів правильність застосованих експертом методик. Відповідно до практики Верховного Суду, за таких обставин відсутні правові підстави для довільного зменшення суми збитків, оскільки визначення їх розміру потребує спеціальних знань, якими суд не наділений. Самі по собі заперечення без належного доказового підтвердження не можуть бути підставою для коригування експертного висновку. Посилання Відповідача на те, що заявлена сума є «умовною» та не підтверджує реальних збитків, суперечить змісту ст. 22 ЦК України. Реальними збитками є не лише вже понесені витрати, але й витрати, які особа мусить здійснити для відновлення порушеного права Закон не ставить право на відшкодування шкоди у залежність від попереднього здійснення ремонту або оплати відповідних робіт. Верховний Суд у своїй практиці наголошує, що право на відшкодування шкоди виникає з моменту її заподіяння, а не з моменту фактичного здійснення ремонту, і може реалізовуватися шляхом стягнення грошового еквівалента збитків, визначених експертизою. Щодо правового значення протоколу огляду від 17.11.2025 та підтвердження обсягу завданих пошкоджень. У поданому відзиві Відповідач ставить під сумнів обсяг та характер механічних пошкоджень автомобіля Аисіі А6 (днз [NUMBER] ), стверджуючи про відсутність належних доказів їх фіксації. Позивач вважає такі заперечення необгрунтованими та такими, що суперечать фактичним діям самого Відповідача під час досудового процесу. З метою об`єктивного визначення розміру завданої шкоди, 17 листопада 2025 року о 13:00 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Юрія Камінського, 20, було організовано та проведено огляд пошкодженого майна. Дотримуючись принципів добросовісності та відкритості, Позивач завчасно повідомив КП «Міський тролейбус» про дату, час та місце огляду, надавши Відповідачу повну можливість реалізувати своє право на участь у процедурі фіксації збитків. На огляд з`явилися офіційні представники Відповідача: [PERSON] (за дорученням) та безпосередній учасник ДТП водій [PERSON] . За результатами фізичного обстеження автомобіля було складено «Протокол огляду транспортного засобу» від 17.11.2025 року (що є додатком до Висновку експерта №196/25 від 01.12.2025). Даний документ є первинним джерелом інформації про технічний стан майна безпосередньо після інциденту. У Протоколі зафіксовано вичерпний перелік пошкоджень, що виникли внаслідок ДТП, яка мала місце 04.11.2025. Опис пошкоджень проводився шляхом візуального огляду та технічних вимірювань, що дозволило деталізувати характер деформацій кузова, стан лакофарбового покриття та цілісність окремих вузлів і агрегатів. Особливу увагу слід звернути на той факт, що представник КП «Міський тролейбус» Єклема В.П. (за дорученням) та безпосередній учасник ДТП [PERSON] особисто підписали вказаний Протокол огляду без жодних зауважень чи застережень. На момент підписання представник Відповідача мав право висловити незгоду з будь-яким пунктом, вимагати додаткового обстеження або внести письмові застереження до змісту Протоколу. Жодних зауважень з боку Відповідача зафіксовано не було. У цивільному праві та процесі діє принцип заборони суперечливої поведінки (естопель). Він означає, що сторона, яка своїми діями або заявами підтвердила певний факт, не може згодом у суді заперечувати цей же факт, якщо це шкодить іншому учаснику процесу. Підписавши Протокол огляду від 17.11.2025, Відповідач де-факто визнав обсяг пошкоджень автомобіля Audi А6. Фактичні обставини та процесуальна поведінка Відповідача від 17.11.2025 року суперечать доводам, викладеним у відзиві від 29.01.2026 року. Непослідовність позиції Відповідача свідчить про відсутність стабільної правової аргументації та не може розцінюватися як належне спростування позовних вимог. Правові вимоги вважає співмірними, та витрати на експертизи обгрунтованими та законними, оскільки не було б ДТП не було б необхідності у проведенні експертиз. Згідно зі ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 04.11.2025 року о 15:45 год. в м. Кривий Ріг, Саксаганський район, проспект Університетський, буд. 1, в порушення п.2.3.6., п.10.1., п.10.3.п. 13.1 ПДР, водій [PERSON] [INFO] , керуючи ТЗ Тролейбус Зиу-9 н.з. [NUMBER] не була уважна, не слідкувала за дорожньою обстановкою, не витримала безпечний інтервал, перед перестроюванням, не переконалась в безпечності маневру, не надала дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку вона мала намір перестроїтися та здійснила зіткнення з ТЗ Ауді А6 н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] [INFO] . 19 листопада 2025 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області винесено постанову у справі № 214/10912/25, якою водія [PERSON] , визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124КУпАП, та щодо якого накладено адміністративне стягнення у виді: штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 850 гривень. Постанова суду не оскаржена та набрала законної сили. Власником автомобіля «AUDI А6» номерний знак [NUMBER] , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] є [PERSON] . В момент ДТП належним позивачці автомобілем керував [PERSON] , який має посвідчення водія категорії А, В та має право керування транспортними засобами. Внаслідок ДТП, яка сталася з провини водія КП "МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС" [PERSON] , позивачеві як власнику майна, була завдана майнова шкода. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Тролейбус Зиу-9 н.з. [NUMBER] , на момент ДТП не була застрахована. КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС" (КП "МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС"), Ідентифікаційний код юридичної особи 34811465, місцезнаходження юридичної особи: 50086, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, ВУЛИЦЯ ДНІПРОВСЬКЕ ШОСЕ, будинок 22 - є належним відповідачем за позовом та має право зворотної вимоги до винуватця ДТП - [PERSON] , на підставі ст. 1191 ЦК України, у відповідності до якої: «особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до висновку експерта № 196/25 за результатами проведення експертного транспортно - товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 01 грудня 2025 року складеного атестованим судовим експертом Рейнюком Олександром Віталійовичем вбачається, що: 1. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi А6 2.8І реєстраційний номерний знак: [NUMBER] ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , складає: 195434,50 грн. (сто дев`яносто п`ять тисяч чотириста тридцять чотири гривні 50 копійок). Вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Audi А6 2.8І реєстраційний номерний знак: [NUMBER] ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , складає: 143183,73 грн. (сто сорок три тисячі сто вісімдесят три гривні 73 копійки). Згідно висновку експерта № 203/25 за результатами проведення експертного транспортно - товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості складеного 10 грудня 2025 року атестованим судовим експертом Рейнюком Олександром Віталійовичем вбачається, що: Ринкова вартість автомобіля Audi А6 2.8І реєстраційний номерний знак: [NUMBER] ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , у аварійному стані на момент ДТП: 04 листопада 2025 року, складає: 44332,59 грн. (сорок чотири тисячі триста тридцять дві гривні 59 копійок). Таким чином матеріальна шкода розраховується наступним чином: Вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору зласнику автомобіля Audi А6 2.8І реєстраційний номерний знак: [NUMBER] 143183,73 грн. мінус ринкова вартість автомобіля Audi А6 2.8І реєстраційний номерний знак: [NUMBER] у аварійному стані на момент ДТП: 04 листопада 2025 року 44332,59 грн. = 98851,14 грн. Відповідно до статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року № 3720-ІХ (страхова (регламентна) виплата у разі знищення транспортного засобу) вбачається, що транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова і регламентна) виплата розраховується як сума: матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо- транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України. У відповідності до п. 15 постанови Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р. «Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати "оварної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц зробив такий правовий висновок. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України(аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Такий же висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 754/10777/15-ц. Вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору зласнику автомобіля Audi А6 2.8І реєстраційний номерний знак: [NUMBER] 143183,73 грн. мінус ринкова вартість автомобіля Audi А6 2.8І реєстраційний номерний знак: [NUMBER] у аварійному стані на момент ДТП: 04 листопада 2025 року 44332,59 грн. = 98851,14 грн. Відповідно до частини першоїстатті 1172 ЦК Україниюридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змістуглави 82 ЦК Українивбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першоїстатті 1191 ЦК Українинабуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. З огляду на викладене шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував ТЗ, що належить роботодавцю, та під час виконання трудових обов`язків, незалежно від характеру такої шкоди (матеріальна або моральна) відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм. Згідно зі ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). ТЗ належний відповідачеві не був застрахований. Статтею 1166 ЦК Українивстановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відтак з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на проведення експертизи у розмірі 12000,00 грн. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, висновки та мотиви суду наступні. Згідност. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши надані докази, заслухавши представників сторін, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності. Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ч . 1 ст. 1172 ЦК, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з положеннями ст. 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Аналіз норм статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. У своїй Постанові ВП ВС від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначив, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. А отже, завдана шкода підлягає стягненню саме з відповідача. Згідно із частиною четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі №520/11429/17(провадження № 61-19719св19) зроблено висновок про те, що преюдиційні факти - це такі факти, що встановлені рішенням чи вироком суду, які набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Тож законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних (відмінних) за змістом судових рішень. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17), відповідно до яких преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі - для суду під час розгляду інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає потреби встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть судової преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення у справі, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено судом ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що піддано аналізові в мотивувальній частині судового акта. 19 листопада 2025 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області винесено постанову у справі № 214/10912/25, якою водія [PERSON] , визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124КУпАП, та щодо якого накладено адміністративне стягнення у виді: штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 850 гривень. Постанова суду не оскаржена та набрала законної сили. Що стосується обраного позивачем способу захисту у виді стягнення саме різниці між вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору зласнику автомобіля 143183,73 грн. мінус ринкова вартість автомобіля у аварійному стані 44332,59 грн. = 98851,14 грн., суд зазначає наступне. Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У пункті 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 28 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно зі статтею 30 Закону № 1961-IV, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та відповідають за завдану шкоду. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18, від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 зазначила: «... за змістом статі 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, ремонт автомобіля, вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним. Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961- IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП...». Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Зазначені висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19. В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Отже, висновок експерта разом з іншими наданими учасниками справи доказами підлягатиме оцінці як окремо, так і в їх сукупності. Відповідно до ч. 1, 6, 7 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів Так, відповідно до висновку експерта № 196/25 за результатами проведення експертного транспортно - товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 01 грудня 2025 року складеного атестованим судовим експертом Рейнюком Олександром Віталійовичем вбачається, що: 1. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi А6 2.8І реєстраційний номерний знак: [NUMBER] ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , складає: 195434,50 грн. (сто дев`яносто п`ять тисяч чотириста тридцять чотири гривні 50 копійок). Вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Audi А6 2.8І реєстраційний номерний знак: [NUMBER] ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , складає: 143183,73 грн. (сто сорок три тисячі сто вісімдесят три гривні 73 копійки). Згідно висновку експерта № 203/25 за результатами проведення експертного транспортно - товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості складеного 10 грудня 2025 року атестованим судовим експертом Рейнюком Олександром Віталійовичем вбачається, що: Ринкова вартість автомобіля Audi А6 2.8І реєстраційний номерний знак: [NUMBER] ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , у аварійному стані на момент ДТП: 04 листопада 2025 року, складає: 44332,59 грн. (сорок чотири тисячі триста тридцять дві гривні 59 копійок). Вказані висновки судового експерта, не спростовані відповідачем, клопотань про проведення експеризи не заявлено, при проведенні експериз були присутні представники відповідача, заперечень не мали, а отже висновки приймаються судом в якості належних доказів по справі визначення матеріального збитку завданого позивачеві. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 98851,14 грн., тобто за мінусом 44332,59 грн. вартості ТЗ в аварійному стані після ДТП, а не всю вартість відновлювального ремонту. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України. Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на те, що представником позивача дотримано вимоги визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову (правничу) допомогу в заявленому розмірі 8000,00 грн. При прийнятті такого рішення судом враховані вимоги частин 4, 5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, клопотання про зменшення витрат від відповідача, суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї категорії справ та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідача. Крім того, витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. та проведення експертиз вартістю 12000,00 грн., повністю підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved