Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

10.11.2025 ТОВ «ФК «Гелексі» звернулося до через систему «Електронний суд» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики № 24900 від 30.08.2018 у розмірі 25 249,50 грн, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору. Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т.Ю. ухвалою від 02.12.2025 цивільну справу № 522/24581/25-Е передала за підсудністю на розгляд Деснянському районному суду м. Чернігова. 07.01.2026 автоматизованою системою документообігу суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі за текстом - ЦПК України), справа розподілена для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруну О.П. Суддя Супрун О.П. ухвалою від 08.01.2026 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив судове засідання для її розгляду по суті на 30.03.2026. У судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подав. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до статті 223 ЦПК України. За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 30.08.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» (23.06.2025 назву змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі») та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладений Договір позики № 24900 в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «65405702». Відповідно до пункту 1.2 указаного договору позика надається позичальнику в сумі, що зазначена в підпункті 1.1.1 договору (5 000,00 грн) в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника). Підписанням цього договору, сторони домовились, що за цим договором позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору в сумі та строк: сума позики - 5 000,00 грн; плата за користування позикою у вигляді: процентів складає 0,01 % в день від поточного залишку позики, комісії - 1,5 % в день від початкового розміру позики; строк повернення позики - 28.09.2018. Також, невід`ємною частиною Договору позики № 24900 є Правила надання грошових коштів у позику Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (далі - Правила). Уклавши договір, позичальник підтвердив, що ознайомлений з Правилами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил та виконувати свої обов`язки, визначені Правилами, про що йдеться у пункті 9.3 Договору. Підписанням указаного договору позичальник погодився, що він усвідомлює та підтверджує, що умови договору йому зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими (пункт 9.8 договору), а також підтвердив, що інформація надана позикодавцем з отриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (пункт 9.11). Відповідач також підписав Графік платежів до Договору позики № 24900 від 30.08.2018 та Паспорт позики. Відповідач, за твердженням позивача, зобов`язання за договором належним чином не виконує, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 07.08.2025 становить 25 249,50 грн та складається з: 5 000,00 грн - заборгованість за позикою; 20 249,50 - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір уважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із огляду на викладене вище, установлено, що відповідач підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «65405702», а тому суд доходить висновку, що факт укладення Договору позики № 24900 від 30.08.2018 підтверджується матеріалами справи та узгоджується із статтями 6, 627 ЦК України та статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт перерахування відповідачу кредитних коштів позивач підтверджує копією листа ТОВ ФК «ЕЛАЄНС» № 24900 від 01.09.2025 про успішний переказ грошових коштів [PERSON] на номер банківської картки [NUMBER] , відкритої в АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 5 000,00 грн на підставі Договору № 04/08-17 ПК про надання послуг з переказу грошових коштів від 04.08.2017. Підписанням указаного Договору позики позичальник зобов`язався повернути отримані грошові кошти, сплатити проценти та комісію. Проте, [PERSON] узяті на себе зобов`язання не виконав, отримані кредитні кошти не повернув, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, відсотками. У зв`язку з викладеним, суд погоджується з вимогою позивача про стягнення заборгованості за сумою позики в розмірі 5 000,00 грн. Щодо вимоги ТОВ «ФК» Гелексі» про стягнення заборгованості з відповідача за відсотками та комісією на загальну суму 20 249,50 грн суд зазначає наступне. Із досліджених під час розгляду матеріалів справи вбачається, що позика у розмірі 5 000 грн 00 коп. була надана відповідачеві позивачем 30.08.2018 та мала бути повернута до 28.09.2018. Договір позики № 24900 від 30.08.2018 умов пролонгації його дії не містить, а тому позивач має право на нарахування процентів за користування відповідачем позикою в період із 30 серпня по 28 вересня 2018 року, тобто протягом 30 днів за процентною ставкою 0,01% на день, що становить 15 грн 00 коп. (5 000 грн 00 коп. х 0,01% х 30 днів). Стосовно вимог позивача про стягнення комісії за користування позикою суд зазначає, що нарахування такої комісії передбачено 1.1.2.2. та 5.3 договору позики. До правовідносин, пов`язаних з надання позики застосовуються положення Закону України «Про споживче кредитування». Частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VII (далі - Закон України №1734-VII) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно частини другої статті 11 Закону України №1734-VII у разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Частиною п`ятою статті 12 Закону України №1734-VII передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно висновку Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленого в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Умови Договору позики № 24900 від 30.08.2018 не містять доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг, які в`язані з позикою, отриманням, обслуговування та повернення відповідачкою позики, за які останній нараховувалися відповідні комісії. У зв`язку з цим відповідні положення зазначеного договору щодо нарахування відповідачеві комісій є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим вимоги про стягнення комісій є необґрунтованими. Отже, загальна сума заборгованості відповідачки за Договором позики № 24900 від 30.08.2018 на час закінчення строку його дії становить 5 015 грн 00 коп. (5 000 грн. 00 коп. + 15 грн 00 коп.). За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію Договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025, укладеного між позивачем та адвокатом Рудзей Ю.В.; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЖТ № 001139; копію Акта № 24900 наданих послуг правничої допомоги від 01.09.2025 до вказаного договору, яка оцінюється позивачем у 5 000,00 грн. Ураховуючи відсутність заперечень з боку [PERSON] щодо розміру витрат на правничу допомогу, а також права суду втручатись у договірні відносини між адвокатом та клієнтом без ініціативи відповідача, вони підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог (20 %). Також, на підставі статті141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору.

Outcome: partial