Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

22 січня 2026 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.04.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено договір № 534923-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису. Вказує, що ТОВ «Бізнес Позика» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 13000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, комісію у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами про надання грошових коштів у кредит. Стверджує, що позивач перерахував грошові кошти на банківську картку позичальника, зазначену ним при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про перерахування коштів. Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання перед позивачем не виконав, у зв`язку з чим у нього станом на 07.01.2026 утворилась заборгованість в розмірі 44070 грн, з яких: 13000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 21970 грн - заборгованість по процентах, 2600 грн - заборгованість по комісії та 6500 грн - заборгованість по відсотках за ст. 625 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" заборгованість за кредитним договором № 534923-КС-001 від 21 квітня 2025 року у розмірі 44070 грн та судові витрати у розмірі 2662,40 грн. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 27 січня 2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» первинні документи бухгалтерського обліку, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок [PERSON] . Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 109 на звороті). Одночасно, у позовній заяві представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 9). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 111). Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від нього не надійшло. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 21 квітня 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 534923-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію» за допомогою одноразового ідентифікатора UA-9412 (а.с. 18-27). 21 квітня 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №534923-КС-001 про надання кредиту, а [PERSON] прийняв (акцептував) пропозицію щодо укладення договору підписавши електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 28-38, 39-48). Окрім того, 21.04.2025 року [PERSON] ознайомився із паспортом споживчого кредиту (інформація, обов`язкова для ознайомлення Позичальником) Інформація, яка надається споживачу для порівняння різних пропозицій кредитодавця до укладення договору про споживчий кредит, підписавши його електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-5349 (а.с.14-17). Відповідно до п.2.1 договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 13000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика». Строк на який надається кредит 24 тижні (п.2.3 договору), дата повернення кредиту 06.10.2025 року (п.2.14), стандартна процентна ставка в день 1 %, фіксована (п.2.4), комісія за видачу кредиту 2600 грн (п.2.5 договору). Загальний розмір наданого кредиту 13000 грн (п. 2.7 договору); строк дії договору до 06.10.2025 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 32087,96 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 6939 %. З візуальної форми послідовності дій клієнта встановлено послідовність дій [PERSON] щодо укладення електронного договору № 534923-КС-001 від 21.04.2025 року та його підписання одноразовим ідентифікатором UA-9412 (а.с. 49). Зі змісту анкети клієнта слідує, що [PERSON] зазначено адресу його проживання, паспортні дані, РНОКПП, телефон та електронну пошту, номер банківського рахунка для перерахування коштів, що є підтвердженням здійсненої ним процедури ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 50). На підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача позивач надав лист-підтвердження ТОВ «ПрофітГід», у якому зазначено про успішність переказу коштів 21 квітня 2025 року на суму 13000 грн, номер платіжної картки [NUMBER] , призначення платежу: перерахування коштів [PERSON] згідно кредитного договору № 534923-КС-001 від 21.04.2025 року (а.с. 51). Факт перерахування коштів підтверджується також інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 04.02.2026 року за № 20.1.0.0.0/7-260202/44682-БТ, згідно з якою на ім`я [PERSON] було емітовано карту № [NUMBER] , 21.04.2025 на вказану карту була зарахована сума в розмірі 13 000 грн, про що свідчить виписка АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 102-106). Відповідно до розрахунку заборгованості та довідки про стан заборгованості за договором № 534923-КС-001 про надання кредиту від 21 квітня 2025 року станом на 08.01.2026 року, загальна заборгованість [PERSON] становить 44070 грн, з яких: 13000 грн - заборгованість за кредитом, 21970 грн - заборгованість за відсотками, 2600 грн - заборгованість по комісії, 6500 грн - заборгованість по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ (а.с. 11-12, 13). Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Згідно з положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 21 квітня 2025 року відповідач [PERSON] та позивач ТОВ «Бізнес Позика» уклали договір № 534923-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з умовами кредитного договору сторони визначили, що строк кредиту становить 24 тижні (до 06 жовтня 2025 року), плата за користування кредитом є фіксованою та становить: стандартна процентна ставка 1 % в день за кожен день користування кредитом, комісія за надання кредиту - 2600 грн. Позивачем доведено, що [PERSON] було видано кредитні кошти у розмірі 13000 грн шляхом перерахування на його картковий рахунок № [NUMBER] . Однак, відповідач належним чином взяті на себе обов`язки за кредитним договором не виконав, чим допустив заборгованість перед позивачем в розмірі 44070 грн з яких: 13 000 грн - заборгованість за кредитом, 21970 грн - заборгованість за відсотками, 2600 грн - заборгованість по комісії, 6500 грн - заборгованість по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ. Досліджений розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, доказів помилковості чи неправильності наданих позивачем розрахунків, а також належного виконання зобов`язань за кредитним договором не надано. Водночас позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 6500 грн заборгованості за процентами річних на підставі ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і на даний час. Відповідно до положень п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанова від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69)). Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Враховуючи вищевикладене, та те, що заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК України за договором від 21 квітня 2025 року нараховані під час дії воєнного стану, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, у період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), що встановлено пунктом 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022. З урахуванням вище зазначеного, заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК України нарахована позивачем у розмірі 6500 грн стягненню з відповідача не підлягає. Отже, суд з викладених підстав і мотивів приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково у розмірі 37570 грн, з яких: 13000 грн - заборгованість за кредитом; 21970 грн - заборгованість за процентами, 2600 грн заборгованість за комісією. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено частково (85%), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2263 грн. На підставі ст. ст. 207, 509, 526, 530, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial