Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

[PERSON] подала до суду зазначений позов. Позов мотивувала тим, що 20 травня 2022 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. У шлюбі народилася донька [PERSON] [INFO] . Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, донька проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. Зауважила, що її матеріальне становище є незадовільним, відповідач ухиляється від її утримання, чим порушує її права, передбачені ст. 84 Сімейного кодексу України (далі СК України), відповідач має постійну роботу, працює у ТОВ «НОВА ПОШТА», отримує заробітну плату у розмірі 30 000 грн, забезпечений нерухомим майном, аліментів не сплачує, стягнень за виконавчими документами немає. На підставі викладено просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 15 000 щомісячно, до досягнення донькою [PERSON] [INFO] , трирічного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду. У порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Гізатуліній Н.М. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копія зазначеної ухвали суду направлена на адресу позивачки, яка зазначена у позовній заяві засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта». Відповідач копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження отримав особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення R0610258192187. Позивачка до суду додаткових заяв, пояснень не подавала. Відповідач не використав право подання відзиву на позовну заяву. З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що 20 травня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] , Виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області зареєстрований шлюб, актовий запис № 13. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». У шлюбі народилася дочка [PERSON] [INFO] .. Як вбачається із довідки, за підписом старости с. Шевченкове [PERSON] , від 29 квітня 2025 року № 194, [PERSON] разом із донькою [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Дитина знаходиться на утриманні матері. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються ст. ст. 75, 84 СК України. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на аліменти у дружини матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). Верховний Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Так, звертаючись до суду з позовом [PERSON] зазначала, що відповідач має постійну роботу, працює у ТОВ «НОВА ПОШТА», отримує заробітну плату у розмірі 30 000 грн, забезпечений нерухомим майном, аліментів не сплачує, стягнень за виконавчими документами немає, про те відповідних доказів суду не надала, як і будь яких інших доказів щодо матеріального стану відповідача, клопотань щодо витребування доказів не заявляла. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed