Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-12 00:00:00

адвокат Бубнов Д.Ю., який представляє інтереси [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована наступним: [PERSON] , народилась [INFO] в с. Підлісний Олексинець, Городоцького району, Хмельницької області, з 2002 року є пенсіонеркою за віком. [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] . Батько [PERSON] , [PERSON] , помер ще в 2010 році в російській федерації де і постійно мешкав з середини 1970-х років. Починаючи з 1992 року і до моменту смерті сина, [PERSON] разом з [PERSON] мешкали в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . В колишньому паспорті [PERSON] серії [NUMBER] виданого в травні 1997 року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області на 11 сторінці була проставлена відмітка щодо його місця реєстрації в гуртожитку за вказаною адресою: [ADDRESS] . 13.02.2019 року [PERSON] отримав новий паспорт громадянина України у вигляді ID-картки № [NUMBER] , що був виданий Дніпровським районним відділом у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області. Як з`ясувалось [PERSON] після звернення до приватного нотаріуса Межова А.В., що відбулось після смерті сина [PERSON] у лютому 2026 року, то 19.02.2019 року [PERSON] отримав довідку №104031-2019 від 19.02.2019 року про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, в якій було зазначено в графі щодо місця його проживання: «місце реєстрації відсутнє». За яких обставин не були перенесені та не внесені відомості до відповідного реєстру щодо реєстрації [PERSON] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , невідомо, однак [PERSON] разом із матір`ю, [PERSON] , весь час починаючи з 1992 року і до момент смерті мешкав в гуртожитку в кімнаті № [NUMBER] за вищевказаною адресою. Син заявниці, [PERSON] , у шлюбі не перебував, дітей у нього не має. Також у вказаній кімнаті [ADDRESS] , знаходяться особисті речі сина заявниці, [PERSON] , та речі його домашнього вжитку. За життя син опікувався матір`ю, купував їй ліки, продукти харчування, вони спільно вели домашнє господарство. Іншого місця мешкання у [PERSON] не було. В грудні 2024 року син заявниці, [PERSON] , [INFO] , був призваний за мобілізацією до Збройних сил України та надалі проходив службу механіком-водієм 1 відділення дорожньої техніки взводу забезпечення руху інженерно-дорожньої роти [NUMBER] інженерного батальйону військової частини [NUMBER] , був старшим сержантом. Навіть попри проходження служби в Збройних силах України [PERSON] , так і продовжував опікуватись своєю матір`ю, [PERSON] . У відпустку та у дні звільнення від служби [PERSON] завжди приїздив додому, проводив час із матір`ю, піклувався про неї, купував їй продукти харчування, ліки та фактично заявниця та її син продовжували спільне проживання. [INFO] [PERSON] , [INFO] , під час виконання обов`язків військової служби помер. Причиною його смерті стала серцево-судинна недостатність. [PERSON] заповіту не залишив, а отже спадкування відбувається за законом. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] є його мати - [PERSON] , [INFO] . Фактично спадкове майно, що залишилось після смерті її сина, [PERSON] , а саме: грошові вклади з відповідними нарахованими відсотками на рахунках у АТ КБ «Приватбанк», прийняла заявниця, [PERSON] , оскільки з 1992 року вона постійно проживала разом із сином в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , та була впевнена, що він був зареєстрований разом із нею за вказаною адресою. Таким чином вважаючи, що спільним проживанням та реєстрацією заявниця прийняла спадщину після смерті свого сина [PERSON] , [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Межова А.В. з заявою про видачу свідоцтва про право власності за законом після її сина [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] . Однак, було з`ясовано, що на день смерті син заявниці, [PERSON] , не був зареєстрований за будь-якою адресою, а тому виходило, що його мати [PERSON] була зареєстрована окремо від спадкодавця та відповідно не подала заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст.1270 ЦК України, і з вказаних причин приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Межов А.В. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом про що 03.02.2026 року виніс відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи вказані обставини заявниця звернулась із даною заявою до суду в якій просить суд встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, її сином - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , оскільки встановлення вказаного факту має для заявниці юридичне значення, так як це є підставою для реалізації нею своїх прав, як спадкоємиці померлого [PERSON] 06 березня 2026 року відкрито провадження по справі та розпочато підготовче провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2026 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду. Адвокат Бубнов Д.Ю. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги викладені у заяві підтримав у повному обсязі. Представник Запорізької міської ради надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Відповідно до копії свідоцтва про народження, матір`ю [PERSON] є [PERSON] (а.с. 12). [INFO] [PERSON] , [INFO] , під час виконання обов`язків військової служби помер. Причиною його смерті стала серцево-судинна недостатність (а.с.16-18). [PERSON] заповіту не залишив, а отже спадкування відбувається за законом. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] є його мати - [PERSON] , [INFO] . Згідно копії паспорту [PERSON] серії [NUMBER] виданого в травні 1997 року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області на 11 сторінці проставлена відмітка щодо його місця реєстрації в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно постанови від 03.02.2026 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Межов А.В. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку, необхідний для прийняття спадщини. Крім того, згідно даної постанови встановлено, що відповідно до довідки № 06.4-06/02/155 від 05 січня 2026 року, виданою Департаментом адміністративних послуг Запорізької міської ради вбачається, що інформація щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання померлого [PERSON] , [INFO] , відсутня (а.с.19). Також, згідно копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру місце реєстрації [PERSON] , [INFO] , відсутня (а.с.15). Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦКУкраїни спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1268 ЦКУкраїни спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7«Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦКУкраїни спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання [PERSON] зі своїм сином [PERSON] на день смерті останнього, підтверджується дослідженими судом доказами. Даний факт, за встановленням якого звертається заявниця має юридичне значення, оскільки визначає її право спадкування і інакше, як у судовому порядку не може бути встановлений, а отже вимоги заявника [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved