Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про захист прав споживача, просила стягнути з Приватного підприємства «Е.Лайн-Тур» на свою користь грошові кошти у розмірі 5250 грн, як різницю між вартістю оплаченого ВІП рейсу та фактично наданої послуги; стягнути Приватного підприємства «Е.Лайн-Тур» на свою користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 08.07.2025 року [PERSON] придбала у відповідача три квитки на міжнародне автобусне перевезення за маршрутом "Рівне-Сонячний Берег" та у зворотньому напрямку. Загальна вартість перевезення склала 15750 грн, з яких 5250 грн - рейс Рівне- Сонячний Берег та 10500 грн - рейс Сонячний Берег-Рівне, який було оплачено як ВІП рейс. Під час попереднього спілкування менеджер відповідача неодноразово запевняла позивача, що зворотний рейс буде здійснюватися ВІП-автобусом, що підтверджується скріншотами переписки з менеджером відповідача у месенджері «Viber». А також те, що автобус, котрий мав статус як «ВІП-рейс» буде обладнаний столиками, зручними сидіннями та туалетом тощо. Однак, фактично зворотне перевезення здійснювалося звичайним автобусом, який не відповідав заявленим характеристикам ВІП-класу, а також мало місце нічне примусове пересаджування пасажирів з дітьми в мікроавтобус, що не було передбачено маршрутним листом та заздалегідь не погоджувалося з позивачем. В результаті вказаних дій відповідача, було порушено права позивача як споживача, гарантовані Законом України «Про захист прав споживачів», а саме: 1.1. Введення в оману (ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідач реалізував послугу як «ВІП-рейс», стягнувши за неї підвищену плату, проте фактично надав послугу стандартного класу. Така поведінка є нечесною підприємницькою практикою, що прямо заборонена законом. 1.2. Ненадання повної та достовірної інформації (ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів») Позивачу не було надано інформації про зміну транспортного засобу; пересадку в нічний час; використання мікроавтобуса замість автобуса. Ця інформація була істотною та могла вплинути на рішення позивача щодо придбання послуги. Вказувала, що 04 серпня 2025 року позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу-претензію з вимогою добровільно повернути різницю у вартості послуги, котра мала статус, як «ВІП-рейс» в розмірі 5 250 грн. Станом на момент подання позову вимоги проігноровані. Надана відповідачем послуга не відповідала умовам договору та оплаченому класу перевезення, що дає позивачу право, в розумінні ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», вимагати відповідного зменшення ціни послуги. Між протиправними діями відповідача та завданими позивачу майновими і немайновими збитками існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, оскільки саме надання недостовірної інформації про ВІП-статус перевезення стало підставою для прийняття позивачем рішення про придбання послуги за підвищеною ціною, а подальша невідповідність фактично наданої послуги заявленим умовам спричинила як матеріальні втрати, так і моральні страждання. Оскільки, в результаті протиправних дій відповідача, позивачу було завдано матеріальних збитків в сумі 5 250 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, а також завдано моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч гривень) 00 копійок. Внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у: значному психоемоційному стресі під час нічної примусової пересадки; необхідності будити та заспокоювати малолітніх дітей у нічний час; страху за безпеку життя та здоров`я під час руху мікроавтобуса; приниженні та розчаруванні через невідповідність оплаченої послуги заявленому ВІП-рівню; тривалих негативних переживаннях після поїздки. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву 04.02.2026, в якому представник вказує, що Приватного підприємства «Е.Лайн-Тур» здійснює діяльність у сфері туризму відповідно до Закону України "Про туризм" та є суб"єктом туристичної діяльності, зокрема надає посередницькі послуги з бронювання та продажу квитків на автобусні перевезення, в тому числі міжнародні. Зазначає, що чинне законодавство України не містить нормативного визначення або державної класифікації автобусів за категоріями "ВІП" чи "не ВІП" тощо. Така класифікація має виключно маркетинговий і порівняльний характер. Автобус був у справному стані, пройшов технічний огляд. Інформація про автобуси за погодженням з перевізником розміщена на сайті. Твердження позивачки про неналежний комфорт, звичайний автобус, тощо не підтверджені жодними експертиними висновками, актами перевірок, є оціночними судженнями. позивачка була попереджена про пересадку у м.Хмельницьк під час придбання квитка, на що вона погодилася. Трансферний автобус був теж класу "ВІП". Будь-яких порушень прав та інтересів позивачки, з боку відповідача не було. В задоволенні позову просить відмовити повністю. Ухвалою суду від 19.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та встановивши відповідні до них правовідносини, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 910 ЦК України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Згідно ст. 52 Законом України «Про автомобільний транспорт» договір про перевезення пасажира автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між перевізником та пасажиром у письмовій формі (пасажирський квиток, договір, квитанція тощо). Таким чином, договір про перевезення пасажира та багажу вважається укладеним в письмовій формі з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, при туристичних перевезеннях, перевезеннях на замовлення - з моменту посадки в автобус. Цей договір набирає чинності з моменту посадки пасажира в транспортний засіб і діє до моменту його висадки у пункті призначення. Судом встановлено, що 08.07.2025 року позивач [PERSON] придбала у відповідача три квитки на міжнародне автобусне перевезення за маршрутом "Україна -Сонячний Берег", дата виїзду 18.07.2025, місце відправлення Рівне, автобус Рівне - Несебр 2025, місця 48,51,52 та три квитки на міжнародне автобусне перевезення у зворотньому напрямку Сонячний Берег-Україна, дата виїзду 28.07.2025, місце відправлення Сонячний берег, автобус VIP Анталія-Чернівці-Україна 2025, місця 55,56,60. Загальна вартість квитків склала 15750 грн. Пасажир має право відмовитися від поїздки, повернути квиток і одержати назад повну або часткову вартість квитка - залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами) (п. 6 ч. 1 ст. 911 ЦК України). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка вказувала, що зворотній рейс [PERSON] -Рівне було оплачено, як ВІП рейс. Однак, із наданих сторонами доказів неможливо встановити вартість квитків окремо в різні напрямки, оскільки оплату здійснено однією сумою 15750грн. Відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 5250 грн, як різницю між вартістю оплаченого ВІП рейсу та фактично наданої послуги. А тому, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 5250 грн слід відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. П. 9 Постанови передбачає, що розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Позивач позовні вимоги обґрунтовувала тим, що під час попереднього спілкування менеджер відповідача запевняла позивача, що зворотний рейс буде здійснюватися ВІП-автобусом, що вартість квитків залежить від класу автобуса, що підтверджується скріншотами переписки з менеджером відповідача у месенджері «Viber». Представник відповідача у відзиві та в судовому засіданні вказує, що чинне законодавство України не містить нормативного визначення або державної класифікації автобусів за категоріями "ВІП" чи "не ВІП" тощо. Така класифікація має виключно маркетинговий і порівняльний характер. В результаті вказаних дій відповідача, було порушено права позивача як споживача, гарантовані Законом України «Про захист прав споживачів», а саме: 1.1. Введення в оману (ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів») Зазначена інформація була істотною та могла вплинути на рішення позивача щодо придбання послуги. За таких обставин, враховуючи характер порушення, ступінь вини відповідача, яка завдала моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір спричиненої моральної шкоди слід визначити в сумі 3000 гривень. Позивач від сплати судового збору звільнено на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 1331,20 грн.

Outcome: partial