Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа: Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Квінікадзе Олександр Бадрійович про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вищевказаний будинок зареєстровано за [PERSON] , відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такого права. Спадщину після смерті батька позивача [PERSON] прийняла її мама [PERSON] та позивач, в рівних частках, шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на моменті. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті мами [PERSON] відкрилась спадщина на 1\\2 частину житлового будинку. Позивач, як єдиний спадкоємець І черги прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті. 31.01.2025 року позивач звернулась до приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті батька та смерті матері. Постановою приватного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну померлому [PERSON] частку житлового будинку, що розташований з адресою: [ADDRESS] . Постанова мотивована тим, що після померлого [INFO] [PERSON] , позивач не надала документи нобхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] саме не надала документи, які б підтверджували право власності [PERSON] на вищевказану частку житлового будинку. Постановою приватного нотаріуса від 31.01.2025 мені відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну померлій [PERSON] 1\\2 частку житлового будинку, постанова мотивована тим, що позивач не надала документи необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . 16.06.2025 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В. прийнята позовна заява до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. у вищезазначеній цивільній справі, на виконання положень ч. 1ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Витребувано у Приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Квінікадзе Олександр Бадрійовича (08130, Київська область, Бучанський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Соборна, 27) спадкову справу після смерті [PERSON] , та [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2025 року закрито підготовче провадження у справі № 369/10332/25 за позовом [PERSON] до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа: Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Квінікадзе Олександр Бадрійович про визнання права власності в порядку спадкування. Призначено справу до розгляду по суті. В жовтні 2025 року від приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Квінікадзе Олександр Бадрійович надійшла спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 08.12.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання 18.03.2025 року позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 18.03.2026 року до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. У судове засідання відповідачі не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 10.02.2025 року та 20.02.2025 року До суду від відповідачів надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнають у повному обсязі та проти його задоволення не заперечують. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть мерії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району 22.11.2016 року та зроблений актовий запис № 17. Родинний зв`язок [PERSON] та позивачем підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого П.П. Борщагівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 19.03.1970 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Жовтневою сільською радою Великоновоселковського району Донецької області, про що зроблений актовий запис № 12, є додатком до позовної заяви. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок [ADDRESS] набуте [PERSON] на підставі свідоцтва на будівництво індивідуального житлового будинку, виданого виконавчим комітетом Києво-Святошинської ради згідно з Рішенням від 03.05.1976 року № 236\\10, що зареєстровано під № 153 5.10.1975 року та зареєстровано в БТІ 29.03.1989 під реєстровим № 204 в книзі 1, що підтверджується відповіддю КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області від 25.03.2025 № 142, планом земельної ділянки, затвердженим Рішенням Перопавлівсько-Борщагівської сільської ради № 86, 5-тої сесії V скликання від 23.11.2006 року; Рішенням Перопавлівсько-Борщагівської сільської ради 2 сесії XXIV скликання від 24.12.2003 про передачу в приватну власність земельної ділянки [PERSON] , планом встановлених меж. Відповідно до відповіді на адвокатський запис Борщагівської сільської ради Бучанського район Київської області від 28.03.2025 року, із земельно-шнурової книги обліку землекористувачів по селу [PERSON] , за [PERSON] рахується земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, право власності на вищевказаний будинок зареєстровано за [PERSON] , відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такого права. За життя [PERSON] заповіту не склав. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 даного кодексу, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] - дружина [PERSON] , яка складалась з житлового будинку, [ADDRESS] та позивач, в рівних частках, шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на моменті, що підтверджується копією будинкової книги на будинок [ADDRESS] , з якого вбачається що позивач зареєстрована разом із спадкодавцем [PERSON] за однією адресою. Родинний зв`язок [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданого Горбівським сільським бюро ЗАГС Черняхівського району Житомирської області 15.06.1965 року, про що зроблений актовий запис № 19. [INFO] померла мама позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що зроблений актовий запис № 17. Родинний зв`язок [PERSON] та позивачем підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого П.П.Борщагівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 19.03.1970 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Жовтневою сільською радою Великоновоселковського району Донецької області, про що зроблений актовий запис № 12. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1\\2 частину житлового будинку, [ADDRESS] . Позивач, як єдиний спадкоємець І черги прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті. Згідно пп. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. З пп. 3.22 п. 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. 31.01.2025 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Квінікадзе О.Б. з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та після смерті мами [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Квінікадзе О.Б. від 31.01.2025 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну померлому [PERSON] частку житлового будинку, що розташований з адресою: [ADDRESS] . Постанова мотивована тим, що після померлого [INFO] [PERSON] , спадщину після якого шляхом остійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті прийняла донька- [PERSON] та дружина- [PERSON] . Однак, я не надала документи нобхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] саме не надала документи, які б підтверджували право власності [PERSON] на вищевказану частку житлового будинку. Постановою приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Квінікадзе О.Б. від 31.01.2025 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну померлій [PERSON] 1\\2 частку житлового будинку, що розташований з адресою: [ADDRESS] . Постанова мотивована тим, що позивач звернулась с з заявою про прийняття спадщини на частину житлового будинку [ADDRESS] , яка належала чоловіку [PERSON] - [PERSON] , спадщину після смерті якого вона прийняла, але не оформила своїх спадкових справ. Однак, позивач не надала документи необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . Таким чином, через відсутність правоустановчих документів на нерухоме майно, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину позивач змушена звернутися до суду за захистом порушеного права. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ст. 392 ЦПК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 3 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Відповідно до положень ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, статті 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України. Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним наявність правових підстав для за доволення позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимогист. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Оскільки позивач не заявляв про компенсацію витрат із сплати судового збору за подання позовної заяви, судом не стягується з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved