Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

23.02.2026 від АТ «Універсал Банк» до суду надійшов зазначений позов, згідно якого позивач просить стягнути із [PERSON] заборгованість у розмірі 11011,82 грн за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20.01.2025. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву від 20.01.2025. Відповідно до виявленого бажання відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, користувався картковим рахунком, однак не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 02.03.2026 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Процесуальні документи із судовою повісткою направлені поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням за місцем реєстрації і повернуті суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно положень п.п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому відділенні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. За таких обставин неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи і винесенню судового рішення. Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 20.01.2025 між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписанням анкети-заяви до договору про надання банківських послуг. У заяві зазначено, що [PERSON] погоджується з тим, що дана заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погоджується з Умовами Договору, підтверджує укладання Договору, та зобов`язується виконати умови Договору. До кредитного договору банк додав Паспорт споживчого кредиту. За умовами укладеного між АТ «Універсал Банк» та відповідачем кредитного договору від 20.01.2025 банком надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Встановивши мобільний додаток monobank, [PERSON] отримав розрахункову карту [NUMBER] та відкрив розрахунковий рахунок. Також, до позовної заяви АТ «Універсал Банк» надало довідку про рух коштів по рахунку та наявність заборгованості. Згідно з наданого банком розрахунку станом на 04.01.2026 р. в [PERSON] утворилась заборгованість у сумі 11011,82 грн., в тому числі: 1. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом 6793,95 грн.; 2. загальний залишок заборгованості за відсотками 0,00 грн.; 3. заборгованість за пенею 1574,64 грн.; 4. заборгованість за порушення грошового зобов`язання 2643,23 грн. Однак позичальник, в порушення вимог кредитного договору, свої зобов`язання щодо виконання належним чином взятих на себе зобов`язань за цим договором, не виконав, що потягло за собою виникнення простроченої заборгованості за кредитом належних банку. Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі, регулюються наступними нормами права. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір являється обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, суд доходить висновку, що наведене свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу кредитні ресурси, але в порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, а тому з нього підлягає стягненню сума заборгованості за наданим кредитом 6793,95 грн. В той же час, вирішуючи вимоги позивача про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 1574,64 грн та за порушення грошового зобов`язання в розмірі 2643,23 грн, суд дійшов до такого висновку. В Анкеті-заяві не обумовлено застосування пені за невиконання або неналежне виконання позичальником, передбаченого договором грошового зобов`язання, а у розділі 6 Паспорту споживчого кредиту Чорної картки monobank зазначено, що за договором пеня не передбачена. Окрім того, згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).. На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який відповідно до ч. 2 ст. 4 цього ж Кодексу являється основним актом цивільного законодавства, є чинними. Також Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду від 18.10.2023 у справі № 706/68/23). Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за пенею в сумі 1574,64 грн та за порушення грошового зобов`язання в розмірі 2643,23 грн. не ґрунтуються на Законі. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд дійшов висновку, що в даному випадку позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню (на 61,70 %), відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2053,38 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial