Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

31.03.2025 через систему «Електронний суд» до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (змінено назву на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя) надійшла позовна заява [PERSON] , подана представником адвокатом Калініною-Заєць Ю.М., до відповідача територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, в якій позивач просить визнати за ним право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] (надалі позивач) належить на праві власності 11/18 частини квартири [ADDRESS] , на підставі Договору дарування від 20 квітня 2005 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрованим за № 1591. В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-1785/05 розглядалась справа за позовом [PERSON] до позивача про виділ часток із загальної власності. Подання позову було обумовлено тим, що [PERSON] належала 1/6 частини квартири [ADDRESS] . Оскільки власність у вигляді 1/6 частини квартири є несуттєвою, 1/6 частини квартири не можливо виділити в натурі, сторони між собою не досягли згоди у вирішенні цього питання, [PERSON] була змушена звертатися до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із зазначеним позовом. 28 липня 2005 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя постановлено рішення, яким було задоволено позовні вимоги [PERSON] та вирішено наступне: «Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/6 частини квартири [ADDRESS] в розмірі 13 629 гривень, а також судові витрати у розмірі 136,29 грн.». Але, при розгляді зазначеної справи не було вирішено питання щодо визнання права власності на 1/6 частини квартири [ADDRESS] за позивачем. Постановлення такого рішення призвело до неможливості здійснити реєстрацію право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-1785/05 виконано в повному обсязі в добровільному порядку, вартість 1/6 частина квартири позивач сплатив [PERSON] , що й підтверджується відповідями Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя від 10.03.2025 р. вих. № 18903/1 та відповіддю Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі від 28.02.2025 р. вих. № 1528815 про те що, виконавчий лист по справі № 2-1785/05 від 28.07.2005 року виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя на виконання до відділу не надходив та на теперішній час на виконанні не перебуває. Оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2 1785/05 від 25 липня 2005 року не було визнано право власності на 1/6 частини квартири за позивачем то іншого способу захисту як звернення з позовом до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про визнання права власності на 1/6 частини нерухомого майна у позивача відсутнє. Інша частина 2/9 кварти належить [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті спадкова справа не заводилась, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (спадкової справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2025 справу розподілено та передано для розгляду судді Сиротенко В.К. Ухвалою судді від 02.04.2025 року дану цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.05.2025 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Калініної-Заєць Юлії Михайлівни про витребування доказів. Витребувано у Відділу Державної реєстрації актів Цивільного стану у Запорізькій області управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] , 1938 року народження, дата смерті [INFO] . 26.06.2025 року на адресу суду надійшла витребувана інформація. Ухвалою суду від 13.08.2025 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Калініної-Заєць Юлії Михайлівни про витребування доказів. Витребувано у Першої запорізької державної нотаріальної контори наступну інформацію: - чи відкривалась спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та, в разі наявності, витребувати засвідчену копію такої спадкової справи; - чи звертався хтось із заявою про прийняття чи відмову від спадщини, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та чи залишала вона заповіт на випадок своєї смерті. 25.08.2025 на адресу суду надійшло повідомлення від Першої запорізької державної нотаріальної контори на ухвалу суду від 13.08.2025, відповідно до якого згідно перевірок алфавітних книг обліку спадкових справ Першої, Другої та Восьмої запорізьких державних нотаріальних контор, з 13.04.2021 по теперішній час спадкова справа в Першій Другій та Восьмій запорізьких державних нотаріальних конторах після померлої [INFO] [PERSON] -не заводились. Та повідомляють, що надати витяг зі Спадкового реєстру про наявність спадкової після померлої [PERSON] , не мають можливості. Ухвалою суду від 09.10.2025 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Калініної-Заєць Юлії Михайлівни про витребування доказів. Витребувано у Приватного нотаріуса Шаповалової Олени Георгіївни копію спадкової справи №14/2021, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 20.10.2025 на адресу суду від Приватного нотаріуса Шаповалової О.Г. надійшла витребувана інформація. Ухвалою суду від 21.01.2026 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Калініної-Заєць Юлії Михайлівни про залучення співвідповідача. Залучено [PERSON] , [INFO] , в якості співвідповідача. У зв`язку із залученням співвідповідача підготовче судове засідання відкладено. Ухвалою від 18.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 22.04.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача Запорізької міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. 18.02.2026 та 30.03.2026 від відповідача [PERSON] надійшли заяви про визнання позовних вимог, в яких зазначає, що їй зрозумілі наслідки визнання позову, просить справу розглядати без її участі. Підготовче судове засідання 18.02.2026 відкладено до 18.03.2026. У судовому засіданні 18.03.2026 представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. У судовому засіданні 18.03.2026 судом завершено розгляд справи по суті, суд перейшов на стадію ухвалення рішення, у судовому засіданні оголошено перерву до 30.03.2026. У судове засідання 30.03.2026 учасники справи не з`явилися. Судом ухвалено рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить 11/18 часток квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №414624067 від 21.02.2025. Позивач вказав, що іншими співвласниками зазначеної квартири були [PERSON] (1/6 частки), яка померла, та [PERSON] (2/9 частки), яка померла [INFO] та після смерті якої ніхто спадщину не прийняв. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2005 у справі №2-1785/05р. задоволено позов [PERSON] , якій на праві власності належала 1/6 частина кв. [ADDRESS] , до [PERSON] та на підставі ч. 2 ст. 364 ЦК України стягнуто з останнього вартість 1/6 зазначеної квартири у розмірі 13 629 грн. Як зазначив у позовній заяві позивач та пояснив у судовому засіданні представник позивача, стягнута судовим рішенням вартість частки квартири була сплачена [PERSON] , в той же час, враховуючи давність оплати, у позивача не зберіглися докази оплати. Разом з тим, здійснення оплати [PERSON] підтверджується тим, що [PERSON] з виконавчим листом №2-1785/05р. до виконавчої служби не зверталася, що підтверджується відповідями Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя від 10.03.2025 р. вих. № 18903/1 та Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі від 28.02.2025 р. вих. № 1528815 про те що, виконавчий лист по справі № 2-1785/05 від 28.07.2005 року, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя на виконання до відділу не надходив та на теперішній час на виконанні не перебуває. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується відповіддю Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за вих. №2341/06.10-01-31 від 19.06.2025, до якої долучено Актовий запис про смерть №793 від 14.04.2021. Відповідний запис внесено за заявою [PERSON] . Видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до матеріалів спадкової справи №14/2021, заведеної приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г. після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , 14.07.2021 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] . В матеріалах спадкової справи міститься заповіт, складений [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Коноваловою Л.С. 12.02.1997 та зареєстрований в реєстрі за №2-260. Відповідно до заповіту, [PERSON] заповідала усе своє майно [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28.01.2012 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Як свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №65578151 від 14.07.2021, вищезазначений заповіт є чинним. Разом з тим, до теперішнього часу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] не отримала. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на 1/6 частки кв. [ADDRESS] , оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2005 не було вирішено питання про визнання за [PERSON] права власності на зазначену частку квартири, [PERSON] вже померла, та за її життя перехід права власності до [PERSON] на частку квартири оформлено не було, відтак інший спосіб захисту своїх прав у позивача відсутній. Як вже зазначалося у тексті цього рішення, 18.02.2026 та 30.03.2026 від відповідача [PERSON] надійшли заяви про визнання позовних вимог, в яких зазначає, що їй зрозумілі наслідки визнання позову, а саме, що внаслідок задоволення позову право власності на 1/6 частки спірної квартири переходить до [PERSON] . Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19,пункт 14)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19, підпункт 7.23) та від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20 (провадження 12-10гс22, підпункт 8.47)). Крім того, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 58 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), пункті 23 постанови від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)та підпункті 8.49 постанови від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20 (провадження № 12-10гс22), спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Статтею 316 ЦК України передбачено що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За приписами ч. 2 ст. 364 ЦК України ( в редакції, що діє на теперішній час), якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Як свідчать матеріали справи, факт сплати [PERSON] вартості частки квартири не спростовано, разом з тим, попередній власник цієї частки помер, відтак на теперішній час позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на майно. Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, з огляду, зокрема, на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/16981/17 (провадження № 12-7гс19, пункт 5.22)). Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивачі посилаються як на підставу свого позову, відтак позов [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS] , яка раніше належала [PERSON] , судом задовольняється. Питання щодо розподілу судових витрат позивачем не ставилося, відповідно судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved