Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

17 березня 2026 року заявник [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася в суд із заявою про продовження обмежувального припису, зазначивши заінтересованою особою [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви зазначає, що рішенням суду від 01.10.2025р. видано обмежувальний припис щодо [PERSON] строком на 6 місяців із забороною останньому вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Стверджує, що, незважаючи на встановлені обмеження, заінтересована особа свідомо та грубо ігнорує судове рішення, продовжуючи систематично вчиняти психологічне насильство щодо заявника, яке проявляється у безперервних телефонних дзвінках і надсиланні повідомлень заявнику та третім особам, які містять нецензурну лексику, погрози та образливі висловлювання. Внаслідок неправомірних дій заінтересованої особи [PERSON] тричі зверталася до правоохоронних органів із відповідними заявами, а 12 лютого 2026 року відкрито кримінальне провадження щодо [PERSON] за ст. 309-1 КК України. З огляду на наведені обставини, які свідчать про систематичний характер дій заінтересованої особи щодо вчинення психологічного домашнього насильства відносно заявника, просить продовжити обмежувальний припис щодо [PERSON] строком на 6 місяців із встановленням обмеження прав та покладенням на нього ряду обов`язків, а саме: заборонити вести листування, телефонні переговори із [PERSON] , [INFO] , у тому числі через особисті повідомлення, соціальні мережі, месенджери або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів від місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування заявника [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати заявника [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Ухвалою суду від 17.03.2026р. прийнято заяву до розгляду, у межах визначених ЦПК України 72 годин після надходження заяви до суду для розгляду справи призначено судове засідання у справі із викликом (повідомленням) сторін на 20 березня 2026 року о 10 год. 00 хв., запропоновано заінтересованій особі подати до судового засідання письмові пояснення до заяви з посиланням на докази, якими такі обґрунтовуються. 20 березня 2026 року заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте засобами електронного зв`язку подав клопотання від 19.03.2026р. про зупинення провадження у справі до закінчення воєнного стану або до його звільнення з військової служби. Представник заявника [PERSON] подала заяву від 20.03.2026р. про розгляд справи за відсутності заявника та її представника; у задоволенні клопотання заінтересованої особи щодо зупинення провадження просить відмовити. Ухвалою суду від 20.03.2026р. відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі; роз`яснено заінтересованій особі право брати участь у судовому розгляді заяви як особисто, в тому числі в режимі відеоконференції відповідно до ст. 212 ЦПК України, так і через представника; відкладено судове засідання на максимально можливій строк із врахуванням строку дії обмежувального припису, встановленого рішенням суду від 01.10.2025р., на 30 березня 2026 року об 11 год. 00 хв. За загальним правилом відповідно до ч. 3, 5 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно з ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. 30 березня 2026 року заявник [PERSON] та її представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 42), в таке засідання не з`явилися. При цьому, 30 березня 2026 року представник заявника [PERSON] подала заяву про розгляд справи за відсутності заявника та її представника; заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, проти відкладення розгляду справи заперечують з огляду на строк дії обмежувального припису, встановленого рішенням суду від 01.10.2025р. (а.с. 49). Заінтересована особа [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 50), у судове засідання 30 березня 2026 року також не з`явився. Водночас засобами електронного зв`язку подав клопотання від 29.03.2026р., яке надійшло у суд 30 березня 2026р. (а.с. 44-48), про відкладення розгляду справи для пошуку адвоката для отримання правничої допомоги. В клопотанні заінтересована особа підтверджує, що 20 березня 2026 року із смс-повідомлення йому стало відомо про необхідність явки до суду 30 березня 2026 року об 11 год. на розгляд заяви [PERSON] про продовження обмежувального припису, а також він отримав ухвалу суду від 20.03.2026р. про відмову у зупиненні провадження у справі та відкладення судового засідання. Окрім того, повідомляє, що 23 березня 2026 року отримав по місцю служби відправлення Новодністровського міського суду Чернівецької області, а саме судову повістку, копію заяви [PERSON] про продовження обмежувального припису із додатками. В обґрунтування клопотання про відкладення судового засідання зазначає, що для спростування доводів та доказів заявниці бажає скористатися професійною правничою допомогою та, оскільки договір із адвокатом Ладан А.І. закінчився 31 грудня 2025 року, потребує часу для пошуку нового представника. Також повідомляє про неможливість особистої явки на судове засідання 30 березня 2026 року у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні через загострення хронічного захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Відповідно до абз. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Проаналізувавши клопотання заінтересованої особи про відкладення розгляду справи, суд зауважує, що [PERSON] не заперечує факту своєчасного отримання повідомлення про дату, час і місце розгляду справи про продовження обмежувального припису (за 10 днів до судового засідання), а також ознайомлення із змістом заяви [PERSON] (за 7 днів до судового засідання). Окрім того, останній, отримавши ухвалу суду від 20.03.2026р., був обізнаний із скороченими строками розгляду справи, пріоритетністю швидкого розгляду справи для захисту постраждалої особи, а також своїми правами щодо подання письмових пояснень або ж участі у судовому засіданні особисто чи через представника. Не заперечуючи наявність у [PERSON] захворювань, які як пов`язані, так і не пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою ВЛК від 22.10.2025р. №2025-1022-1508-3506-0, зважаючи на виписки із карти амбулаторного хворого за 27-28 березня 2026 року, суд зауважує, що згідно з приписами лікарів особі рекомендовано отримати консультацію лікаря-невролога та пройти лікування в умовах неврологічного відділення військової частини за направленням, однак, доказів направлення [PERSON] на стаціонарне лікування станом на 30 березня 2026 року суду не надано. Окрім того, на думку суду, заінтересована особа мала достатньо часу для залучення представника та подання письмових пояснень по суті спору, незважаючи на перебування на військовій службі, а тому, зважаючи на повторну неявку у судове засідання належним чином повідомленої заінтересованої особи [PERSON] та на строки розгляду цієї категорії справ, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання заінтересованої особи про відкладення судового засідання та про розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у ній матеріалами. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані заявником докази, судом встановлено, що рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08.04.2025р., яке набрало законної сили 08 травня 2025 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6-7). Заявник [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи №7703-5002960753 від 18.09.2023р. та відповіддю №2475821 від 18.03.2026р. щодо отримання інформації про внутрішньо-переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (а.с. 5, 28). Заінтересована особа [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю №2476522 від 18.03.2026р. з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 29) та проходить військову службу за контрактом з 04 лютого 2022 року, що підтверджується копіями довідки Форми 5 №1504/4475від 18.03.2026р., витягу з наказу командира ВЧ [NUMBER] № 24 від 04.02.2022р. (по стройовій частині) та військового квитка серії [NUMBER] , виданого 04 травня 2000 року [INFO] (а.с.31-35). Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 01.10.2025р. у справі № 719/844/25 заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису задоволено частково; ухвалено видати обмежувальний припис щодо [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців, яким визначено наступні тимчасові обмеження: заборонено вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (а.с. 8-10). Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 31 жовтня 2025 року, що вбачається із матеріалів судової справи № 719/844/25. Незважаючи на вищезгадане рішення суду, із яким [PERSON] ознайомлений, останній систематично продовжує телефонувати та надсилати [PERSON] і її знайомим у месенджери смс-повідомлення, що містять нецензурну лексику, образливі висловлювання особистого характеру, погрози створення проблем в особистому та професійному житті заявника та її знайомих, що підтверджується скриншотами листування між заявником та заінтересованою особою, заінтересованою особою та третіми особами (а.с. 15-20). У зв`язку із порушенням заборон обмежувального припису, встановлених за рішенням суду від 01.10.2025., у період з 01жовтня 2025 року по 17 лютого 2026 року [PERSON] тричі - 10 січня, 28 січня та 30 січня 2026 року, зверталась у поліцію із заявою про протиправні дії [PERSON] ; станом на 17 лютого 2026 року звернення заявниці перебувають на розгляді, що підтверджується відповіддю ВП № 1 (м. Сокиряни) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області №15161-2026 (а.с. 12). Також за даними із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 лютого 2026 року у ЄДРДР зареєстровано кримінальне провадження за №42026266100000013 за заявою [PERSON] із попередньою правовою кваліфікацією за ст. 390-1 КК України за фактом невиконання колишнім чоловіком, військовослужбовцем [PERSON] , [INFO] , рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 01.10.2025р. у справі №719/844/25, яким щодо нього винесено обмежувальний припис щодо заборони листування, телефонних переговорів із [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до глави 13 розділу IV ЦПК України в порядку окремого провадження підлягає розгляду справа про видачу і продовження обмежувального припису. У ст. 350-7 ЦПК України зазначено, що за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ч. 2 ст. 350-6 ЦПК України, ч. 4, 5 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою статті 26 Закону, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. У ч. 1 ст. 350-3 ЦПК України передбачено, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Таким чином, із заявою про продовження обмежувального припису звернулася уповноважена особа - представник особи, яка постраждала від домашнього насильства, [PERSON] . Також правильно визначено заінтересовану особу - особа, стосовно якої подано заяву про видачу (продовження) обмежувального припису, [PERSON] . Строк дії обмежувального припису вставлено рішенням суду від 01.10.2025р. - 6 місяців, тобто до 01 квітня 2026 року. У п. 1, 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб подружжя, колишнє подружжя. Відповідно до п. 3, 8, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Домашнє насильство має кілька форм, зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. При цьому, кривдник згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Як зазначено у ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінивши надані заявником докази, суд дійшов висновку, що після ухвалення рішення суду від 01.10.2025р. [PERSON] свою поведінку не змінив, оскільки роздруківка листування між заявником та заінтересованою особою, а також між заінтересованою особою та третіми особами містять образливі висловлювання щодо заявниці та погрози щодо її подальшого життя та стосунків. На думку суду, така поведінка заінтересованої особи свідчить не про неприязні відносини учасників справи, як колишнього подружжя, а є систематичною поведінкою [PERSON] , що має ознаки продовження вчинення домашнього насильства у формі психологічного насильства. Разом з тим, судом не встановлено ознак загрози фізичного насильства зі сторони [PERSON] та пошук особистого фізичного контакту із [PERSON] . З моменту ухвалення рішення суду про встановлення обмежувального припису між [PERSON] та [PERSON] відсутні будь-які спори, а тому суд й надалі вважає, що конфлікт між сторонами відсутній, а постійні повідомлення та дзвінки [PERSON] [PERSON] не мають іншого пояснення, аніж з метою приниження та залякування останньої. При цьому, суд зауважує, що відсутність судових рішень про притягнення кривдника до адміністративної та/або кримінальної відповідальності не може бути достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, оскільки такий захід не є покаранням, а має превентивний характер. Враховуючи вищенаведене, зважаючи, що на спростування позиції та доводів заявника жодних доказів заінтересованою особою не подано, суд вважає, що поведінка [PERSON] свідчить про те, що він і надалі систематично вчиняє психологічний тиск на заявника, що містить ознаки домашнього насильства, та встановлені судом заборони не вплинули на зміну поведінку заінтересованої особи. Зважаючи на наявні обґрунтовані ризики повторного вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, суд дійшов висновку, що заяву про продовження обмежувального припису щодо кривдника слід задовольнити частково та продовжити строком на шість місяців обмежувальний припис, яким заборонено кривднику вести листування, телефонні переговори із постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Водночас, продовжуючи обмежувальний припис, суд не вбачає підстав для встановлення нових (додаткових) заборон та обмежень, які рішенням суду від 01.10.2025р. встановлені не були. На підставі ст. 1, 3, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: partial