Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. На обгрунтування позову зазначено, що постановою державного нотаріуса Першої Кременчуцької нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Резніченко Н. А. йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення спадкових прав, оскільки звернувся із пропуском строку для прийняття спадщини. 30.12.2025 позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення виявлених недоліків, що усунуті 09.01.2026 шляхом подання до суду відповідної заяви. 19.01.2026 відкрите провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Зобов`язано позивача надати для огляду в судовому засіданні оригінали документів, долучених до позову. Витребувано за клопотанням позивача копію спадкової справи № 176/2025, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . Викликано за клопотанням позивача для допиту в якості свідків [PERSON] , [PERSON] із уповноваженням позивача забезпечити їх явку. 05.02.2026 від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, ухваливши відповідне рішення за результатами розгляду справи. 06.02.2026 заступником завідувача Першої Кременчуцької нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Резніченко Н. А. надана витребувана судом копія спадкової справи із проханням розглянути за відсутності їх представника та винести рішення на розсуд суду. 20.02.2026 судове засідання не відбулося по причині відсутності електропостачання у приміщенні суду та несправність резервного джерела живлення. 11.03.2026 від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. При винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ЦПК України (ч. 1 ст. 279 ЦПК України). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 223 ЦПК України. 23.03.2026 у судове засідання з`явився позивач та його представник, які підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Позивач зазначив, що [PERSON] склав заповіт на нього та свого сина [PERSON] по 1/ 2 частині належного йому майна кожному. Про наявність заповіту позивачу стало відомо від померлого спадкодавця ще за його життя. Позивач проживав весь час на [ADDRESS] . Являвся сусідом спадкодавця, який проживав разом зі своїм сином на [ADDRESS] . Повідомив, що чекав, коли син померлого [PERSON] оформить спадщину після смерті батька, однак той постійно відкладав. Позивач мав намір оформити спадщину разом із ним протягом 6-місячного строку, однак не мав можливості через зволікання сина спадкодавця. Повідомив, що доглядав за померлими спадкодавцем та його хворим сином разом зі своєю дружиною, ніс майнові витрати за будинком, здійснив поховання обох. Син спадкодавця постійно хворів, а позивач постійно працював, мав багато роботи в м. Кременчуці. Після смерті спадкодавця були відрядження поблизу м. Кременчука орієнтовно 3 рази за рік тривалістю по 1 - 2 тижні. Зазначив, що за весь час після смерті спадкодавця випадків важкої хвороби у нього не було. У судовому засіданні оглянуті оригінали документів, копії яких долучені до позову, надані представником позивача на виконання ухвали суду. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що є сусідом позивача, який постійно доглядав за померлим [PERSON] та його сином [PERSON] , а також за будинком, де вони проживали. Позивач сплачував усі рахунки, здійснив поховання обох. Свідок повідомив, що син померлого тривалий час хворів, для пересування використовував милиці. Чи був він інвалідом йому не відомо. Зазначив, що далі, ніж хвіртка, нікуди син померлого спадкодавця не виходив. Явку в судове засідання іншого свідка позивач та його представник не змогли забезпечити, тому клопотали про зняття з розгляду заяви про виклик та допит в якості свідка [PERSON] . Заслухавши учасників, з`ясувавши обставини справи, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши подані докази, якими обґрунтовуються вимоги, оцінюючи докази в їх системному зв`язку, суд на підставі ст. 244 ЦПК України перейшов до стадії ухвалення судо вого рішення , відклавши його ухвалення та проголошення. Судом установлено, що 28.09.2022 [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт серії НСА № 893387, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Цемах В. А., згідно якого спадкодавець заповів в рівних частках для сина [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 5310436100:04:004:0742 площею 0,1 га та житловий будинок [ADDRESS] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.11.2025 слідує, що єдиним власником земельної ділянки на [ADDRESS] був [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 14.03.2024 Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області). Позивач проживав як до смерті спадкодавця, так і після неї у будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 25.02.2025 Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області). З пояснень позивача та допитаного свідка встановлено, що позивач дійсно доглядав за спадкодавцем, його сином та будинком, у якому останні проживали. Здійснив їх поховання. Син померлого тривалий час хворів, для пересування використовував милиці. Був особою з інвалідністю 3-ї групи. Крім того, допитаний свідок повідомив, що син померлого під час пересування використовував милиці, однак далі, ніж хвіртка, нікуди не виходив. Разом з тим, з пояснень позивача слідує, що він доглядав за померлими та їх будинком разом з дружиною. 13.05.2025 позивач звернувся до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини згідно копій матеріалів спадкової справи № 176/2025, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . 15.05.2025 позивач отримав відмову від державного нотаріуса Першої Кременчуцької нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Резніченко Н. А. у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 1075/02-31. Підставою для відмови слугувало те, що спадкоємець [PERSON] пропустив 6-місячний строк для прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . З пояснень позивача судом встановлено, що останній проживає та зареєстрований у будинку [ADDRESS] . Про наявність заповіту йому стало відомо від померлого спадкодавця ще за його життя. Являвся сусідом спадкодавця, доглядав за ним та його сином, за будинком, здійснив поховання обох. Після смерті спадкодавця очікував, коли син померлого [PERSON] оформить спадщину після смерті батька, оскільки мав намір оформити спадщину разом із ним, однак не мав можливості через зволікання сина спадкодавця. Повідомив, що постійно працював, мав багато роботи в м. Кременчуці. Після смерті спадкодавця були відрядження поблизу м. Кременчука орієнтовно 3 рази за рік тривалістю по 1 - 2 тижні. Зазначив, що за весь час після смерті спадкодавця випадків важкої хвороби у нього не було. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: (1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; (2) ці обставини визнані судом поважними. Таким чином, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, однак він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (див. постанови Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1486цс15, від 23.08.2017 у справі № 6-1320цс17, від 05.11.2025 № 202/8070/23 та ін.). Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. пункти 53 - 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: (1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; (2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (див. постанову Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 756/957/18). У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 2516/1356/12-ц зроблений висновок, що «за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Таким чином, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини». У постанові Верховного Суду від 13.04.2023 у справі № 607/13549/21 зазначено, що суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Рішення обґрунтовується лише тими доказами, що одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, як наслідок відсутні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 520/10377/17, від 11.08.2021 у справі № 720/1079/19, від 22.01.2020 у справі № 592/18695/18. Таким чином, правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною. Судом установлено, що за життя спадкодавця позивачу було відомо про складення заповіту на його ім`я та сина померлого. Спадкодавець помер [INFO] . Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини 13.05.2025, тобто майже через 1 рік 2 місяці. Судом під час розгляду справи не встановлені поважні причини пропуску строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, які унеможливили б чи в інший спосіб перешкодили б йому вчасно здійснити таку дію. Посилання позивача на те, що останній очікував, коли син померлого [PERSON] оформить спадщину після смерті батька, оскільки мав намір оформити спадщину разом із ним, однак не мав можливості через зволікання сина спадкодавця, а також наявність роботи, відсутність часу не є поважними причинами пропуску зазначеного строку. Хвороба сина спадкодавця не перешкоджала останньому, як встановлено судом, пересуватися по домоволодінню за допомогою милиць, крім того, позивач зазначав, що у догляді за померлими та будинком йому допомагала дружина. Крім того, позивач у судовому засіданні зазначив, що постійно працював, мав багато роботи в м. Кременчуці. Після смерті спадкодавця були відрядження поблизу м. Кременчука орієнтовно 3 рази за рік тривалістю по 1 - 2 тижні. Зазначив, що за весь час після смерті спадкодавця випадків важкої хвороби у нього не було. Інші поважні причини пропуску цього строку позивачем не наведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 вказано, що: «113. Також Велика Палата Верховного Суду відхиляє інші доводи касаційної скарги про те, що у заявника існували додаткові перешкоди для своєчасного подання ним заяви про прийняття спадщини, зокрема догляд за матір`ю, зайнятість на роботі, карантинні обмеження, спрямовані на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19). 114. Зазначені доводи були предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій, які зробили обґрунтовані висновки про те, що наведені позивачем обставини, як-от зайнятість на роботі, карантинні обмеження, догляд за матір`ю, не перешкоджали [PERSON] реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідної заяви про прийняття спадщини, зокрема й через засоби поштового чи електронного зв`язку. 115. До того ж суд апеляційної інстанції, оцінивши подані позивачем докази, встановив, що надана позивачем копія амбулаторної картки його матері [PERSON] та відомості, зазначені в ній, не підтверджують те, що остання потребувала постійного стороннього догляду, а також те, що [PERSON] здійснював цей догляд до 12 січня 2022 року. 116. Враховуючи те, що на підставі частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати обставини справи та переоцінювати докази, належна оцінка яких здійснена судами першої та апеляційної інстанцій, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що переглядається, вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач не надав належних, достатніх та допустимих доказів існування об`єктивних та непереборних обставин, які перешкодили йому подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька у визначений законом шестимісячний строк, до 12 січня 2022 року. 117. Належних та достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не подав. Натомість безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права відповідача як спадкоємця, який прийняв спадщину». Таким чином, з урахуванням встановленого, судом не встановлено поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини. Сторона позивача не надала належних, достатніх, допустимих доказів існування об`єктивних та непереборних обставин, які перешкодили позивачу подати заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у визначений законом шестимісячний строк. Належних та достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивачем суду не надано. Факт усвідомлення позивачем його права на спадкування поряд із вказаними ним причинами пропуску строку для прийняття спадщини, за умови невжиття ним активних дій щодо прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить про виникнення у позивача об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк. Законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців. Так, позивач не був позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби електронного або ж поштового зв`язку в установлені законом строки. Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, стороною позивача до суду не надано. За встановленими обставинами цієї справи причини пропуску строку для прийняття спадщини наведені позивачем є неповажними, відтак об`єктивні та непереборні обставини, які позбавили позивача можливості своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, відсутні. Безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права відповідача як спадкоємця, який прийняв спадщину. З урахуванням наведеного, у задоволенні позову потрібно відмовити. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання. Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02.10.2018, № 917/1307/18 від 23.10.2019. Наведений процесуальний обов`язок позивачем не виконаний, докази на підтвердження зазначеного не надані. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Outcome: dismissed