Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-08 00:00:00

У липні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача, [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 01.08.2024 року, між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір №8143722, який було підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 28.03.2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №28032025, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №2 від 28.03.2025 до Договору факторингу №28032025 від 28.03.2025 ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №8143722 від 01.08.2024, в розмірі 10 000 грн. Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором щодо повернення кредиту належним чином не виконав та має заборгованість, позивач звернувся з відповідним позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 000 грн. та судові витрати. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.10.2025 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. 27.10.2026 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що [PERSON] ніколи не вступала у договірні відносини з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», не оформлювала заявку на отримання кредиту на суму 10000 грн., не укладала кредитний договір з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», не уповноважувала жодну особу на укладення такого договору та не отримувала від неї кредитних коштів у розмірі 10000 грн. 01.08.2024 року відбувся факт викрадення (зламу) телефонного номеру [PERSON] та оперативне оформлення шахраями е-сім картки (віртуальної сім-картки). Після цього [PERSON] деякий час взагалі не могла користуватися телефонним номером і телефоном, оскільки відключили дистанційно. [PERSON] цього ж дня 01.08.2024 здійснила наступні дії: звернулась до офісу Київстар, де отримала інформацію про випуск оператором е-сім картки (віртуальної сім-карти), яку вона не замовляла і яку, ймовірніше, оформили шахраї після зламу телефонного номеру та подала заяву мобільному оператору про блокування виданої шахраям е-сім картки (віртуальної сім-карти) та отримання нового телефонного номеру; звернулася із відповідною заявою до Дарницького УП ГУНП у м. Києві; звернулася до банківських установ, у яких мала відкриті рахунки з метою їх тимчасового блокування. Відповідач має статус потерпілої у кримінальному провадженні №1202410502000118 від 08.08.2024 за ч. 1 ст. 190 КК України. Ухвалою суду від 16.12.2025 року витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію щодо емітування банківської картки № [NUMBER] та інформацію про рух коштів по банківському рахунку № [NUMBER] за 01.08.2024. 18.12.2026 року від АТ «Універсал Банк» до суду надійшла відповідь від 17.12.2025, в якій зазначено, що на ім`я [PERSON] банком емітовано банківську картку № [NUMBER] , на яку 01.08.2024 року було зарахування коштів в сумі 10 000 грн. Також надано виписку про рух коштів за картковим рахунком для банківської картки № [NUMBER] . 12.02.2026 року представник відповідача подав до суду додаткові пояснення, в яких заперечував щодо задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позов та зазначив наступне. 01.08.2024 приблизно з 12:46 год., на телефонний номер [PERSON] почалися дзвінки, в яких невідомі, які представилися представниками Київстар повідомляли, що її телефонний номер намагаються забрати інші особи. Відповідач декілька разів скидала їх, ігнорувала отриману інформацію, розглядаючи можливість, що телефонують саме шахраї. Після декількох дзвінків зателефонували з номеру Київстар і «телефонний бот» повідомив, що це бот оператора Київстар і телефонний номер [PERSON] протягом останньої години атакують з шахрайськими намірами і якщо вона вважає, що це дійсно так, потрібно натиснути цифру «1». Після цього доступ до телефонного номеру і основних додатків: Дія, банківські додатки, тощо зник. Телефонний номер і прив`язані до нього додатки вимкнулися. Вказує, що протягом перших 1,5-2 годи після події відповідач вчинила активні дії щодо відновлення доступу до номеру телефону, заблокування банківських рахунків, повідомила в поліцію. Послався на те, що з наданої АТ «Універсал Банк» виписки вбачається, що на картку емітовану на ім`я [PERSON] , 01.08.2024 о 13:50:07 надійшло 10 000 грн, а вже о 13:55:16 та 13:55:48 з рахунку здійсненні два перекази на інші карткові рахунки по 5 000 грн. Зазначив, що згідно довідки АТ «Універсал Банк» від 06.02.2026 банківської картка № [NUMBER] була заблокована 01.08.2024 о 14:27 год. Посилаючись на дані звіту Українського бюро кредитних історій щодо відповідача зазначив, що 01.08.2024 після отримання шахраями доступу до телефонного номеру та додатків на телефоні, зокрема Монобанку, у період з 13-40 год. по 14-19 год., було направлено 10 запитів про отримання позик та кредитів від імені [PERSON] . Також послався на витяг з порталу «ДІЯ» щодо подання шахраями 5 запитів на кредитну історію [PERSON] . Згідно із частинами 1, 8 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши зібрані у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з п. 6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч.6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За змістом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до статті 12 указаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 01.08.2024 року 13:49:59 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №8143722 про надання споживчого кредиту, у формі електронного документа з використанням електронного підпису позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора А8985. (а.с.5-14). Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту складає 10 000 грн., строк кредиту 360 днів. (п.1.3., п.1.4. Договору) Згідно п.1.5. Кредитного договору за користування кредитом нараховуються проценти: стандартна процентна ставка 1,50 % в день та застосовується в межах строку кредиту в казаного в п.1.4 цього Договору; знижена процентна ставка 0,01% в день. Відповідно до п.2 Кредитного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] . Підписанням Кредитного договору Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредит ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі «Правила»), які розміщені на сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.9.8.Кредитного договору). 01.08.2024 року о 13:50 год. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було перераховано грошові кошти у сумі 10000 грн. на банківську карту № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Пейтек» (а.с.19). Згідно відповіді АТ «Універсал Банк» від 17.12.2025, на ім`я [PERSON] банком емітовано банківську картку № [NUMBER] . З банківської виписки про рух коштів по картці № [NUMBER] , наданої АТ «Універсал Банк», вбачається, що на вказану картку 01.08.2024 року о 13:50:07 зараховано кошти в розмір 10 000 грн., після чого о 13:55:16 та 13:55:48 з рахунку здійсненні два перекази на інші карткові рахунки по 5 000 грн. Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» від 06.02.2026 року, картковий рахунок № [NUMBER] було заблоковано 01.08.2024 о 14:27 год. Аналізучи викладене вище вбачається, що Товариством було перераховано грошові кошти у сумі 10000 грн. на банківську карту № [NUMBER] , що належить відповідачу. В подальшому через 5 хвилин з банківської картки відповідача вищевказані грошові кошти були перераховані на інші картки двома операціями по 5 000 грн з інтервалом часу 32 секунди, після чого (через 31 хвилину) картку відповідача було заблоковано. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надало кредит в сумі 10 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , яка належить відповідачу, що підтверджується листом ТОВ «Пейтек» щодо переказу коштів (а.с.19) листом-відповіддю АТ «Універсал Банк» та банківською випискою про рух коштів по картці. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При цьому, суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір, на підставі якого заявлено позовні вимоги, у встановленому законом порядку оспорювався чи визнавався недійсним. 28.03.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №28032025, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.20-22). Відповідно до витягу з Реєстру боржників №2 до договору факторингу №28032025 від 28.03.2025, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №8143722 від 01.08.2024, в розмірі 10 000 грн. (а.с.25). Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. На підставі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно умов вищевказаного Договору факторингу та відповідно до вимог ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу нового кредитора. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Позивачем, заборгованість Відповідача за кредитним договором №8143722 від 01.08.2024, складає 10 000 грн. (26-28). Суд звертає увагу на те, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частинами 1-2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечуючи факт укладення відповідачем кредитного договору №8143722 від 01.08.2024 з ТОВ «Авентус Україна» і отримання кредитних коштів за вказаним договором, послався на те, що [PERSON] є потерпілою від шахрайських дій невідомих осіб, які 01.08.2024 року викрали (зламали) її телефонний номер та оформили е-сім картку (віртуальну сім-картку), доступ до її телефонного номеру і додатків «Дія», банківських додатків зник, внаслідок чого від її імені було укладено вказаний кредитний договір. Судом надана правова оцінка твердженням та посиланням відповідача, у зв`язку із чим суд дійшов до наступного висновку. Так, 01.08.2024 року [PERSON] звернулась до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявою про кримінальне правопорушення. Відповідно до наданого представником відповідача протоколу про прийняття зави про кримінальне правопорушення від 01.08.2024, [PERSON] зазначила, що 01.08.2024 року о 12:46 год. їй надійшов дзвінок з прихованого номеру щодо необхідності їй перейти на Е-сім карту, оскільки вона часто використовує свій номер телефону та з метою його захисту треба натиснути певну комбінацію цифр під час того як перетелефонує робот, представившись компанією «Київстар». В разі якщо вона цього не зробить її номер заблокують на 90 днів. Після неодноразових дзвінків на її номер з прихованих номерів на її додаток «Дія» прийшов запит на її кредитну історію. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №1202410502000118 від 08.08.2024 року, до Дарницького УП ГУНП в м. Києві, надійшла заява від [PERSON] , яка повідомила, що 01.08.2024 року близько 12-46 год. невстановлена особа шахрайським шляхом зловживанням довірою [PERSON] оформила кредити у фінансових установах. Таким чином, за заявою відповідача Дарницьким УП ГУНП в м. Києві було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №1202410502000118. Представник відповідача надав суду копію протоколу додаткового допиту потерпілого від 08.08.2024 року, в якому потерпіла [PERSON] пояснила, що 01.08.2024 року на її мобільний телефон, приблизно о 12:46 год., коли вона перебувала за місцем роботи, надійшов дзвінок з прихованого номеру. Дівчина представилася як представник компанії «Київстар». Представниця повідомила, що надіслала їй на мобільний телефон смс-повідомлення з кодом, який вона має їй продиктувати на наступному вхідному дзвінку, мотивуючи це тим, що номер потрібно захистити. На що вона повідомила, що не буде цього робити та кинула слухавку, але наступні 30 хвилин дзвінки безперервно продовжувались. У черговий раз, під час аналогічного дзвінка вона підняла слухавку, їй повідомив робот, що вона має остаточну спробу зберегти свій номер, прив`язані до нього контакти і іншу інформацію, при цьому натиснути кнопку «1», якщо це шахрайські дії. У відповідь вона натиснула кнопку «1», приблизно через секунду , дівчина знову зателефонувала та повідомила, що серія відкрита та її потрібно закінчити. Після чого вона вимкнула телефон. Однак на її телефон продовжували надходити дзвінки, та робот запропонував знову натиснути кнопку «1», якщо це шахрайські дії. Натиснувши кнопку «1», вона помітила, що в телефоні мережа «Київстар» зникла. Вона відразу поїхала в компанію «Київстар» де їй повідомили, що її абонентський номер було зламано та випущено Е-сім карту. Представник відповідача надав суду звіт Українського бюро кредитних історій стосовно [PERSON] , з якого слідує, що 01.08.2024 року в період часу з 13:40:16 по 14:19:58 було направлено 9 запитів щодо отримання кредитів у різних фінансових установах. Стороною відповідача надано роздруківки з додатку «ДІЯ» [PERSON] , де зазначено: підключений пристрій - IOS 17.5.1, спосіб авторизації - застосунок банку; Банк - Універсал Банк; дата підключення - 01.08.2024 о 13:42, дата останньої активності - 14:35. З вказаних роздруківок з порталу «ДІЯ» вбачається, що 01.08.2024 року в період часу з 13:40 по 14:18 надійшло 5 запитів на кредитну історію з метою видачі кредиту. Посилання представника відповідача на безпідставність вимог позивача у зв`язку з тим, що несанкціонований доступ до особистих даних [PERSON] було отримано без її сприяння шахрайським способом невстановленими особами шляхом викрадення (зламу) її телефонного номеру з прив`язаними до нього додатками, внаслідок чого укладено кредитний договір є суперечливими, з огляду на наступне. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду: від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказував, що 01.08.2024 приблизно з 12:46 год., на телефонний номер [PERSON] почалися дзвінки, після декількох дзвінків «телефонний бот» повідомив, що це бот оператора Київстар і телефонний номер [PERSON] протягом останньої години атакують з шахрайськими намірами і якщо вона вважає, що це дійсно так, потрібно натиснути цифру «1». Після цього доступ до телефонного номеру і основних додатків: Дія, банківські додатки, тощо зник. Телефонний номер і прив`язані до нього додатки вимкнулися. З наданої представником відповідача копії протоколу додаткового допиту потерпілого від 08.08.2024 року, вбачається, що [PERSON] 01.08.2024 року під час телефонного дзвінка підняла слухавку, їй повідомив робот, що вона має остаточну спробу зберегти свій номер, прив`язані до нього контакти і іншу інформацію, при цьому натиснути кнопку «1», якщо це шахрайські дії. У відповідь вона натиснула кнопку «1», приблизно через секунду, їй знову зателефонували та повідомили, що серія відкрита та її потрібно закінчити. Після чого вона вимкнула телефон. Однак на її телефон продовжували надходити дзвінки, та робот запропонував знову натиснути кнопку «1», якщо це шахрайські дії. Натиснувши кнопку «1», вона помітила, що в телефоні мережа «Київстар» зникла. Вона відразу поїхала в компанію «Київстар» де їй повідомили, що її абонентський номер було зламано та випущено Е-сім карту. Як вбачається із матеріалів справи та підтверджується поясненнями представника відповідача у відзиві на позов, 01.08.2024 року під час телефонних дзвінків на номер телефону [PERSON] , остання виконала вказівки невстановленої особи щодо натискання цифр, після чого доступ до телефонного номеру і прив`язаних до нього додатків «Дія», банківських додатків зник. Суд враховує, твердження представника відповідача про те, що укладення спірного кредитного договору відбулось внаслідок викрадення (зламу) номеру телефону [PERSON] , невідомими особами, що сталося після дзвінків на її номер 01.08.2024 року о 12:46 год. Належно перевіривши всі обставини справи, дослідивши докази, вбачається, що власні дії відповідача щодо її фінансового номера телефону сприяли тому, що сторонні особи могли використати її фінансовий номер телефону для здійснення несанкціонованих банківських операції. Крім того, з наданої копії протоколу додаткового допиту потерпілого від 08.08.2024 року, вбачається, що [PERSON] пояснила: «05.08.2024 мені зателефонували з банку «Монобанк» та повідомили, що на мою картку надійшли грошові кошти у сумі 10 000 грн., та дві транзакції по 5 000 грн. В подальшому, грошові кошти, які перебувають на даній картці у сумі 5 000 грн було переведено на картку моєї доньки [PERSON] [INFO] . Побачивши грошові кошти, донька переказала дані кошти на картку мого чоловіка». При цьому, відповідачем не надано доказів того, що після втрати доступну до номеру телефону, установлення факту несанкціонованого доступу до її особистих даних, оформлення кредитів, вона зверталась з відповідною заявою до ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» з приводу шахрайських дій, незаконного використання особистої інформації, відмовлялась від кредиту, оформленого на її ім`я за її даними. У даному випадку, сама по собі наявність кримінального провадження, порушеного за заявою [PERSON] , не може бути підставою для звільнення позичальника від обов`язку належного виконання кредитного зобов`язання і виконання умов договору, в разі настання певних обставин, передбачених ними. Судом надана належна правова оцінка всім доказам наявним у справі, в тому числі доказам, які містять інформацію про дату, час, спосіб спілкування відповідача по телефону з невідомими особами та виконання нею їх вказівок щодо введення комбінації цифр. Під час розгляду справи судом встановлено, що власні дії відповідача щодо її фінансового номера телефону сприяли тому, що сторонні особи могли використати її фінансовий номер телефону та її особисті дані для здійснення платіжних операцій щодо перерахування та отримання спірних грошових коштів. Представник відповідача не довів, що відповідач не вчиняла будь-яких дій, які б могли призвести до заволодіння її особистими даними, фінансовим номером телефону, що могло б бути достатнім для здійснення фінансових операцій, отримання/списання грошових коштів з її рахунків. На підставі досліджених доказів, суд висновує, що відповідач має повернути грошові кошти, які були зараховані на її картковий рахунок за кредитним договором №8143722 від 01.08.2024. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved