Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Рішенням Талалаївського районного суду від 09 березня 2026 року позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договором № 12802 від 08.01.2019 року у розмірі 37 457 грн 46 коп., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Також стягнуто витрати позивача, пов`язані з розглядом справи. 16 березня 2026 року представник відповідача [PERSON] адвокат Предчук Т.В. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення судових витрат. В обґрунтування заява адвокат Предчук Т.В. зазначає, що 12.08.2025 між адвокатом Предчук Т.В. та [PERSON] був укладений договір про надання правничої допомоги. Додатком № 1(3) до даного договору сторони погодили умови співпраці щодо надання правничої допомоги адвокатом у справі № 747/531/25. У межах даної справи адвокатом було сформовано та виставлено 3 рахунки-фактури: 3, 4 та 6 у розмірі 9 000, 0 грн, 2 500 грн та 2 500 грн, що разом становить 14 000 грн. У справі представником відповідача здійснені такі дії : складено та подано клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строків на подання відзиву, яке було задоволено ухвалою суду 07.11.2025; 18.11.2025 складено та подано відзив у справі; 29.11.2025 складено та подано заперечення проти відповіді на відзив у справі; 12.01.2026 складено та подано заяву про подання доказів про розмір судових витрат; 12.01.2026 складено та подано додаткові письмові пояснення у порядку ч.5 ст 174 ЦПК. Також у встановлені ЦПК строки були складені та подані заяви з організаційних питань, зокрема, щодо участі представника відповідача в судових засіданнях в режимі відеоконференції, у яких представник відповідача брала учать 04.12.2025 та 09.03.2026. У відзиві на позовну заяву відповідач повідомив суд, що орієнтовний розмір судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, який становить 9 000 грн. та у заяві від 12.01.2026 року відповідач додатково повідомила суд про намір подати докази, що підтверджують фактично понесені витрати на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення у справі. Тобто відповідачем було належним чином повідомлено суд про орієнтовний розмір судових витрат та дотримано процесуального порядку подання доказів на підтвердження таких витрат. Тому подані відповідачем докази витрат на професійну правничу допомогу підлягають оцінці судом при вирішенні питань про розподіл судових витрат у справі. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн. Ціна позову у справі становила 44 825 грн 51 коп, при цьому позовні вимоги задоволено у сумі 37 457 грн 46 коп. Отже у задоволенні позову відмовлено в частині 7 368 грн 05 коп, що становить відповідно 16, 44 % від заявлених позовних вимог. Тому з позивача підлягають стягненню витрати відповідача на професійну правничу допомогу пропорційно частині відмовлених позовних вимог, що становить 2301, 60 грн. Від представника позивача по справі Ткаченко М.М. надійшло до суду заперечення про ухвалення додаткового рішення. Так, заперечуючи проти винесення додаткового рішення представник позивача зазначає, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 14 000 грн представником відповідача не деталізована, в поданих суду документах представника відповідача не зазначено, скільки часу було витрачено представником відповідача на виконання робіт, що оцінюється в 14 00 грн. На думку представника позивача зазначений розмір витрат не відповідає складності розглянутої справи, тому що підготовка таких документів, як відзив на позовну заяву, заперечення проти відповіді на відзив, а також додаткові письмові пояснення не вимагало значного обсягу юридичної та технічної роботи. У мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних справ про стягнення заборгованості по кредитним договорам, та нормативно-правове регулювання аналогічних спірних правовідносин не змінювалося. Підготування зазначених документів по малозначній справі не потребує спеціальних знань у галузі права. На думку представника позивача надані адвокатом послуги (їх обсяг) на надання таких послуг по розглянутій справі не відповідають критерію співмірності. Практикою Верховного Суду передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Для суду не є обов`язковим зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Оскільки розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного провадження, заявлена відповідачем сума витрат на правничу допомогу в розмірі 14 00 грн є необґрунтованою, не відповідає критеріям розумності, необхідності та співмірності із фактично виконаною адвокатом роботою у справі. Крім того, однією з підстав винесення додаткового судового рішення згідно ст 270 ЦПК України є те, що судом не вирішено питання про судові витрати. Але в рішенні суду від 09.03.2026 року вирішено питання стягнення судових витрат на сплату судового збору та на правову допомогу. Таким чином будь-яка нова заява щодо стягнення витрат на правову допомогу є безпідставною оскільки питання вирішене судом і не підлягає повторному розгляду. Тому представник позивача просить суд залишити без задоволення заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою від 16 березня 2026 року відкрито провадження за заявою адвоката Предчук Т.В. про ухвалення додаткового рішення та призначено судове засідання на 26 березня 2026 року, про що учасники справи повідомлені належним чином. У судове засідання по винесенню додаткового рішення учасники справи не з`явились. Суд не вбачає необхідності повторно викликати сторони в судове засідання для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення, оскільки мотиви суду стосовно позовних вимог, підстав та предмету позову у справі наведені у тексті рішення суду, а додаткове рішення стосується виключно розподілу судових витрат, порядок розподілу яких чітко визначений законом. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, то у відповідності до ч. 3 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Розглянувши заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення та заперечення на заяву представника позивача, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви у відповідності до частин 2, 3 ст.270 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16). За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, з матеріалів справи вбачається, що стороною відповідача у позові було зроблено заяву про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. На підтвердження понесених судових витрат представник відповідача надала до суду витяг з Договору про надання правничої допомоги від 12 серпня 2025 року (а.с.187), Додатковий договір № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 29.12.2025 (а.с.125, 188), рахунки- фактури № 3, № 4, 3 № 6 до договору про надання правничої допомоги від 12.08.2025 року на суму 2 500 грн, 2500 грн, 9 000 грн (а.с.179, 188 зв, 189) копії квитанцій про сплату відповідачем [PERSON] коштів на загальну суму 5 000 грн (а.с.180-181), скріншот переказу коштів в сумі 9 000 грн за договором про надання правничої допомоги [PERSON] (а.с.182) Дослідивши надані представником відповідача докази щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правову допомогу, суд, крім наведених вище положень ЦПК України, вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). З наданих представником відповідача документів вбачається, що ним оцінена вартість його представництва інтересів в Талалаївському районному суді у 14 000 грн. Суд вважає за необхідне зазначити, що по даній справі проведено два судові засідання тривалістю в загальному 1 год 58 хв. Представник відповідача брала участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів - системи відеоконференцзв`язку EASYCON згідно поданого нею клопотання. На думку суду, вартість послуги щодо представництва в суді 5 000 грн за 1 год 58 хв участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції не відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості, враховуючи, ефективність представництва відповідача, яка просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, і приходить до висновку про зменшення суми до 1000 грн. Зазначений висновок суду базується на рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії», де зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд вважає, що послуги представника відповідача в частині її участі в судових засіданнях в Талалаївському районному суді не обґрунтовані, і приходить до висновку, що таким, що відповідає критерію виправданості вартість представництва адвоката Предчук Т.В. в Талалаївському районному суді є 10 000 грн. Обраховуючи суму, яка підлягає до стягнення з позивача в рахунок відшкодування понесених судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити, що рішенням суду від 09 березня 2026 року позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» були задоволені частково, а саме пред`являлась до стягнення сума 44 826, 51 грн, а судом стягнуто з відповідачки 37 457, 46 грн, що складає 83,5 %, тобто вимоги представника відповідачки адвоката Предчук Т.В. про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі при винесенні рішення судом задоволено на 16, 44 %. Оскільки ЦПК України встановлено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених чи відмовлених позовних вимог, то у даному випадку стягненню з позивача на користь відповідача підлягає сума, що складає 16, 44 % від встановленої судом виправданої суми понесених відповідачем судових витрат по справі в 10 000 грн, яка становить 1644 грн.

Outcome: partial