Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Кошельок» - адвокат Гурський Г.Ю. через систему «Електронний суд» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.02.2022 між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] було укладено в електронній формі кредитний Договір № 2912907870-607095. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало кредит в розмірі 5350,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. Позичальник свої зобов`язання відповідно до умов договору позики належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем складає 15950,49 грн, з яких: 5350,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10600,49 грн. - заборгованість за процентами. У зв`язку з вищезазначеним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31.07.2025 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано від АТ «Ощадбанк» інформацію чи належить платіжна картка за № [NUMBER] [PERSON] , інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] , в частині видачу кредитних коштів. 26.08.2025 на адресу суду через засоби поштового зв`язку «Укрпошта» від АТ «Ощадбанк» надійшли витребувані судом докази. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З прохальної частини позовної заяви вбачається, що представник позивача просить проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.02.2022 між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] укладений договір № 2912907870-607095 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5350,00 грн., строком на 14 днів, зі сплатою відсоткової ставки 2,20% на добу. Кредитодавець, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] , кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] , яку [PERSON] вказав в особистому кабінеті як банківська картка на яку Кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № 2912907870-607095 від 05.02.2022. Окрім того, факт отримання коштів відповідачем на його картковий рахунок підтверджується витребуваною судом інформацією з АТ «Ощадбанк» - випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 05.02.2022 по 12.02.2022. Відповідно до пунктів 3.6, 3.7. договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні статті 212 ЦК України, що має наслідком продовження строку користування Кредитом, не більше 90 днів після закінчення Лояльного Періоду. Однак, згідно матеріалів справи відповідач свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені цим договором, щодо повернення суми позики та проценти за користування позикою не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту та за процентами. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що відповідачем не виконано зобов`язання, визначене договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 викладено правовий висновок, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Відповідно до умов договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 05.02.2022 № 2912907870-607095 процентна ставка за користування позикою становила 2,2 % від залишку суми кредиту за кожен день строку користування ним. Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становила 0,99 % від залишку суми кредиту за кожен день строку користування ним. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, - 2,2 % від залишку суми кредитуза кожен день строку користування ним. У п. п. 3.6, 3.7 договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 05.02.2022 № 2912907870-607095 сторони погодили у випадку продовження користування позичальником кредитними коштами після закінчення строку, визначеного у п. 2.1 договору, строк кредитування продовжується, але не більше ніж на 90 днів після закінчення строку, встановленого у п. 2.1 договору. Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 19.02.2022 по 19.05.2022 за ставкою 2,2% на добу. Отже, сторони договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 05.02.2022 № 2912907870-607095 погодили продовження строку користування позикою, у випадку, якщо позичальник не повернув суму позики у термін до 19.02.2022, та продовжує користуватися коштами, отриманими в позику, після цієї дати. У такому випадку строк користування позикою продовжується до дня повернення позики, але в будь-якому випадку не більше 90 днів. У цей період вважається, що позичальник правомірно користується наданими йому в кредит коштами, а тому повинен сплачувати проценти за користування ними відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України та умов договору. У випадку, якщо ж позичальник продовжить користування кредитними коштами, отриманими в позику, після спливу 90 днів з дня закінчення строку, встановленого п. 2.1 договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 05.02.2022 № 2912907870-607095, таке користування кредитом вважатиметься неправомірним, а тому права та інтереси кредитодавця забезпечуватиметься ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зважаючи на те, що позичальник [PERSON] не повернув кредит та продовжив користуватись кредитними коштами після 19.02.2022, за умовами п. п. 3.6, 3.7 договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 05.02.2022 № 2912907870-607095 вважається, що строк користування кредитними коштами продовжено, а тому кредитодавець управі був нараховувати проценти за користування кредитними коштами до моменту їх повернення, але не більше 90 днів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач має заборгованість перед товариством за кредитним № 2912907870-607095 від 05.02.2022 у розмірі 15950,49 грн., з яких: 5350,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10600,49 грн. - заборгованість за процентами. Доказів повернення відповідачем позивачу ТОВ «Кошельок» отриманої у кредит за вказаним договором суми, матеріали справи не містять. Приймаючи до уваги вище наведені положення чинного законодавства, а також те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасив, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 15950,49 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 5350,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами - 10600,49 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правничої допомоги від 12.02.2025, укладений між Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери» та ТОВ «Кошельок», в особі директора Крилова С.С., додаток до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14.11.2018 у справі № 753/15687/15. Суд також зауважує, що визначені адвокатом послуги такі як оформлення документів щодо надання правничої допомоги, збір та аналіз доказів, формування правової позиції, визначення підсудності та платіжних реквізитів для сплати судового збору, відправка позову, формування матеріалів адвокатського досьє, а також складення та подання позовної заяви та додатків до позовної заяви є взаємопов`язаними послугами, натомість адвокатом у вказаному додатку до договору всі вони розписані як окремі дії, які фактично входять до послуг щодо надання складання позовної заяви, у зв`язку з чим було штучно збільшено кількість та вартість наданих адвокатом послуг. Таким чином, враховуючи вартість та вид наданих послуг, що викладені у додатку до догвоору про надання правничої правової допомоги від 12.02.2025, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved