Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

[PERSON] , через свого представника - адвоката Багно Л.Ф., звернулася до ТОВ «ФК «Вектор плюс» з вище вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача Багно Л.Ф. зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 вересня 1997 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів відповідно до розпорядження № 82866, зареєстрованого та записаного у реєстраційну книгу № 14-1332 [PERSON] та [PERSON] на праві приватної часткової власності належить у рівних частках квартира за адресою: [ADDRESS] . [INFO] батько позивача - [PERSON] помер, що доводиться свідоцтвом про смерть, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.09.2020 року, серії [NUMBER] . Після його смерті, [PERSON] прийняла спадщину від померлого батька - [PERSON] , що доводиться витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі за № 21/2025 від 25.03.2025 р., яка знаходиться у Теплодарській державній нотаріальній конторі Одеської області. Відповідно до довідки щодо кола осіб, виданої Теплодарською державною нотаріальною конторою Одеської області від 08.09.2025 року за вих. 341/02-14 [PERSON] є єдиною спадкоємцем першої черги за законом. 29 серпня 2006 року [PERSON] уклав угоду з Акціонерним комерційним банком інноваційний банк «УкрСиббанк» про надання споживчого кредиту №11032591000, за яким отримав грошові кошти та зобов`язався повернути їх у повному обсязі до 28.08.2016 року. На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитом було укладено іпотечний договір, предметом якого є вказана квартира. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомості майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.09.2025року за № 442964706, серед іншого, внесені записи про іпотеку № 31950851 (спеціальний розділ) документи подані для державної реєстрації: договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк", серія та номер: Реєстрові № 2949, № 2950, виданим 08.12.2011, видавник: Приватний- нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та відомості Іпотекодержатель: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС», код ЄДРПОУ: 38004195, країна реєстрації: Україна. Станом на день подання цієї позовної заяви до позивача [PERSON] або померлого батька [PERSON] вимоги про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на предмет іпотеки ні банками, ні відповідачем не пред`являлось. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності становить З роки, а кінцевий термін виконання основного зобов`язання настав у 2016 році, отже строк позовної давності для звернення до суду у відповідача сплив ще у 2019 році. Вважаємо, що кредитор втратив право на судовий захист своїх вимог, а позивачка позбавлена права вільно розпоряджатись своїм майном, що додатково доводиться роз`ясненнями законодавства про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину від 08.09.2025 року за № 342/02-14, наданими державним нотаріусом Теплодарської державної нотаріальної контори Одеської області Панасюк А.В. Згідно зі ст. 593 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі закінчення строку дії іпотечного договору. Враховуючи сплив строку позовної давності, основне зобов`язання не може бути примусово виконане, а отже відсутні правові підстави для подальшого існування іпотеки та обтяження на майно. Крім того, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» фактично не діяло напряму, а через посередника ТОВ «Коллекшн-Лайн» (згідно договору між ними, копія додається). Представник факторинга звертався до позивача [PERSON] з вимогою сплатити борг та обіцянкою зняти обтяження з квартири через дзвінки та повідомлення у додатку Telegram з номеру [NUMBER] . 31.07.2025 р. позивач на неодноразові прохання представника відповідача звернулась до директора ТОВ «ФК «Вектор Плюс» із заявою про можливість врегулювати питання щодо зняття іпотечного обтяження шляхом оплати запропонованої представником факторинга суми. На момент написання цієї заяви [PERSON] діяла добросовісно, виходячи з наміру мирного врегулювання ситуації, але після подання цієї заяви відповідач на прохання [PERSON] не надав жодного належного проєкту договору, натомість висилав лише шаблони і неодноразово вимагав від позивача дані довіреної особи, пропонуючи сумнівну схему з подвійною переуступкою прав вимоги (факторингу, а потім довіреній особі) та узгодження суми «на словах», без офіційного підтвердження іпотекодержателя. 21.08.2025 року позивач [PERSON] була вимушена звернутись до правоохоронних органів із заявою щодо протиправних дій представників відповідача оскільки останні намагались втрутитись в особисте життя родини позивача, вчиняли психологічний тиск шляхом проникнення до житла позивача за адресою відмінною від об`єкта іпотеки та розміщення погрозливих плакатів у під`їзді (вх. № 236376492 від 21.08.2025 року). Лише, 21.08.2025 року у месенджер надісланий представником відповідача проєкт договору № 2076254-01 про врегулювання споживчого кредиту по Договору про надання споживчого кредиту № 11032591000 від 29.08.2006 від 22.08.2025 року, відповідно до п.5 якого після фактичного зарахування грошових коштів у повному обсязі згідно з п. 2 даного Договору, Кредитор зобов`язується укласти Договір факторингу за Договором про надання споживчого кредиту № 11032591000 від 29.08.2006 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ-ФІНАНС», відповідно до якого відступити право вимоги щодо повернення залишку заборгованості за Кредитним договором. Крім того, на офіційному сайті Національного банку України розмішене оголошення за посиланням щодо анулювання ліцензії та виключення з реєстру ТОВ «ФК «Вектор плюс» за власного заявою. Така поведінка викликала у позивача обґрунтовані сумніви в добросовісності дій відповідача і підтвердила відсутність його наміру врегулювання питання у законний спосіб. У зв`язку з цим, позивач змушена звернутися до суду за захистом прав, оскільки добровільного та прозорого врегулювання досягнуто не було, окрім вимагання персональних даних довіреної особи під різними приводами. Крім того, позивач зазначає, що вищевказана заява не є визнанням боргу після спливу строку позовної давності та не може розглядатися як підстава для його поновлення (роздруковані скріншоти листування з представником відповідача додаються, як доказ). В якості нормативно-правового обґрунтування заявлених вимог, представник позивача послалася на наступні нормативні акти. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу положень ст. ст. 509, 526. 546. 573. 599 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. інших актів цивільного законодавства. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, іпотекою нерухомого майна. Зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Відповідно до ст. 4 Закону «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Відповідно до ч. 1 ст. 17 цього ж Закону, іпотека припиняється у разі, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяження проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Отже перебування майна позивачки під зареєстрованим обтяженням за відсутності законних правових підстав для цього та відсутність отримати спадкове майно є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном, за захистом якого вона звертається до суду. Представник позивача просила припинити іпотеку на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] . Припинити обтяження - заборону на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача Ковалевський Є.В. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає заявлені вимоги безпідставними та необґрунтованими у зв`язку з наступним. Так, позивачем подано заяву нотаріусу про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом через 5 років після смерті [PERSON] , до позову надані докази про відкриття спадкової справи за заявою Позивача 25.03.2025, за № 21/2025. Таким чином, Позивачем не доведено дотримання строку для прийняття спадщини, що встановлений ЦК України. Навпаки, підстави позову та надані докази свідчать, що подання заяви через 5 років свідчить про те, що спадщину не прийнято та відповідний строк Позивачем пропущений. Крім того, додані до позовної заяви докази свідчать про те, що позивач мешкає за адресою, відмінною від адреси предмету іпотеки (звернення до Відповідача від 31.07.2025 та заява до Приморського відділу поліції м .Одеси від 21.08.2025). Внаслідок цього, Відповідач вважає підстави позову хибними, а позовну заяву такою, що подано неналежним позивачем. В позовній заяві Позивач підтвердив обізнаність, що 29.08.2006 року [PERSON] уклав з АКІБ «Укрсиббанк» кредитний договір, вказав його реквізити, суму, строк тощо. Також Позивач вказав, що отримав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості, за забезпеченим іпотекою кредитом права перейшли до ПАТ «Дельта Банк», після якого були набуті ТОВ «ФК «Вектор Плюс». До позовної заяви додана копія як цього доказу, так й договорів кредиту та іпотеки. Згідно умов договору іпотеки, іпотекодавцями є [PERSON] та [PERSON] (тобто, Позивач). Таким чином, Позивач мав усю необхідну інформацію як про первісного кредитора, так й поточного - ТОВ «ФК «Вектор Плюс», якого й визнала належним відповідачем у судовій справі. Позивач, який вважає себе спадкоємцем, повинен виконати зобов`язання за основним та іпотечним договорами, а також зобов`язаний повідомити кредитора про відкриття спадщини та про її прийняття (у вигляді іпотечної квартири). Однак, Позивач цього не зробив, а навпаки - приховав вищевказані факти і свою обізнаність, у т.ч. стосовно виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, і виждавши час, звернувся із позовом, та взагалі без наявності порушених прав та інтересів, що потребують захисту саме в такій формі. Предмет та підстави заявленого позову свідчать про те, що Позивач бажає зашкодити правам та майновим інтересам кредитора/іпотекодержателя. Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Враховуючи, що Позивач на час звернення до суду з позовом не довів наявність у нього права єдиного спадкоємця щодо іпотечної квартири, пропустив строк звернення до нотаріуса, не отримав та не має свідоцтва на спадщину щодо іпотечної квартири, звернення ним до суду за захистом прав як спадкоємця є безпідставним. Тому позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. До позовної заяви додана копія звернення Позивача до Відповідача від 31.07.2025 з проханнями узгодити суму погашення кредитної заборгованості у меншому розмірі від існуючого тощо. В позовній заяві Позивач просить не вважати суд цю заяву визнанням боргу. Між тим, це дійсно є додатковим доказом того, що Позивач звернулась до суду без порушення своїх прав чи інтересів Відповідачем, а сам борг Позивачем визнаний. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник Багно Л.Ф. підтримали та просили задовольнити заявлені позовні вимоги, з підстав зазначених у позові. Також додаткового представник позивача доповнила, що оскільки строк дії договору іпотеки майна закінчився, а відповідач не звертався до суду із позовом щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, тому всі строки позовної давності спливли і відсутні підстави для подальшого обтяження майна. Представник відповідача Ковалевський Є.В. заперечував щодо задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позов та наданих письмових поясненнях. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 11.09.1997 управлінням ЖКГ міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів, позивачці [PERSON] та її батькові - [PERSON] на праві приватної часткової власності належить/належала у рівних частках квартира [ADDRESS] . [INFO] батько позивачки - [PERSON] помер, що доводиться свідоцтвом про смерть, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.09.2020 року, серії [NUMBER] . Батько позивачки - [PERSON] за життя уклав з АКІБ «Укрсиббанк» кредитний договір № 11032591000 від 29.08.2006, за яким отримав у позику грошові кошти у розмірі 28 400, 00 доларів США та зобов`язався повернути їх у повному обсязі до 29.08.2016 року. На забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитом було укладено іпотечний договір, предметом якого є вище вказана квартира. Іпотекодавцями виступають як боржник за кредитним договором, так і його донька -позивач по справі [PERSON] як власник частки у вкартирі. Після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа № 21/2025 від 25.03.2025 державним нотаріусом Теплодарській державній нотаріальній конторі Одеської області Панасюк А.В. Позивача [PERSON] прийняла спадщину від померлого батька [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі. Відповідно до довідки щодо кола осіб, виданої Теплодарською державною нотаріальною конторою Одеської області від 08.09.2025 року за вих. 341/02-14 [PERSON] є єдиною спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» 08.12.2011 року уклали Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» отримав в тому числі і права вимоги за Кредитним договором № 11032591000 від 29.08.2006, укладений з [PERSON] , що підтверджується Додатком1 до договору. 07.06.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклали договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. В той же день було укладено Договір № 1496/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» став новим кредитором, в тому числі щодо кредитного договору № 11032591000 від 29.08.2006. Верховний Суд у постанові від 16.10.2024 року у справі № 686/9633/22 провадження № 61-5849св23 зазначив наступне. Договір є однією з підстав виникнення правовідносин. Договір установлює суб`єктний склад конкретних правовідносин, а також їх зміст. При цьому визначення предмета договору (об`єкта, з приводу якого такий договір укладається) у його змісті виступає обов`язковою умовою для породження обумовлених договором правових наслідків. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Позивач та її представник вважають, що по Договору іпотеки сплив строк позовної давності, оскільки строк дії Кредитного договору закінчився у 29.08.2016 році і до теперішнього часу кредитодавець жодного разу не звернувся із позовними вимогами до боржників щодо повернення боргу або щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому вважають, що, оскільки закінчився строк дії основного договору, відповідно закінчився строк дії Договору іпотеки, виходячи із загального строку позовної давності, який складає три роки. Суд не погоджується із думкою позивача та її представника з наступних підстав. У разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (висновки Верховного Суду України у постанові від 17.04.20X3 у справі № 6-18цс13, у постанові від 11.07.2018 у справі № 2-2519/11). У випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина перша статті 1282 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закон України "Про іпотеку" є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна. У статті 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом статті 11 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України "Про іпотеку"). При цьому слід зазначити, що строк дії іпотечного договору повинен бути зазначений у самому договорі іпотеки. Договір іпотеки від 29.08.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] та [PERSON] не містить конкретного строку дії іпотечного договору та відповідно до п. 6.1. «Договір діє з моменту його реєстрації до повного виконання зобов`язань, що забезпечені іпотекою за цим Договором». Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії договору іпотеки. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, серед яких, зокрема, зазначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору та визнання договору іпотеки недійсним. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Таким чином, якщо договір іпотеки не припинено з визначених законом підстав, то усі права і обов`язки, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися і є діючими до його повного виконання. Судом встановлено, що основне зобов`язання - Кредитний договір №11032591000 від 29.08.2006 боржник і спадкоємець не виконали, що підтвердив представник відповідача і не спростував позивач. Крім того, договір іпотеки не визнавався недійсним, строк його дії не закінчився і договір є дійсним на час розгляду справи. Отже основне зобов`язання за кредитним договором не припинилось, а тому відсутні підстави вважати іпотеку припиненою. З огляду на вище наведене, у суду відсутні правові підставі для припинення іпотеки і відповідно для припинення обтяження - заборони на нерухоме майно, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed