Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», в інтересах якого діє представник Сиплива Т.А., звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 06.07.2025-100000964 від 06.07.2025 в розмірі 19800,00 грн, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 06.07.2025 було укладено Кредитний договір (оферта) № 06.07.2025-100000964 (далі - Договір). Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 2000,00 грн, строком на 217 дні, дата повернення кредиту 07.02.2026. Процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі - «чергові періоди»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Також у Договорі погоджено сплату комісії за надання кредиту у розмірі 9 % від суми кредиту (180,00 грн) та комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 180,00 грн, що сплачується у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі «комісія за надання», «комісія»; економічна сутність плата за надання кредиту) 9% від суми кредиту та дорівнює 180 грн 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі «комісія за обслуговування», «Комісія») 180 грн кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 0,84% = (3640,00 / 3000)/ 217 х 100%. Проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Неустойка 30 грн нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/ неналежно виконаного зобов`язання.09.07.2025 між кредитодавцем та позичальником було укладено Додатковий договір, за яким сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту, в зв`язку з чим внести наступні зміни до Договору. Сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту, в зв`язку з чим внести наступні зміни до Договору: сума кредиту з дати укладення даного Додаткового договору становить 6000,00 грн, яка складається з усіх траншів (частин суми кредиту), зазначених в договорі (1-й транш) та в укладених сторонами додаткових договорах (чергові транші). За даним додатковим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику 2-й транш у розмірі 4000,00 грн; дата надання/видачі кредиту (2-го траншу) 09.07.2025. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту (2-го траншу): перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-2597. Днем надання кредиту (2-го траншу) вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця Строк, на який надається кредит (а саме 2-й транш) 214 днів з дати його надання. Також у Договорі погоджено сплату комісії за надання кредиту у розмірі 9 % від суми другого траншу (частини кредиту) - 360,00 грн та комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 540,00 грн. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало належним чином в повному обсязі. В свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість в розмірі 19800,00 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 6000,00 грн, по процентах - 9180,00 грн, по комісії, пов`язаній з наданням кредиту - 540,00 грн, додатковій комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 1080 грн та неустойці - 3000,00 грн. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 24.02.2026 відкрито провадження у справі за позовною заявою ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.03.2026 представником відповідача, адвокатом Тальчук П.А. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому адвокат вказує, що відповідач вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. На думку позивача, надані ним досліджувані докази доводять факт укладення кредитного договору між сторонами та фактичного перерахування коштів відповідачу, однак з таким висновком неможливо погодитись. На підтвердження обставин укладення з відповідачем кредитного договору позивач додав до позову договір кредиту №06.07.2025-100000964 від 06.07.2025 та додатковий договір, як зображення змісту договору у форматі pdf. Однак, за відсутності демонстрації позивачем місця збереження кредитором електронних даних та інформації про вчиненні в системі дії неможливо встановити будь-який зв`язок між вказаними позивачем обставинами та діями, у тому числі створеній первісним кредитором односторонньо візуальній формі послідовності дій. Зокрема, позивачем не доведено жодними належними та достовірними доказами того, що під час створення між кредитором та відповідачем вищезазначеного документу, він був захищений від редагування/зміни будь-якими особами, а сама форма створюється автоматично системою та захищається від змін. Додані ж до позову документи подані лише у вигляді сканованої копії та не містять електронних підписів кредитодавця та позичальника або будь-яких даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення кредитного договору відповідачем. В даному випаду це лише текст, який складений позивачем одноособово, а тому, в розрізі зазначених вище процесуальних норм стосовно достовірності доказів, дані документи мають бути визнані судом неналежними доказами укладання кредитного договору. В своїй позовній заяві позивач вказує, що нібито направив одноразовий ідентифікатор, необхідний для підписання кредитного договору, відповідачу на його номер телефону [NUMBER] . Зазначає, що позивачем не доведено належним чином, що вказаний номер телефону дійсно належить відповідачу, а не іншій особі. За умови відсутності належних доказів, відсутні підстави вважати, що вказаний номер телефону є таким, що дійсно належить відповідачу або є його фінансовим номером телефону. Оскільки належних доказів, що кредитодавець дійсно ідентифікував відповідача за посередництвом системи BankID НБУ, отримавши від АТ «Універсал Банк» за згодою [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) персональні данні останнього відсутні. Матеріали справи не містять підтверджень передачі за допомогою сервісу АТ «Універсал Банк», тим більше, за згодою відповідача, персональних даних останнього. Окрім того, у зазначеній роздруківці вказано, що номер телефону позичальника - [NUMBER] , в той же час кредитний договір було начебто підписано за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався на зовсім інший номер телефону [NUMBER] . Відтак, виникають сумніви щодо достовірності інформації, наданої позивачем на підтвердження укладення кредитного договору. Позивачем не надано жодного доказу направлення одноразового ідентифікатора «E368» та «K866» відповідачеві (наприклад, довідки від мобільного оператора та/або направлення одноразового ідентифікатора на електронну пошту відповідача та/або у будь-який інший належний спосіб), не надано доказів використання відповідачем вказаного одноразового ідентифікатора. Відтак, неможливо перевірити факт підписання оспорюваного кредитного правочину, адже тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісного кредитора (кредитодавця) можуть слугувати доказом таких фактів, однак позивачем вони до суду не надані. Оскільки позивач не надав суду електронний файл договору з накладеним кваліфікованим електронним підписом або інші технічні дані, що дозволяють перевірити його дійсність, відсутні належні та допустимі докази того, що спірний договір був підписаний саме уповноваженою особою кредитодавця. За таких обставин, поданий документ не може вважатися оригіналом електронного документа. Відтак, вважає недоведеним факт підписання та укладення сторонами договору кредиту на тих умовах, які вказані у наданих до суду примірниках договору позики. Позивач не надав до суду жодних доказів, які підтверджують факт кожного поєднання одноразового ідентифікатора, яким відповідач нібито підписав спірний договір кредиту. Зокрема, позивач не надав належних доказів того, що відповідач певним чином ідентифікувався в інформаційно-комунікаційній системі позивача і залишив там свої контактні дані, а потім отримав вказаний у документах одноразовий ідентифікатор за цими контактними даними. Вищенаведений висновок додатково підтверджується тим, що у позовній заяві представником позивача вказано один номер телефону відповідача ( [NUMBER] ), а у документах АТ «Універсал Банк» вказано другий номер телефону відповідача, який був його фінансовим номером станом на дату надання кредиту (380000000000). Водночас, одноразовий ідентифікатор не забезпечує цілісність та незмінюваність електронного тексту кредитного договору. Одноразовий ідентифікатор не забезпечує криптографічного захисту тексту документа та не гарантує неможливість внесення змін до його змісту. Також, слід відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків та комісій, оскільки позивач не довів факт підписання та укладення сторонами договору кредиту на тих умовах сплати відсотків та комісій, які вказані у наданих до суду примірниках договору кредиту. Зазначає, що позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору №06.07.2025-100000964 від 06.07.2025. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір. Довідки ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» за вих. №1-1302 від 13.02.2026 та вих. №1-1302 від 13.02.2026 про перерахування грошових коштів у сумі 2000 грн та 4000 грн, без поданих належних доказів перерахування грошових коштів саме відповідачу не встановлює належне виконання кредитором своїх зобов`язань за кредитним №06.07.2025-100000964 від 06.07.2025. Зауважує, що даний лист не містить в собі інформації та доказів приналежності платіжної картки «4441111057762597» саме відповідачу. Отже, доказуванню в межах цієї цивільної справи підлягає саме факт передання коштів кредитодавцем, саме відповідачу, саме у зв`язку з виконанням укладеного кредитного договору, а не отримання якихось коштів відповідачем на свій картковий рахунок. Жодних належних доказів, які підтверджують видачу кредитних коштів позичальнику (первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») за кредитним договором від кредитора до позовної заяви долучено не було. На підтвердження боргу позивач надав довідку-розрахунок про стан заборгованості, складений ТОВ «Споживчий центр». В свою чергу, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Вказаний документ розрахунку заборгованості містить лише суму заборгованості (незмінну) та не містить відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору, сум погашення заборгованості (в разі наявності та за умови їх належного підтвердження), які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Таким чином, будь-які твердження позивача стосовно розміру заборгованості, погашення її (в разі наявності) мають бути підтверджені належними доказами. Наданий позивачем документ розрахунку кредитної заборгованості не підтверджений належними, в розумінні чинного законодавства, доказами, оскільки наявність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. Відповідно до наданого розрахунку взагалі неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача, періоди та відсоткову ставку, за які така заборгованість була нарахована. Розрахунок є виключно внутрішнім документом фінансової установи, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Зокрема, розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування заборгованості та її розміру. Розрахунок заборгованості у вигляді довідки, наданий позивачем, є аналітичним документом позивача, складеним в односторонньому порядку, тому не є безспірним доказом обставини видачі кредиту та наявності боргу. Отже, на обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем надані копія кредитного договору, складений ним розрахунок заборгованості за цим договором, які, за умови відсутності інших доказів у справі, а саме первинних документів, оформлених відповідно до вимог статті 9 Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність'' та Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» (виписки з особового рахунку клієнта та ін.), не можуть бути оцінені судом як належні і достатні докази в підтвердження факту наявності заборгованості у відповідача та її розміру. Крім того, фінансовою установою не зазначено та не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Також, умови договору №06.07.2025-100000964 від 06.07.2025, якими передбачено сплату комісійної винагороди за видачу кредиту є нікчемними, а вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією, задоволенню не підлягали, з огляду на те, що комісія з надання кредиту - не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів». Нарахування відсотків в розмірі більше 50% тіла кредиту відповідач вважає незаконним та таким, що порушує вимоги чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Нарахована позивачем сума по відсоткам кредитним договором в розмірі 9180,00 грн не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Таким чином, сума заборгованості за відсотками в рази перевищує суму заборгованості за кредитом. Заявлений позивачем розмір відсотків суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг і підлягає зменшенню до розміру 50% від виданого відповідачу кредиту, тобто до 3000,00 грн. Водночас, оскільки у справі відсутні докази погодження умов кредитування, зокрема, в частині нарахування відсотків, відповідач заперечує проти задоволення позовної вимоги щодо стягнення заборгованості по відсотках. Відтак, загальний розмір заборгованості за кредитним договором №06.07.2025-100000964 від 06.07.2025 не повинен перевищувати 6000,00 грн. (тіло кредиту) Однак, оскільки позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі по кредитному договору, а також відповідно і користування кредитними коштами, то відсутні правові підстави для стягнення тіла кредиту та відсотків. Також, з врахуванням приписів чинного законодавства, а також судової практики позовна вимога позивача про стягнення штрафних санкцій за кредитним договором №06.07.2025-100000964 від 06.07.2025 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Вартість правничої допомоги в сумі 6000,00 грн з огляду на малозначність справи та складність написання позову є значно завищеною та не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості. Відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу, пов`язаною зі справою, а саме: за підготовку відзиву на позовну заяву - 6 000 грн, та очікується понести у зв`язку із розглядом справи 8 000 грн. участь адвоката у судових засіданнях. Докази судових витрат, які очікується понести, будуть надані суду протягом 5 (п`яти) календарних днів після прийняття рішення по справі. 13 березня 2026 року до суду представником позивача Ларіновим К.О. подано відповідь на відзив, у якій представник зазначає, що позивачем було подано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, що відповідає вимогам статей 76-79, 81 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позовних вимог, однак не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень або на спростування доводів позивача. Спірний кредитний договір було укладено у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Стороною позивача (кредитодавця) документи, що складають кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Саме його було використано відповідачем для підписання кредитного договору. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування. Також, відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку. Довідка ТОВ «УПР» про перерахування коштів, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором. наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач, заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. При подачі позовної заяви додано Відомості щодо ідентифікації відповідача через систему Bank ID. Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку України, затвердженою Рішенням Ради Системи BankID Національного банку України (протокол від 20.09.2022 № В/57-0003/75064 (зі змінами) (протоколи від 09.01.2023 №В/57-0002/3089), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації, відповідач не підтвердив це відповідними засобами доказування. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «Швидко Гроші»), уникнувши додаткових витрат. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача. В той же час зазначаємо, що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. На підставі змін, за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до умов кредитного договору, з відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір, тобто у кредит були отримані гроші для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. а тому в цьому випадку мають застосовуватись саме норми ЗУ "Про споживче кредитування". Зважаючи на викладене, неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню. На підставі викладеного представник позивача просив позовні вимоги задовольнити. У судове засідання представник ТОВ «Споживчий центр» Ларінов К.О. не з`явився, однак у відповіді на відзив просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача, адвокат Тальчук П.А. в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 06.07.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитий договір за №06.07.2025-100000964, шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, що є невід`ємною частиною договору, які підписані відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е368. Відповідно до п.2.2 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на веб-сайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на веб-сайті кредитодавця; заявка сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. За цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти та комісію (п. 3.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти)). Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах, які встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти (п.3.3 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти)). Відповідно до п.4.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № 4441-11XX-XXXX-2597. Згідно умов п. п. 1, 2, 3, 4 заявки, позичальнику 06.07.2025 надається кредит у розмірі 2000 грн строком на 217 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 07.02.2026. Відповідно до умов п. п. 6, 7 заявки, процентна ставка "Стандарт" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі «чергові періоди»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Згідно з п.п. 8, 9 заявки, комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі "комісія за надання", "комісія"; економічна сутність плата за надання кредиту) 9% від суми кредиту та дорівнює 180 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі "комісія за обслуговування", "комісія") 180 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Відповідно до п. 16 заявки ОРРПС (орієнтовна реальна річна процентна ставка) за кредитом становить 2526.92%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 5640 грн. 00 коп. Загальні витрати за споживчим кредитом 3640 грн. 00 коп. Пунктом 17-18 заявки передбачено, що неустойка становить 30 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України становить 547.5 % річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюється законом. До вищевказаного договору долучено копію інформаційної довідки про здійснення ідентифікації [PERSON] за допомогою системи BankID. Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-1302 від 13.02.2026 встановлено, що 06.07.2026 на картку № [NUMBER] було успішно перераховано кошти на суму 2000 грн, призначення платежу: Видача за договором кредиту №06.07.2025-100000964. 09.07.2025 між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» укладено додатковий договір до кредитного договору за №06.07.2025-100000964, шляхом підписання примірної пропозиції про укладення додаткового (оферта) до кредитного договору (кредитної лінії) та примірної відповіді кредитодавця про прийняття пропозиції (акцепт) про укладення додаткового договору до кредитного договору, що є невід`ємною частиною договору, які підписані відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором К866. Відповідно до п.п. 1.1- 1.4 Додаткового договору сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту, в зв`язку з чим внести наступні зміни до Договору: сума кредиту з дати укладення даного Додаткового договору становить 6000 грн. 00 коп., яка складається з усіх траншів (частин суми кредиту), зазначених в Договорі (1-й транш) та в укладених сторонами Додаткових договорах (чергові транші). За даним Додатковим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику 2-й транш у розмірі 4000 грн. 00 коп.; дата надання/видачі кредиту (2-го траншу) - 09/07/2025. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту (2-го траншу): перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-2597. Днем надання кредиту (2-го траншу) вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця. Реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику: 4441-11XX-XXXX-2597. Строк, на який надається кредит (а саме 2-й транш) - 214 днів з дати його надання. Сторони домовились, що позичальник відповідно до даного Додаткового договору зобов`язаний сплатити комісію, пов`язану з наданням 2-го траншу (частини суми кредиту) (надалі "комісія за надання", "комісія"; економічна сутність плата за надання кредиту) 9% від суми 2-го траншу (частини суми кредиту), що дорівнює 360 грн 00 коп комісія розраховується шляхом множення суми 2-го траншу (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитодавцем та обліковується в день видачі траншу, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування з дати укладення даного Додаткового договору встановлюється у розмірі 540 грн 00 коп, починаючи з чергового періоду, наступного за першим черговим періодом. Кількість і порядкові номери чергових періодів, у яких сплачується комісія за обслуговування, не змінюються даним Додатковим договором, комісія за обслуговування сплачується у чергові періоди NN 2-3. Грошова сума у розмірі різниці між комісією за обслуговування у черговому періоді (у черговому періоді №1) , у якому надається транш, встановленою до та з дати укладення даного Додаткового договору,становить 360 грн 00 коп, нараховується та обліковується в день укладення даного Додаткового договору та сплачується у складі відповідного чергового платежу згідно графіку платежів, встановленого даним Додатковим договором. Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-1302 від 13.02.2026 встановлено, що 09.07.2026 на картку № [NUMBER] було успішно перераховано кошти на суму 4000 грн, призначення платежу: Видача за договором кредиту №06.07.2025-100000964. Як вбачається з наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором за №06.07.2025-100000964 від 06.07.2025, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 19800,00 грн, з яких: 6000 грн заборгованість за тілом кредиту, 9180,00 грн заборгованість за відсотками, 540,00 грн заборгованість за комісією за надання, 1080,00 грн заборгованість за комісією за обслуговування та 3000,00 грн заборгованість за неустойкою. Проценти по кредиту нараховані за період з 06.07.2025 по 07.02.2026. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Щодо факту укладення кредитного договору, його підписання та отримання кредитних коштів. Матеріалами справи та судом встановлено, що 06.07.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) (кредитної лінії) №06.07.2025-100000964, шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії), яка розміщена на сайті кредитора та підписанням заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду) Е368, отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті, що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. Відповідачем під час укладення кредитного договору №06.07.2025-100000964 пройдено ідентифікацію шляхом використання системи Bank ID Національного банку. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, а саме прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, фінансовий номера телефону, зареєстроване місце проживання, а також серію, номер паспорта, коли і ким виданий. Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом системи BankID Національного банку України. Отже, від центрального вузла системи BankID Національного банку України та банку-ідентифікатора АТ «Універсал Банк» (унікальний ідентифікатор sidBi: 33c1f797-3239-49b2-bc00-9f68541a3292) були отримані дані, які однозначно ідентифікують відповідача. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації, відповідач не спростував це відповідними засобами доказування. При цьому, доказів про те, що персональні дані відповідача, зокрема, РНОКПП, дані паспорта громадянина України, місце проживання, номер мобільного телефону, банківський рахунок були використані ТОВ «Споживчий центр» для укладення кредитного договору від його імені, [PERSON] до суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність (дійсність) укладеного договору, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину. Таким чином, оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та [PERSON] підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21) Відтак посилання представника відповідача на те, що матеріали справи не містять доказів укладення кредитного договору та його підписання, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються наведеними судом обставинами та дослідженими доказами, яким суд надав відповідну правову оцінку. Суд також відхиляє як безпідставні доводи відповідача про відсутність належних та допустимих доказів перерахування [PERSON] кредитних коштів на виконання умов кредитного договору від 06.07.2025 та додаткового договору до кредитного договору від 09.07.2025. Так, відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-2597 та саме такий номер картки для зарахування коштів зазначено позичальником у спірному кредитному договорі. Також, заявка споживача [PERSON] від 06.07.2025, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), примірна пропозиція про укладення додаткового договору до кредитного договору та примірна відповідь кредитодавця про прийняття пропозиції на укладення додаткового договору містять реквізити належного позичальнику електронного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним та наступними договорами 4441-11XX-XXXX-2597. Крім того, згідно з п. 11.5 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) позичальник підтверджує, що вказаний ним для перерахування коштів платіжний засіб/поточний рахунок належить виключно йому на законних підставах, право на його використання не зупинене, не припинене, не обмежене іншим чином, платіжний засіб не є втраченим, безперешкодно використовується виключно позичальником. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання кредитором своїх зобов`язань за вказаним договором позивач надав інформаційні довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 13.02.2026, з яких вбачається, що між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Споживчий центр» укладено договір на переказ грошових коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано грошові кошти на платіжну картку клієнта: 06.07.2025 13:18:41 на суму 2000 грн, та 09.07.2025 21:14:27 на суму 4000,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакцій в системі iPay.ua 794504126 та 797845526, призначення платежу: видача за договором кредиту №06.07.2025-100000964. Отже, ТОВ «Споживчий центр» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі за кредитним договором №06.07.2025-100000964 від 06.07.2025, зокрема, відповідачу було надано кредитні кошти на умовах, передбачених договором. Крім того, з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором №06.07.2025-100000964 від 06.07.2025 вбачається надання кредитних коштів клієнту, отримання таких коштів клієнтом, а також нарахування процентів. При цьому суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок. Відтак, у суду відсутні підстави для сумніву, що [PERSON] не було перераховано визначену умовами договору позику, що підтверджується вищенаведеними доказами та не спростовано відповідачем, який будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору не заявляв. Окрім цього, ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, та, відповідно, не може надати первинні банківські документи, тому надані суду позивачем інформаційні довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 13.02.2026 та довідку-розрахунок заборгованості суд вважає належними та допустимими доказами заборгованості у справі. Також, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до умов кредитного договору №06.07.2025-100000964 від 06.07.2025 сторонами погоджено строк кредитування терміном 217 днів, з 06.07.2025 по 07.02.2026 та фіксовану процентну ставку у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, при цьому згідно додаткової угоди до договору строк кредитування погоджено терміном на 214 днів з 09.07.2025 по 07.02.2026. Доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано. З матеріалів справи вбачається, відповідач взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 000 грн та відсотками в розмірі 9180,00 грн за користування кредитними коштами, разом 15180,00 грн, тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Щодо вимог про стягнення заборгованості за комісіями за надання та обслуговування кредиту, слід зазначити наступне. Згідно з умовами п. 8 кредитного договору, комісія, пов`язана з наданням Кредиту 9% від суми Кредиту та дорівнює 180 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Відповідно до умов п. 9 кредитного договору, комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі "комісія за обслуговування", "комісія") 180 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (справа № 204/224/21 від 06 листопада 2023 року). Виходячи з вищезазначеного, положення Заявки від 06.07.2025 про сплату позичальником на користь кредитора комісії за надання кредиту у сумі 180,00 грн та комісії за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 180,00 грн, та згідно додаткового договору комісія за надання кредиту у сумі 360,00 грн, та комісія за обслуговування - 540,00 грн, суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів» і Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемними з моменту укладення договору. Відтак, позовні вимоги про стягнення комісії суд вважає такими, що не підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за неустойкою, слід зазначити наступне. Положенням п. 17 Кредитного договору встановлено, що неустойка становить 30,00 грн та згідного додаткового договору 90 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до вимог пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, враховуючи, що позивачем здійснено нарахування неустойки в період дії воєнного стану, вказана сума в силу вимог пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України підлягає списанню позивачем, а тому відсутні підстави для стягнення неустойки з відповідача. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, а саме, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором за № 06.07.2025-100000964 від 06 липня 2025 року у розмірі 15180,00 грн, з яких: 6000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 9180,00 грн заборгованість за відсотками, оскільки позивач має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення суми кредитних коштів. Також на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2041,17 грн (15180,00 * 2662,40 : 19800,00), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial