Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

21 жовтня 2026 року заявник [PERSON] в особі адвоката Остапенко Михайла Геннадійовича звернувся до суду із заявою у якій просить визнати його усиновлювачем малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , змінити прізвище та по батькові усиновленої дитини - з « [PERSON] » на « [PERSON] », анулювати свідоцтво про народження дитини та видати нове свідоцтво про народження згідно рішення суду про усиновлення з урахуванням змін. Визнати його усиновлювачем малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , змінити прізвище та по батькові усиновленої дитини - з « [PERSON] » на « [PERSON] », анулювати свідоцтво про народження дитини та видати нове свідоцтво про народження згідно рішення суду про усиновлення з урахуванням змін. Свої вимоги мотивує тим, що з 18 лютого 2025 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , яка є матір`ю двох дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Батько дітей - [PERSON] , який надав нотаріально посвідчену згоду на усиновлення дітей, посвідчену приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Жук Т.П., зареєстровано в реєстрі за №1214 від 12.09.2025 року. Заявник виховує дітей, як рідних, створює для них всі належні умови для повноцінного розвитку, утримує їх, виховує та втавиться як до рідних. Між ними склалися щирі, довірливі й теплі сімейні відносини, та повністю усвідомлює відповідальність, яку бере на себе за долю та майбутнє дітей. Його дружина, яка є матір`ю дітей, надала добровільно нотаріально посвідчену згоду на усиновлення своїх дітей. Представник заявника Остапенко М.Г. в судовому засіданні на задоволенні заяви наполягав в повному обсязі. Заінтересована особа ( [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, просила суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи Служба у справах дітей Ужгородського міської ради в судове зсідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце засідання шляхом направлення судової повістки, яка була надіслана рекомендованим поштовим відправленням № R067116353480, поштове відправлення було повернуто з відміткою AT «Укрпошта» «вручено за довіреністю», причини неявки суду не повідомив. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025 року справу передано на розгляд судді Бедьо В.І. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.10.2025 року відкрито провадження у справі, було постановлено проводити розгляд справи у порядку окремого позовного провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.02.2026 року на підставі Рішенням Ужгородської міської ради від 19 лютого 2026 за № 2625 було внесено зміни до рішення LXXVII сесії міської ради VIII скликання Ужгородської міської ради «Про затвердження списку присяжних Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області» з якого виключено присяжних Комахметову М.В. та Кривошапко В.В., постановлено замінити присяжних Комахметову Мирославу Василівну та Кривошапко Владислава Володимировича у цивільній справі № 308/15490/25 та здійснити автоматичне визначення іншого присяжного із визначеного списку присяжних. Заслухавши пояснення заявника та заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18 лютого 2025 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18.02.2025 року, яке видано Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] , яка є матір`ю малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 15.08.2016 року, яке видано Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 25.09.2019 року, яке видано Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. [PERSON] , [INFO] , з 25.07.2003 по 08.12.2012 року перебувала в офіційному зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] (рішення № 1617/1727/12 від 27.11.2012 року Лохвицького районного суду Потавської області). Заявник разом із дружиною виховують двох неповнолітніх дітей. Заявник вказує, що він турбується, піклується про неповнолітніх дітей своєї дружини [PERSON] та створює всі належні умови для їх розвитку, утримує та виховує і ставиться до них, як до своїх рідних. Відповідно до довідки № 210В від 16.09.2025 року сержант [PERSON] , в період з 22.02.2022 року по 17.09.2023 року, з 29.09.2023 по 16.08.2024 року, з 01.09.2024 по 25.08.2025 року, з 13.09.2025 року по теперішній час брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, перебуваючи в районах бойових дій. З довідки Військової частини [NUMBER] від 21.08.2025 року, вбачається сукупний дохід за період з 01.01.2025 по 30.07.2025 року складає 356317,22 грн. На підтвердження задовільного стану здоров`я [PERSON] надає висновок про стан здоров`я №97 від 11 вересня 2025 року, виданого КНП «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ужгородської міської ради. До кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості, не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується витягом Департаменту інформатизації МВС України № ФОВА-004618578 станом на 09 вересня 2025 року. [PERSON] фактично проживає однією сімє`ю з дружиною [PERSON] та її дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Власником квартири є Заявник, що підтверджується Витягом від 29.08.2024 року № 392840470 та договором купівлі-продажу квартири від 29.08.2024 року та Актом обстеження умов проживання від 17 вересня 2026 року, що підготовлений Службою у справах дітей Ужгородської міської ради, підтверджується, що на момент обстеження в квартирі за адресою: [ADDRESS] були мати дітей [PERSON] та неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] в результаті бесіди, неповнолітня дитина не заперечує проти усиновлення. Зі слів [PERSON] на момент обстеження [PERSON] перебував на службі в ЗСУ, а малолітній син [PERSON] в садочку. Згідно висновку Органу опіки та піклування Ужгородської міської ради від 24 вересня 2025 року № 1036/17/04-13 вбачається, що усиновлення заявником є доцільним та відповідає інтересам дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Мати усиновлюваних дітей [PERSON] добровільно надала нотаріально-посвідчену заяву, що посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Колотуха Л.С. та зареєстровано в реєстрі за №959 від 09.09.2025 року. [PERSON] матеріально забезпечена, проходить військову службу та отримує відповідні виплати від військової частини, що підтверджується довідкою Військової частини [NUMBER] від 21.08.2025 року. ЇЇ сукупний дохід за період з 01.01.2025 по 30.07.2025 року складає 333307,80 грн. Рідний батько дітей: [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , дав згоду на усиновлення його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , який є чоловіком [PERSON] , [INFO] , що посвідчено приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріальног округу Полтавської області Жук Т.П. та зареєстровано в реєстрі за №1214 від 12.09.2025 року. Відповідно до статей 3, 4, 5, 7 СК України кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом статей 207, 208 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Усиновленою може бути дитина В силу статей 211, 212 СК України усиновлювачем може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Різниця у віці між усиновлювачем та дитиною не може бути більшою ніж сорок п`ять років. Не можуть бути усиновлювачами особи, які: обмежені у дієздатності; визнані недієздатними; позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини; перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері; зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами; не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу); страждають на хвороби, перелік яких затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини; були засуджені за злочини проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 166, 167, 169, 181, 187 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших кримінальних правопорушень; за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду; є особами без громадянства; перебувають у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем. Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, не можуть бути усиновлювачами інші особи, інтереси яких суперечать інтересам дитини Згідно ст. 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини батькам, опікунам чи іншим особам, з якими вона проживає, є нікчемною. Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку. Якщо мати чи батько дитини є неповнолітніми, крім їхньої згоди на усиновлення потрібна згода їхніх батьків. Письмова згода матері на усиновлення засвідчується нотаріусом. Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Статтею 218 СК України передбачено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками. Як роз`яснюється у пункті 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин 1-3 ст. 218 СК України щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. Відповідно до ч. 1 ст. 220 СК України на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально. Згідно із ст. 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей, прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови. У відповідності до положень ст. 223 СК України особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. Подання такої заяви через представника не допускається. Заява про усиновлення може бути відкликана до набрання чинності рішенням суду про усиновлення. В силу ст. 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини. Статтею 225 СК України передбачено, що усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Відповідно до частин 1, 3, 4, 5 ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. В силу ч. 1 ст. 229 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 218 цього Кодексу. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини. Згідно частин 2, 3, 4 ст. 231 СК України, якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Якщо усиновлюється повнолітня особа, її прізвище, ім`я та по батькові можуть бути змінені у зв`язку з усиновленням за заявою усиновлювача та усиновленої особи. Про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення. Відповідно до ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється. Відповідно до підпункту 20 пункту 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року за № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Так, згідно з пунктом 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року за № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. В силу ст. 228 СК України, особи, яким у зв`язку з виконанням службових обов`язків доступна інформація щодо усиновлення (перебування осіб, які бажають усиновити дитину, на обліку, пошук ними дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення, розгляд справи про усиновлення, здійснення нагляду за дотриманням прав усиновленої дитини тощо), а також інші особи, яким став відомий факт усиновлення, зобов`язані не розголошувати її, зокрема і тоді, коли усиновлення для самої дитини не є таємним. Відомості про усиновлення видаються судом лише за згодою усиновлювача, крім випадків, коли такі відомості потрібні правоохоронним органам, суду у зв`язку з цивільною справою чи кримінальним провадженням. Таємниця усиновлення забезпечується також відповідно до статей 229-231 цього Кодексу. Особи, які розголосили таємницю усиновлення, несуть відповідальність, встановлену законом. За змістом ст. 314 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про усиновлення суд ухвалює рішення. У разі задоволення заяви суд зазначає у резолютивній частині рішення про усиновлення дитини або повнолітньої особи заявником (заявниками). За клопотанням заявника (заявників) суд вирішує питання про зміну імені, прізвища та по батькові, дати і місця народження усиновленої дитини, про зміну імені, прізвища, по батькові усиновленої повнолітньої особи, про запис усиновлювачів батьками. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення, відносяться на рахунок заявника (заявників). Якщо після ухвалення рішення про усиновлення, але до набрання ним законної сили батьки дитини відкликали свою згоду на її усиновлення, суд скасовує своє рішення і поновлює розгляд справи. У разі відкликання заяви про усиновлення після ухвалення рішення про усиновлення, але до набрання ним законної сили, суд скасовує своє рішення і залишає заяву без розгляду. Усиновлення вважається здійсненим із дня набрання законної сили рішенням суду. Для внесення змін до актового запису про народження усиновленої дитини або повнолітньої особи копія рішення суду надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, а у справах про усиновлення дітей іноземцями - також до уповноваженого органу виконавчої влади. У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. theUnitedKingdom» (заява № 22414/93) Європейський Суд з прав людини зазначив, що норма права щодо способу захисту гарантують на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Крім того, Європейський Суд з прав людини вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. У свою чергу, у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за цією Конвенцією, в якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі (§ 75 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02) Стаття 211 Сімейного Кодексу України, передбачає певні обмеження щодо можливості заявника бути усиновлювачем. З матеріалів справи вбачається, що у висновку Органу опіки та піклування Ужгородської міської ради від 24.09.2025 року № 1036/17/04-13 про доцільність усиновлення [PERSON] та [PERSON] , не з`ясовано яку участь Заявник приймає у їх вихованні, як піклується про здоров`я доньки та сина, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, які стосунки склалися між Заявником та своїми дітьми і чи в повному обсязі він виконує покладені на нього ст. 150 СК України батьківські обов`язки. Водночас, як зазначає Орган опіки та піклування Ужгородської міської ради у своєму висновку: різниця у віці між заявником та усиновлюваними дітьми становить 16 років та 18 років, з правовими наслідками усиновлення [PERSON] ознайомлений та зобов`язується їх виконувати належним чином. Дослідивши подані до суду документи щодо вікової різниці між заявником та усиновлюваними дітьми, а саме малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 15.08.2016 року, яке видано Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується паспортом громадянина України № [NUMBER] , судом встановлено, що різниця у віці між ними становить 14 років 9 місяців, тобто не може бути усиновлювачем, відповідно до ч. 2 ст. 211 СК України усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. За таких обставин, наданий органом опіки висновок про доцільність усиновлення Заявником дитини є недостатньо обґрунтованим, а відтак не приймається судом до уваги. Суд зауважує, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, провадження № 61-13690св20; від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, провадження № 61-1544св21; від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, провадження № 61-10115св23; від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, провадження № 61-5203св23). За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Та обставина, що дитина проживає і формально виховується в сім`ї заявника, відповідно до пункту 1 частини першої статті 213 СК України, також не є безумовною підставою для здійснення усиновлення у даному випадку. Як встановлено судом, [PERSON] проходить військову службу з 2022 року, а шлюб між ним та [PERSON] укладено 18 лютого 2025 року. З огляду на нетривалий період спільного проживання після укладення шлюбу, суд дійшов висновку, що на даний час не сформовано стійких сімейних зв`язків між заявником та малолітніми дітьми [PERSON] і [PERSON] , які б свідчили про наявність взаємного сприйняття та емоційного зв`язку, притаманного відносинам батька і дітей. За таких обставин суд критично оцінює наміри заявника щодо усиновлення та розцінює їх як такі, що можуть бути зумовлені не виключно інтересами дітей, а пов`язані з можливістю набуття інших правових наслідків, які виникають у зв`язку з усиновленням. Оцінивши встановлені під час розгляду справи обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання, що на даний час усиновлення не відповідає найкращим інтересам дітей, з огляду на відсутність сформованих сімейних відносин та належного емоційного зв`язку із заявником. Відповідно до частини другої статті 207 Сімейного кодексу України, усиновлення дитини здійснюється у її найвищих інтересах з метою забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Аналогічні підходи закріплені у статті 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS №58) від 24 квітня 1967 року, відповідно до якої компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише за умови впевненості, що таке рішення відповідає інтересам дитини та забезпечить їй стабільні й гармонійні домашні умови. Щодо письмової заяви малолітньої [PERSON] від 17 вересня 2025 року про згоду на усиновлення, суд, з урахуванням встановлених обставин справи, оцінює її критично та не бере до уваги, оскільки вважає її формальною та такою, що не відображає усвідомленого та обґрунтованого волевиявлення дитини. Суд також враховує, що мотиви заявника щодо усиновлення не підтверджуються наявністю сформованих сімейних відносин, які характеризуються взаємною прихильністю, турботою та емоційною близькістю, притаманними відносинам між батьком і дітьми. Таким чином, беручи до уваги вимоги частини другої статті 207 та частини другої статті 211 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для усиновлення заявником дітей його дружини, оскільки таке усиновлення на даний час не відповідає їх найкращим інтересам та не забезпечить стабільних і гармонійних умов життя. З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] на даний час не може бути визнаний особою, яка відповідає вимогам, встановленим законом до усиновлювачів малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Такий висновок зумовлений тим, що заявник не відповідає встановленим законом вимогам щодо різниці у віці з дитиною, між ним та малолітніми дітьми не сформовано стійких сімейних відносин і належного емоційного зв`язку, а також відсутні достатні підстави вважати, що усиновлення забезпечить дітям стабільні та гармонійні умови життя і відповідатиме їх найвищим інтересам Щодо розподілу судових витрат у справі. Оцінивши всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що. За замістом ч. 4 ст. 314 ЦПК України усі судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення, відносяться на рахунок заявника (заявників). Відтак, судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті заявником судового збору за подання ним до суду заяви про усиновлення дитини, слід залишити за останнім, оскільки покладення їх на державу або ж на інших осіб при ухваленні рішення у справі у порядку окремого провадження чинним ЦПК України не передбачено.

Outcome: dismissed