Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви 06.02.2026 ТОВ «Українські Фінансові Операції» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 26 096 грн 66 коп., а також судовий збір в розмірі 2 662 грн 40 коп. і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 09.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 6 000 грн зі сплатою 1,5% в день. Строк користування кредитом 360 днів, тобто до 04.08.2025. Кредитодавець належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. На підставі договору факторингу позивач набув право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 26 096 грн 66 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 619 грн 28 коп., проценти за користування кредитом в розмірі 21 477 грн 37 коп., яку позивач просить стягнути на його користь. Доводи сторін у справі Представник позивача просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач подав відзив на позов, у якому заперечує проти його задоволення з наступних підстав. Відповідач не заперечує факт отримання 09.08.2024 від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» грошових коштів у сумі 6000 грн. Водночас вважає, що розмір заявленої до стягнення заборгованості є завищеним та не відповідає вимогам законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», загальна сума платежів за кредитом, розмір якого не перевищує одну мінімальну заробітну плату, не може перевищувати подвійного розміру отриманого кредиту. Отже, у даному випадку граничний розмір заборгованості не може перевищувати 18 000 грн, тоді як позивач заявляє до стягнення 26 096,66 грн. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем застосовано завищену процентну ставку (1,5% на день), тоді як допустимий розмір становить 1% на день. З урахуванням здійснених платежів у сумі 5 565,51 грн, а також законодавчих обмежень, фактична заборгованість, за розрахунками відповідача, має не перевищувати 12 432,49 грн. Також відповідач вказує, що позивач не довів належним чином набуття права вимоги за кредитним договором. Надані копії договору факторингу, реєстрів та інших документів не підтверджують переходу права вимоги саме щодо відповідача за конкретним договором. Відповідно до правових позицій Верховного Суду, відсутність таких доказів є підставою для відмови у позові. Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів ані розміру заборгованості, ані факту переходу до нього права вимоги. Крім того, відповідач повідомляє, що орієнтовний розмір судових витрат, які він очікує понести становить 2 500 грн, які включають витрати на правничу допомогу та поштові витрати. З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 09.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 6 000 грн зі сплатою 1,5% в день. Строк користування кредитом 360 днів, тобто до 04.08.2025 (а.с. 23). Цього ж дня ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало на рахунок [PERSON] кредитні кошти в розмірі 6 000 грн (а.с. 19). 02.06.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а.с. 43). Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 26 096 грн 66 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 619 грн 28 коп., проценти за користування кредитом в розмірі 21 477 грн 37 коп. (а.с. 37, 38). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем надано належні докази на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, укладення кредитного договору, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. При цьому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позивач має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки (Постанова ВП ВС від 28.03.2018 № 444/9519/12, Постанова ВС від 01.09.2022 № 225/3427/15-ц). Зі змісту кредитного договору від 09.08.2024 вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 6 000 грн зі сплатою 1,5% в день. Строк користування кредитом 360 днів, тобто до 04.08.2025 (а.с. 23). Разом із тим, згідно із ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті не може перевищувати 1 %. Згідно із п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 3498-IX, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, оскільки Закон України від 22.11.2023 № 3498-IX набрав чинності 24.12.2023, тому: - за період з 24.12.2023 до 21.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %; - за період з 22.04.2024 до 19.08.2024 - максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5 %; - за період з 20.08.2024 - максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Таким чином, за період з дня укладення кредитного договору, 09.08.2024 і до 19.08.2024 підлягають стягненню проценти за користування кредитом з визначеною у договорі денною процентною ставкою - 1,5%, оскільки зазначений розмір відповідає вимогам Закону за вказаний період, що становить - 900 грн (6 000 грн х 1,5% х 10 календарних днів). За період з 20.08.2024 до 04.08.2025 (закінчення строку кредитування) проценти за користування кредитом підлягають стягненню в розмірі 1% денної процентної ставки, оскільки вказаний розмір процентів визначений Законом, що становить 20 940 грн (6 000 грн х 1% х 349 календарних днів). Отже, проценти за користування кредитом підлягають нарахуванню в загальному розмірі 21 840 грн (900 грн + 20 940 грн). Однак, оскільки позивачем заявлено позовні вимоги в цій частині у меншому розмірі, а саме 21 477 грн 37 коп., а суд не вправі виходити за межі позовних вимог, то позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі. Висновки за результатами розгляду позовної заяви За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підтверджуються належними доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Указаний критерій застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у зазначеній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2500 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved