Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню посилаючись на те, що 23.07.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 2209 про звернення стягнення нерухомого майна квартиру за адресою [ADDRESS] за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, а також запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, у розмірі: заборгованість за кредитом 39 607,97 доларів США; заборгованість за відсотками 81 754,39 долари США; комісія 7 836,80 доларів США; пеня - 217 778,46 доларів США, що всього становить 346 977 доларів США 62 центи, що за курсом НБУ на 05.06.2019 року становість 9 440197 (дев`ять мільйонів чотириста сорок тисяч сто дев`яносто сім) гривень 21 копійка; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3 500,00 гривень, а всього з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 9 443 697 гривень 21 копійка. Виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання. Приватним нотаріусом не було дотримано вимоги вчинення виконавчого напису, оскільки виконавчий напис здійснений не на підставі нотаріально посвідченого договору, а також не встановлена безспірність заборгованості. Крім того, на день видачі приватним нотаріусом виконавчого напису 23 липня 2019 року діяв мораторій на примусове стягнення на предмет іпотеки. Просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19.02.2026 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та витребувано докази по справі. Від представника відповідача відзив на позовну заяву, будь-які клопотання не надходили. Треті особи пояснення суду не направили. 09.03.2026 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на адресу суду надійшла відповідь на ухвалу суду, що згідно акту від 03.01.2023 року №10 схваленого Протоколом засідання ЕК Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 31.03.2023 року №4 про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду, копії виконавчих написів та документів, на підставі яких вони вчиненні за 2019 рік, були знищені. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що між позивачем та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки №PLKRGA00000212 від 08.08.2007 року , який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., зареєстрованим в реєстрі за №2949, відповідно до умов якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить йому на праві власності в забезпечення виконання зобов`язання позивача перед відповідачем за кредитним договором від 08.08.2007 року №PLKPGA00000212.. 23.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 2209 про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, у розмірі: заборгованість за кредитом 39 607,97 доларів США; заборгованість за відсотками 81 754,39 долари США; комісія 7 836,80 доларів США; пеня - 217 778,46 доларів США, а всього 346 977 доларів США 62 центи, що за курсом НБУ на 05.06.2019 року становість 9 440197 (дев`ять мільйонів чотириста сорок тисяч сто дев`яносто сім) гривень 21 копійка; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3 500,00 гривень, а всього, з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 9 443 697 гривень 21 копійка. Стягнення заборгованості проведено за період з 08.08.2007 року по 05.06.2019 року. При вчиненні зазначеної нотаріальної дії приватний нотаріус керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), що підтверджується постановою від 17.11.2021 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 67552502. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов`язок сторін довести ті обставини на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд розглядає справу за наявними у ній доказами. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Правова позиція Верховного Суду України справі за № 6-887цс17: З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині. Мова йде про зміни, які дозволяли вчиняти виконавчі написи нотаріуса про стягнення заборгованості на договорах позики/кредиту, які не були нотаріально посвідчені. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 23 липня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, також не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення про наявність такої заборгованості. Також судом встановлено, що 07.10.2015 року рішенням Київського районного суду м. Полтави у справі №552/5700/13 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки позовні вимоги задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08.08.2007 року у розмірі 105 162,56 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до розпорядження НБУ від 18.03.2013 року складає 840 564,33 гривень звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] загальною площею 64,70 кв.м. шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі продажу за ціною не нижчою початкової вартості предмета іпотеки, а саме 277 000 гривень з правом підпису договору купівлі-продажу та з правом всіх повноважень власника, а саме отримання в установах, організаціях, підприємствах незалежно від форм власності та підпорядкування будь-яких довідок та документів щодо предмету іпотеки, дублікатів правоустановчих документів з відповідних установ, організацій, підприємств, незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату на предмет іпотеки, здійснення будь-яких платежів за іпотекодавця, отримання будь-яких документів, довідок, витягів з реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснення інших дій необхідних для реєстрації права власності на предмет іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. 26.01.2016 року рішенням Апеляційного суду Полтавської області рішення Київського районного суду м. Полтави від 07.10.2015 року №552/5700/13-ц в частині виселення скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення - відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Таким чином на час вчинення виконавчого напису існувало рішення суду, яке набрало законної сили, щодо звернення стягненянна прдмет іпотеки, а саме зазначену квартиру. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно із ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду; позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачено ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку». Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 ЗУ «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено у главі 14 ЗУ «Про нотаріат». У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. При цьому ст.50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачеві можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Слід зазначити, що виконання рішення Київського районного суду м. Полтави по цивільній справі №552/5700/13-ц, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений даним рішенням суду, судом відстрочено до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII. Враховуючи вище викладене, оскільки на день видачі приватним нотаріусом 23 липня 2019 року виконавчого напису, діяв мораторій на примусове стягнення на предмет іпотеки, що був введений в дію на підставі вищевказаного Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII, тому факт наявності мораторію на примусове стягнення на предмет іпотеки є додатковою обставиною, що підтверджує неправомірність вимог відповідача щодо вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення відповідача до приватного нотаріуса, з питанням вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, є неправомірним, адже на момент такого звернення до нотаріуса, відповідач, вже використав право на звернення стягнення визначене в положеннях ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», та умовами Договору іпотеки, адже останній на той момент обрав шлях та підставу звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ч.4 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», а саме на підставі вищенаведеного рішення Київського районного суду м. Полтави по цивільній справі №552/5700/13-ц. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості та правомірності видачі виконавчого напису, що підлягають зверненню стягнення за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зазначені обставини є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд дійшов до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням чинного законодавства , а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved