Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

До Берестинського районного суду Харківської області звернулося ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 103171042 від 10.12.2023 року в розмірі 54480,82 грн. та понесених судових витрат по справі. В обґрунтування позову зазначено, що 10.12.2023 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 103171042 , відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 19000 грн. ТОВ "Мілоан" свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надавши йому, відповідно до п.1.1. Кредитного договору кредитні кошти. В свою чергу позичальник свої зобов`язання перед позичкодавцем не виконав. 28.05.2024 року між ТОВ "Мілоан" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", відповідно до законодавства України, було укладено Договір відступлення прав вимоги №108-МЛ/Т. Відповідно до умов даного договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ "Мілоан", в тому числі і до відповідача за кредитним договором, у зв`язку з чим позивачем відповідачу було направлено відповідну претензію. Заборгованість [PERSON] за даним кредитним договором становить 54480,82 грн, з яких: 15010,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 38140,82 грн прострочена заборгованість за відсотками, 1330,00 грн прострочена заборгованість за комісією. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ "ФК "Кредит-Капітал". Представник позивача та відповідач в судове засідання не прибули. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, згоден на розгляд справи в його відсутність та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву в якій слухання справи просила проводити без неї позовні вимоги не визнає, заперечує факт отримання коштів. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] 10.12.2023 р. звернулася до ТОВ "Мілоан" із анкетою-заявою на кредит №103171042, про отримання кредиту у сумі 19000 грн. Згідно даних процесу оформлення та розгляду заяви № 103171042 від 10.12.2023 р. відбулося заповнення заяви, автоматична перевірка, перевірка у БКІ, скоринг, підтвердження зміни умов, підписання договору. Між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] 10.12.2023 було укладено Договір про споживчий кредит № №103171042 (індивідуальна частина), який [PERSON] підписала одноразовим ідентифікатором 281612 предметом якого є споживчий кредит - грошові кошти які надаються позичальнику для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Сторони погодили істотні умови договору, зокрема суму кредиту: 19000,0 грн. (п. 1.2), строк кредитування: 105 днів з 10.12.2023 (п. 1.3), термін повернення кредиту та сплати комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом: 24.03.2024 (п. 1.4). Комісія за надання кредиту: 1330,00 грн. (п. 1.5.1), проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 2992,50 грн., які нараховуються за ставкою 1,05 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2). проценти за користування кредитом протягом поточного періоду : 59850,00 грн., яі нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду(п. 1.5.3). Згідно п. 2.1 Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Додатком №1 до вказаного договору є графік платежів за договором про споживчий кредит № 103171042 від 10.12.2023 р. З копії платіжного доручення 78280831 від 10.12.2023 р. вбачається перерахування коштів від ТОВ "Мілоан" на рахунок відповідача в сумі 19000,00 грн. з призначенням платежу: кошти згідно договору №103171042 . 28.05.2024 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" укладено договір відступлення прав вимог № 108-МЛ/Т, за яким відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 103171042 від 10.12.2023 р., розмір заборгованості за яким склав 54480,82 грн., з яких: - 15010,00грн. - залишок заборгованості за сумою кредиту; - 38140,82 грн. залишок заборгованості за сумою відсотків; - 1330,00 грн. залишок за комісією. Позивачем було надіслано відповідачу письмову претензію про погашення кредитної заборгованості. Заходи досудового врегулювання спору проводились, але спір вирішено не було. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З договору №103171042 про надання споживчого кредиту від 10.12.2023 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та [PERSON] вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця, та [PERSON] підписала його одноразовим ідентифікатором 281612, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. Після підписання відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора «281612» до договору №103171042 про надання споживчого кредиту від 10.12.2023 року, товариство мало на виконання вимог пункту 3.1.1 договору перерахувати позичальнику грошову суму коштів, вказану у пункті 1.2 договору. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно із зазначеною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) тощо. Суд вважає, що платіжне доручення №78280831 від 10.12.2023 року, згідно якого 10.12.2023 року була проведена успішна транзакція на суму 19000,00 грн на картку № [NUMBER] , не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів. Так, платіжне доручення не містить будь-яких відміток банку про його виконання (підпису уповноваженого працівника банку, штампу або печатки банку тощо). Також у платіжному дорученні в графі «кредит рах. №» зазначено «516749*79». В зв`язку з цим, суд зазначає, що номер банківської картки, який дозволяє її ідентифікувати, складається з комбінації 16 цифр. В платіжному дорученні номер банківської картки відповідача вказаний не повністю, а без зазначення необхідної кількості цифр, тобто у вигляді певної комбінації цифр та символів, а саме "516749*79". Тут слід підкреслити, що в жодному наданому позивачем документі не міститься повного номера рахунку позичальника, а також немає підтвердження, що рахунок, зазначений позивачем, належить саме відповідачу. Враховуючи наведене, суд не може визнати надане позивачем платіжне доручення № 78280831 від 10.12.2023 належним та допустимим доказом на підтвердження зарахування грошових коштів на конкретну банківську картку, яка належить відповідачу. Адже, в порушення вимог Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, яка затверджена постановою Правління НБУ від 29.07.2022 №163, надана суду копія платіжного доручення не містить обов`язкових реквізитів та правильний порядок її заповненя. Отже, твердження позивача про передачу ТОВ "Мілоан" відповідачеві 19000 грн. на виконання Договору про споживчий кредит № 103171042 від 10.12.2023, є припущенням, яке не підтверджується достатніми доказами. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже не є належним доказом існування боргу. Крім того, ухвалою суду від 25.11.2025 за клопотанням представника позивача було витребувано у АТ КБ "ПриватБанк" інформацію про те, що 10.12.2023 року ТОВ "Мілоан" (первинний кредитор) було проведено транзакцію по переказу коштів в сумі 19 000 грн. на рахунок [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за кредитним договором № 103171042 згідно платіжного доручення № 78280831. АТ КБ "ПриватБанк" на ухвалу суду від 25.11.2025 про витребування доказів надало відповідь, що нарахунки [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] в АТ КБ "ПриватБанк" платіж від 10.12.2023 року в сумі 19 000,00 грн. не надходив. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем коштів відповідно до умов Договору № 103171042від 10.12.2023 р. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення суми кредиту 15010,00 грн., суми процентів за користування кредитом 38140,82 грн., комісії - 1330,00 грн. , а всього 54480,82 грн.. Питання щодо розподілу витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до ст.. 141 ЦПК України. Понесені витрати на правничу допомогу представника позивача стягненню не підлягають з огляду на відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed