Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

11.03.2026 до Бахмацького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі Позивач) до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних. Позов мотивований тим, що згідно з вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27.05.2016 з Відповідача на користь Позивача у рахунок матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, було стягнуто 231875.85 грн.; на виконання вказаного вироку судом був виданий виконавчий лист; однак, Відповідач вказану суму шкоди не сплатив, у зв`язку з чим інфляційні втрати та 3% річних за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 становлять 146517.75 грн., які Позивач просить стягнути з Відповідача разом з судовими витратами у виді судового збору в сумі 1172.15 грн. та витратами на правничу допомогу в сумі 5000.00 грн. Відповідно до ухвали суду від 17.03.2026, вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 14.04.2026. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник Позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі Позивача, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, у якому також просив справу розглядати без його участі та відмовити у позові; доводи відзиву зводяться до того, що у позовній заяві викладені обставини, які не відповідають дійсності, зокрема під час відбування Відповідачем покарання у виправній колонії з нього на користь Позивача проводились стягнення, які перераховувались через АТ «Укрпошта»; також, виходячи із інформації, яка надана державним виконавцем у рахунок погашення вказаної заборгованості Відповідачем сплачено 616.50 грн.; позов поданий без урахування вищевказаних сплачених сум; перебування виконавчого листа на виконанні у бухгалтерії установи виконання покарання не є тотожним пред`явленню виконавчого листа до виконання у розумінні ЗУ «Про виконавче провадження»; строк пред`явлення виконавчого листа встановлений до 27.05.2017, а виконавчий лист був пред`явлений Позивачем до виконання 12.07.2021, тобто з пропуском вищевказаного строку і даний строк не поновлювався. Окрім того, Відповідач вважає, що строк звернення до суду з даним позовом закінчився 02.04.2020, тому просив застосувати позовну давність. При цьому, судом враховано, що Відповідач, хоч і перебуває на даний час на військовій службі, однак виявив бажання, щоб справа була розглянута без його участі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21.03.2016, окрім іншого, із [PERSON] на користь [PERSON] у порядку відшкодування матеріальної та моральної шкоди було стягнуто 231875.85 грн. (а.с.5-9). На виконання вищевказаного вироку в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди на суму 231875.85 грн. 07.06.2016 судом був виданий виконавчий лист (а.с.10, 38-39). Згідно з копією заяви [PERSON] від 07.10.2020, останній, після вибуття [PERSON] з ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» до ДУ «Конотопський ВЦ (№130)» та повернення йому виконавчого листа, звернувся до ДУ «Конотопський виправний центр (№130) з проханням прийняти до виконання виконавчий лист від 21.03.2016 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди на суму 231875.85 грн. (а.с.45, 46). Виходячи з супровідного листа від 17.05.2021 №14/4/1965/16-Н, після звільнення [PERSON] з ДУ «Конотопський виправний центр (№130)», [PERSON] був повернений виконавчий лист та роз`яснено, що за вказаним виконавчим листом проведено наступні утримання: 87.60 грн. (з них 72.60 грн. сума переказу, 15.00 грн. поштові витрати); 28.44 грн. (з них 13.44 грн. сума переказу, 15.00 грн. поштові витрати); 27.10 грн. (з них 12.10 грн. сума переказу, 15.00 грн. поштові витрати); 40.70 грн. (з них 25.70 грн. сума переказу, 15.00 грн. поштові витрати); кошти перераховувались через АТ «Укрпошта» (а.с.47). Вищевказана інформації узгоджується із вкладкою до особового рахунку особи №58-С-20, згідно з якою із рахунку [PERSON] ДУ «Конотопський виправний центр (№130)» у рахунок відшкодування за позовом було перераховано: у жовтні 2020 року 87.60 грн.; у лютому 2021 року 28.44 грн., у березні 2021 року 27.10 грн., у квітні 2021 року 40.70 грн. (а.с.43). З повідомлення ДУ «Конотопська виправна колонія (№130)» від 26.03.2026 №1025-Ав-76, адресованого [PERSON] , окрім іншого, вбачається, що під час перебування [PERSON] у вищевказаній установі виконання покарання, з його особового рахунку, за його заявою здійснювались утримання у рахунок погашення боргу на користь [PERSON] ; після звільнення [PERSON] з установи 13.05.2021 на адресу [PERSON] було направлене відповідне повідомлення (а.с.42, 43, 44). Також, з матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви [PERSON] від 08.07.2021, державним виконавцем Бахмацького РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) 12.07.2021 відкрито виконавче провадження ВП №66069828 (а.с. 11, 40). З листів Бахмацького ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області від 23.02.2026 та від 31.03.2026 №10755, які адресовані [PERSON] , вбачається, що останньому було роз`яснено черговість погашення заборгованості у виконавчому провадженні, наведена актуальна інформація щодо стану заборгованості за виконавчим листом з урахуванням раніше здійснених утримань станом на 31.03.2026 та доведена до відому сума боргу, яка підлягає стягненню на користь стягувача (а.с.48-51). Виходячи з доданих до відзиву матеріалів, 13.05.2024 [PERSON] також була подана заява на ім`я в.о. начальника Бахмацького ВДВС про прийняття до виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 231875.85 грн. (а.с.41) З листа Бахмацького ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області від 23.02.2026, який адресований [PERSON] вбачається, що при повторному пред`явленні [PERSON] виконавчого листа до виконання реєстрація відбулася на нестягнуту суму боргу в розмірі 231258.50 грн. (виконавче провадження №75010733) (а.с.48-49). З повідомлення Бахмацького ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області від 14.04.2026 №12312, яке адресоване представнику Позивача вбачається, що залишок боргу на користь стягувача у виконавчому провадженні №75010733 станом на 14.04.2026 становить 206480.90 грн. (а.с.65). Згідно з наданим Позивачем розрахунком, сума інфляційних втрат та 3% річних у зв?язку з несвоєчасним виконанням вироку Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21.03.2016 в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, становить 146517.75 грн., з яких 112441.65 грн. інфляційне збільшення та 34076.10 грн. 3% річних (а.с.12-13). При цьому, розрахунок інфляційних втрат розрахований за формулою: ІІС =(ІІ1 : 100) х (ІІ2 : 100) х (ІІ3 : 100) х … (ІІZ :100) ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення ….. ….. ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення; розрахунок 3% річних здійснений Позивачем за формулою: сума санкцій =С х 3 х Д : 365 :100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення (а.с.13 13 зворотна сторона). Предметом позову у даній справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 за несвоєчасне виконання зобов`язання за вироком суду. За змістом положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц. Згідно з положеннями ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У даній справі Відповідач мав грошове зобов`язання перед Позивачем, що підтверджується вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27.05.2016, згідно з яким з Відповідача стягнуто 231875.85 грн. і вказане зобов`язання у повному обсязі не виконане. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані Позивачем докази суд визнає належними, допустимими, достовірними і достатніми, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог та логічно пов?язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з Відповідача інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання вироку суду щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, у період з 02.04.2017 по 23.02.2022. При цьому, суд погоджується із алгоритмами Позивача обрахунку інфляційних втрат та 3% річних, однак не погоджується із їх сумами, оскільки Позивачем не були враховані кошти, які були стягнуті з Відповідача у вищевказаний період під час його перебування в установі виконання покарання і підтверджені документально, зокрема про перерахування на рахунок Позивача у жовтні 2020 року 72.60 грн., у лютому 2021 року - 13.44 грн., у березні 2021 року - 12.10 грн., у квітні 2021 року - 25.70 грн. Отже, загальна сума коштів, яка була перерахована установою виконання покарання стягувачу [PERSON] у рахунок погашення боргу за виконавчим листом, становить 123.84 грн. (без урахування коштів на витрати, пов`язані з поштовими переказами). Відомостей про перерахування на рахунок [PERSON] інших сум та про дати їх здійснення матеріали справи не містять. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги надані суду докази, виходячи із сум стягнень та періоди їх здійснення, використовуючи вищенаведені формули обрахунків, суд приходить до висновку, що сума інфляційних втрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 у даному випадку становить 99861.40 грн, а 3% річних 34147.86 грн. Таким чином, даний позов підлягає частковому задоволенню на загальну суму 134009.26 грн. Що стосується заяви Відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то суд звертає увагу на наступне. Відповідно до положення ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3, ч. 4 ст.267 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Слід звернути увагу, що відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався до 30 червня 2023 року. З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з 12 березня 2017 року. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21. Окрім того, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 04.09.2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України» щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-ІХ від 14.05.2025 року, яким пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України виключено. Таким чином, з 04.09.2025 в Україні відновлено перебіг строків позовної давності, який був зупинений через карантин COVID-19 та воєнний стан. Це означає, що строки продовжаться з того моменту, на якому були зупинені, але не обнуляються. Законодавчі зміни набули чинності на підставі Закону №4434-IX. У даному випадку Позивач просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних за період з 20.04.2017 по 23.02.2022, при цьому, з позовом до суду він звернувся 11.03.2026, а тому, враховуючи зупинення строків позовної давності у період дії карантину та воєнного стану, підстав для застосування строку позовної давності суд не вбачає. У зв?язку із частковим задоволенням позову (на 91.5%), у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1072.50 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 4575.00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial