Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

У травня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.07.2018 між [PERSON] та Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» укладено кредитний договір № 22030000070591. Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в сумі 14 756,00 грн, строком на 24 місяці, тобто до 13.06.2021. Відповідач зобов`язався повернути дані кошти, сплатити за користування ними комісію та відсотки в розмірі 0,001% річних (строкові), 56,0% річних (на прострочену заборгованість). Розмір страхового платежу за договором становить 2 856,00 гривень. Відповідач здійснював користування грошовими коштами кредитного ліміту, однак, свої зобов`язання щодо повернення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитною лінією виконав лише частково та має заборгованість в загальній сумі 18 900,79 гривень. 11.04.2024 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» укладений договір факторингу №11/04/24, за яким ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором № 22030000070591 від 30.07.2018 в розмірі 18 900,79 гривень. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, сформованої Первісним Кредитором (АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО») станом на 11.04.2024 заборгованість Боржника/Позичальника складається із залишку простроченого кредиту в сумі 11 670,35 гривень; залишку прострочених комісій в сумі 7 230,44 гривень, що разом становить 18 900,79 гривень. Після отримання права вимоги, ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» за кредитним договором № 22030000070591 від 30.07.2018 в розмірі 18 900,79 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також 2 422,40 грн суму сплаченого судового збору та оплату професійної правничої допомоги адвоката 7 200,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у розгляді позовної заяви визначено суддю Недобитюк Н.В., ухвалою якої позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник позивача у судове засідання не з`явився, натомість у позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у встановлений судом строк не скористався правом на подання відзиву на позов чи зустрічного позову, будь яких заяв/клопотань до суду від нього не надходило. При таких обставинах, враховуючи позицію представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Санфорд Капітал» підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30.07.2018 між [PERSON] та Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» укладено кредитний договір № 22030000070591, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 14 756,00 гривень, строком на 24 місяці з кінцевою датою повернення 30.07.2020. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом 56,00% річних. Також, 30.07.2018 між [PERSON] та Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» укладено договір добровільного страхування життя за програмою «УНІКА Життя», за яким страхова сума складає 11 900,00 гривень, страховий платіж 2 856,00 гривень. АТ «Банк Кредит Дніпро» повністю виконало умови Договору, відкрило поточний рахунок у валюті гривня та надало Клієнту платіжну картку із встановленим кредитним лімітом в сумі 14 756,00 грн. зі сплатою комісії та процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. З наданої суду виписки по рахунку [PERSON] встановлено, що відповідач активно користувався коштами Банку, та частково погашав заборгованість, що свідчить при визнання [PERSON] правовідносин між ним та Банком. Разом з тим, відповідач належним чином не виконував кредитних зобов`язань, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» станом на 10.04.2024 складає 18 900,79 грн, з яких: 11 670,35 грн залишок простроченого кредиту; 7 230,44 грн залишок прострочених комісій. У подальшому, 11.04.2024 між акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 11/04/24 від 11.04.2024 згідно з умовами якого АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступило ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги за Кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників, що є додатком до договору факторингу № 11/04/24 від 11.04.2024, ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 22030000070591 від 30.07.2018, у загальному розмірі 18 900,79 грн, з яких: 11 670,35 грн залишок простроченого кредиту; 7 230,44 грн залишок прострочених комісій. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч.1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Отже, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», відповідно до договору факторингу №11/04/24 від 11.04.2024, перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 22030000070591 від 30.07.2018. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, і ході розгляду справи відповідачем не оспорювався. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд бере до уваги, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання і згідно матеріалів справи має заборгованість перед ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», яке є правонаступником кредитора. Враховуючи викладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 22030000070591 від 30.07.2018, в межах заявлених позовних вимог, що складає 18 900,79 грн, з яких: 11 670,35 грн залишок простроченого кредиту; 7 230,44 грн залишок прострочених комісій. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання професійної правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до частини 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У своїй постанові Верховний Суд КАС від 16 квітня 2020 80 м у справі № 727/4597/19 зробив висновок про те, що відповідно до положень ст. 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу,Закон №5076-VIне наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення № 13 та Положення № 148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (пункт 35 цієї постанови). Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа (п. 36 постанови). Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, а тому останній може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (п. 37 даної постанови). У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц зроблений висновок про те, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року, справа № 826/1216/16, провадження № 11-562ас18, у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справа № 301/1894/17. Позивачем на підтвердження понесення витрат на адвоката надано: копію Договору про надання правової допомоги від 01.04.2024 року, копію Акту про надані послуги з правничої допомоги № 4 від 16.12.2024 року на суму 7 200,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставіст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, вирішуючи питання витрат на правничу допомогу, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг тощо). Суд вважає зазначену справу такою що є невеликої складності тому що вона є типовою з усталеною судовою практикою. В справі заявлено одного позивача та відповідача. Отже, відповідно до акту про надані послуги з професійної правничої допомоги було встановлено, що сума гонорару адвоката за надання правових послуг становить 7 200,00 грн. Ця сума охоплює оплату за надані адвокатом послуги в рамках представництва інтересів клієнта та здійснення юридичних дій, необхідних для вирішення відповідної справи. Так, суд вважає, що встановлення гонорару адвоката має базуватися на принципах розумності та обґрунтованості. Однак, суд, проаналізувавши обсяг наданих послуг, а також беручи до уваги невелику складність справи, яка є типовою, обсяг виконаної роботи адвокатом, дійшов висновку, що заявлений гонорар не відповідає принципу розумності співмірності та пропорційності. Справа не відноситься до категорії складних справ, текст позовної заяви є типовим і не потребує великої кількості часу для складання, справа розглядалася без участі представника позивача, а тому гонорар в 7 200,00 грн не є обґрунтованим та не відповідає принципу розумності та співмірності. Тому,

Outcome: approved