Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів В жовтні 2025 року виконавчий комітет Рогатинської міської ради Івано-Франківської області, як орган опіки та піклування, звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав щодо дітей, а також стягнення аліментів на їх утримання. Позов обгрунтовано тим, що відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO] й [PERSON] , [INFO] .Через те, що батьки зловживають алкогольними напоями та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, провокують конфлікти з дітьми, вони були змушені покинути домівку та тимчасово проживати в іншому місці. [PERSON] та [PERSON] ігнорують потреби та інтереси дітей. Не створили у житловому будинку належні умови для їх проживання та навчання. Не цікавляться життям дітей, не піклуються про їх фізичний та духовний розвиток. За час перебування неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] у Міжрегіональному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області (с. Мединя) батьки їх жодного разу не навідували, не цікавились їхнім життям. Наведені факти свідчать про ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків і наявність підстав для захисту порушених прав дітей. Вказані обставини є підставою для позбавлення їх батьківських прав, згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України (далі - СК України), як батьків, які ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. Враховуючи, що батьки [PERSON] та [PERSON] матеріально не забезпечують дітей, позивач просив стягувати з них щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] в мінімально гарантованому розмірі, тобто не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] не подали відзиву на позовну заяву. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2025 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення зазначених в ній недоліків. 06 листопада 2025 року позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 31 грудня 2025 року представник позивача [PERSON] подала заяву про виклик свідків. 27 січня 2026 року та 19 березня 2026 року представник позивача подала заяву про долучення до справи додаткових письмових доказів. У судовому засіданні представник позивача начальник Служби у справах дітей Рогатинської міської ради Базилевич І.Я. позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві, просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову. Зокрема, [PERSON] пояснила, що ніякого конфлікту з дітьми не було, це було виховання, оскільки вони не бажали прибирати за собою. Коли приблизно два місяці діти тимчасово проживали в знайомої [PERSON] , то син [PERSON] кожного дня приходив додому. З кінця травня 2025 року по даний час син тимчасово перебуває в с. Мединя, а дочка [PERSON] перебувала там до 01 вересня 2025 року. В судовому засіданні відповідачі неодноразово просили суд надати їм термін для офіційного працевлаштування, проходження медичного огляду, з метою повернення сина додому. Фактичні обставини справи За матеріалами встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області 09 червня 2008 року ( а.с. 4-14 ). Також сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Княгиницької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області 07 квітня 2016 року ( а.с.3, 5-13 ). З копії акта обстеження умов проживання від 20 березня 2025 року, протоколу бесіди від 20 березня 2025 року та копій довідок-характеристик встановлено, що в житловому будинку за місцем проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , який розташований по [ADDRESS] , для дітей не створені належні умови для проживання ( а.с.15-16,21-22 ). 23 травня 2025 року діти [PERSON] та [PERSON] прийняті до Міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області, що підтверджується копіями актів від 23 травня 2025 року ( а.с. 23-24 ). [PERSON] , [INFO] навчається у Відокремленному структурному підрозділі « Бурштинський торговельно-економічний фаховий коледж Державного торговельного-економічного університету « з 01 вересня 2025 року за денною формою навчання, що підтверджується копією довідки виданою 29 грудня 2025 року №915 вказаним навчальним закладом ( а.с. 65 ). Відповідно до копії довідки КНП «Рогатинський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 11 серпня 2025 року № 11-12/208, [PERSON] пройшла лікування в Обласному наркологічному диспансері. [PERSON] отримує амбулаторно лікування з приводу діагнозу - дисимінований туберкульоз легень, з щомісячним контролем бактеріального посіву. Орієнований курс лікування 6 місяців ( а.с. 18 ). Згідно листа-повідомлення заступника директора Комунальної установи «Центр соціальних служб Рогатинської міської ради» від 13 серпня 2025 року № 01-23/447, на сьогоднішній день не є доцільним повернення дітей в сім`ю, оскільки мати працює неофіційно, дохід сім`ї нище прожиткового мінімуму, батько не завершив курс лікування ( а.с. 17 ) Відповідно до листа-повідомлення заступника директора Комунальної установи «Центр соціальних служб Рогатинської міської ради» від 02 жовтня 2025 року № 01-23/527, із сім`єю [PERSON] проведено комплекс заходів, спрямованих на допомогу сім`ї мінімізувати або подолати складні життєві обставини. В будинку прибрано, підготовлено кімнату для дітей. Мати пройшла курс лікування від алкогольної залежності в КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я». Протягом двох місяців спиртні напої не вживала. Працювала неофіційно. Заробіток витрачала на спиртні напої та тютюнові вироби. Батьки життям дітей не цікавляться, зловживають алкоголем, не бажають працювати. Із бабусею дітей [PERSON] проведено роз`яснювальну роботу про можливість виховання та утримання онуків ( а.с. 20 ). Згідно висновку органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 30 вересня 2025 року № 394, вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, що батьки зловживають алкоголем, приводять в будинок посторонніх людей, з якими розпивають спиртні напої, конфліктують з дітьми. За час проживання дітей окремо від батьків, вони жодного разу їх не відвідували та не цікавились їхнім життям ( а.с. 35-37 ). 27 січня 2026 року [PERSON] була працевлаштована в Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Уїзд» та працювала декілька днів, а потім звільнилась за власним бажанням, що підтверджується довідкою виданною вказаною юридичною особою за №16 від 27 січня 2026 року та копією листа-повідомлення в.о. директора Комунальної установи «Центр соціальних служб Рогатинської міської ради» від 19 березня 2026 року № 01-23/181 ( а.с.67, 80 ). Окрім того, з листа-повідомлення в.о. директора Комунальної установи «Центр соціальних служб Рогатинської міської ради» Дзюбатої Л. від 19 березня 2026 року № 01-23/181 встановлено, що [PERSON] не раз реєструвалася на прийом до лікаря фтизіатра, однак медичний огляд не пройшла, також не пройшов огляд її чоловік. Жодного разу вона не відвідала сина, який перебуває у Міжрегіональному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області. При відвідуванні отримувача соціальної послуги в березні 2026 року в житловий будинок не допустили ( а.с. 80). Свідок [PERSON] надала показання про те, що вона навчається на першому курсі в Бурштинському торговельно-економічному фаховому коледжіта проживає в [PERSON] , за адресою: с.Загіря Івано-Франківського району. На початку січня 2026 року була в батьків, однак вони не змінили своєї поведінки. Зазначила, що раніше коли вона з братом проживали в [PERSON] , то він завжди був доглянутий . Свідок [PERSON] надала показання, що [PERSON] та [PERSON] два місяці проживали в неї, оскільки їхні батьки зловживали алкогольними напоями. Також пояснила, що часто спілкується по телефону із [PERSON] , який перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в с.Мединя. Свідок [PERSON] надала показання про те, що вона працює фахівцем з соціальної роботи при Рогатинській міській раді. Сім`я [PERSON] з травня 2025 року перебуває під соціальним супроводом через ухилення батьками від виконання своїх обов`язків із виховання дітей. З батьками постійно проводяться бесіди щодо покращення ними житлових умов, їхнього працевлаштування, відвідування сина за місцем його тимчасового перебування в с.Мединя. Застосовані норми права та висновки суду за результатами розгляду справи Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи вказаний спір, суд керується забезпеченням найкращих інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1992 року Постановою Верховної Ради України, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно частин 2, 3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. А у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до змісту статті 19 СК України при розгляді спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, які бажають брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] не надали суду доказів, які б підтверджували факт їх піклування дітьми, не зважаючи на те, що в них було достатньо часу для виправлення та виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей. Однак, цим часом відповідачі не скористались та жодних дій для спілкування з дітьми та їх виховання не вчинили, що свідчить про їх небажання виконувати свої батьківські обов`язки щодо дітей [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з внутрішнього переконання, яке ґрунтується на внутрішній оцінці всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи висновок органу опіки та піклування та наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що відповідачі як батьки тривалий час свідомо ухиляються від виконання свого обов`язку по вихованню неповнолітньої дочки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] , а саме: не піклуються про духовний і фізичний розвиток дітей, не спілкуються з ними та не виявляють інтересу до їхнього внутрішнього світу. Отже відповідачами порушено право їхніх дітей на рівень життя, достатній для їхнього фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, яке гарантоване ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» і яке підлягає захисту на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України шляхом позбавлення їх, як батьків батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, оскільки вони ухилилися від виконання своїх обов`язків щодо їхнього виховання, що в свою чергу не буде суперечити інтересам дітей. Одночасно суд роз`яснює відповідачам їхнє право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, за наявності підстав передбачених частинами 3 - 5 ст.169 СК України. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів аліментів на утримання їхніх дітей, то суд зазначає наступне. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. За умовами, встановленими ч.1 ст. 3 Конвенції та ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За вимогами ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи із змісту ч. 5 ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання двох дітей має становити одну третину заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. На підставі наведеного, враховуючи імперативність норм, викладених в ч.5 ст. 183 СК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для щомісячного стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 ( однієї третини ) заробітку (доходу) з кожного з відповідачів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч.1 ст.191 СК України). Також, суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, згідно закону позивача звільнено від сплати судового збору при поданні позовної заяви, тому на підставі ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі по 3 028,00 грн.

Outcome: approved