Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Позивач ТОВ Фінансова компанія Кредит Капітал через свого представника адвоката Усенко М.І. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 33 949,99 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. 25.11.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Селфі Кредит" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №1139770, відповідно до умов якого , Товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 7000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти та виконати інші обов`язки передбачені Договором. Однак відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору. 21.06.2024 року ТОВ "Селфі Кредит" та ТОВ "Фінансова Компанія Кредит-Капітал" уклали Договір відступлення права вимоги №21062024 за умовами якого ТОВ "Селфі Кредит" передає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ ФК Кредит Капітал приймає належні ТОВ "Селфі Кредит" права грошової вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 21.06.2024 року до Договору відступлення прав вимоги № 21062024, ТОВ ФК Кредит Капітал набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33 949,99 грн., з яких: 6 999,99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 26 950,00 грн. - заборгованість по відсоткам. Таким чином , відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ ФК Кредит Капітал за договором позики №1139770 у сумі 33 949,99 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати . Рух справи: 12.02.2026 р. справа надійшла до Томаківського районного суду за підсудністю з Хаджибейського районного суду міста Одеса. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 12.02.2026 року головуючим суддею визначено Кондус Л.А. 16.02.2026 року Ухвалою Томаківського районного суду справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 17.02.2026 р. Ухвалою Томаківського районного суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Представник позивача просить розглянути справу за своєї відсутності, підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений у встановленому законом порядку, а саме направленням на адресу проживання судових повісток, одна з яких поштовою кореспонденцією повернулася із відміткою «за закінченням зберігання» та шляхом оголошення через веб.портал Судова влада. Будь яких заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК Україниу разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1ст. 280 ЦПК Українисуд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] укладений електронний договір №1139770 від 25.11.2023 року за допомогою веб-сайту. На виконання вимог Закону України «Про електронну комерцію», позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, підтвердження ознайомлення з Правилами надання споживчих кредитів та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець виконав умови договору і надав позичальнику 7000,00 грн. на строк 360 днів, за зниженою відсотковою ставкою 0,22% в день, стандартна процентна ставка 2,20% річних. Загальні витрати по кредиту за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 55 440,00 грн., з можливістю продовження строку кредитування відповідно до Договору. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок вказаний ним у кредитному договорі.(а.с.20-24). З розрахунку наданого позивачем на підтвердження заявлених вимог вбачається, що позичальник має перед кредитором заборгованість за кредитним договором в сумі 33 949,99 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту 6 999,99 грн., та заборгованості за простроченими нарахованими процентами 26950 грн. (а.с.27-31). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] 25.11.2023 року уклав кредитний договір №1139770 з ТОВ «Селфі Кредит», отримав кредитні кошти, однак не виконав зобов`язання за кредитним договором, тому з нього на користь позивача слід стягнути тіло кредиту у розмірі 6999,99 грн. На виконання ухвали суду від 17.02.2026 з АТ «ВСТ БАНК» надійшла інформація про підтвердження, що 25.11.2023 зараховано кошти в сумі 7000,00 грн. на відповідний рахунок [PERSON] . Однак щодо розміру процентів, які погоджено сторонами та за якими заборгованість більша за фактично отримані позичальником кошти, слід зазначити таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як було зазначено вище сторонами погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування та відповідно до розрахунку заборгованості він складає 26 950,00 грн. Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «Селфі Кредит», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення [PERSON] договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Отже, суд враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які у два рази перевищує саму суму позики і є явно завищені з огляду на сам розмір позики, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 26 950,00 грн. не є співмірною сумі кредиту у 6 999,99 грн. за вищевказаним кредитним договором, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно завищеної суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру процентів за вказаним договором до 6999,99 грн. (до суми тіла кредиту). При визначенні розміру процентів суд виходить з розміру облікової ставки НБУ та строку дії договору кредиту. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ « Кредит Капітал» з підстав вказаних вище. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати позивача зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, що дорівнює 1097,89 грн. (13999,98/33 949,99 х 2662,40 = 1097,89 грн.). Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні з позовом у позовній заяві ТОВ «ФК Кредит-Капітал»» було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн.00 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ФК Кредит-Капітал » та адвокатом Усенко М.І. укладено договір про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 (а.с.41 зворот), акт наданих послуг (а.с.42) детальний опис наданих послуг до акту від 12.01.2026 (а.с.42 зворот), на підставі яких вартість надання правничої допомоги склала 8000 грн. 00 коп. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати позивача за надання правничої допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 3298,96 грн. (13999,98/33 949,99 грн. х 8000 = 3298,96 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial