Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

І.Зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Волков С.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області, в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] та припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , яке проводиться на підставі судового наказу виданого Нетішинським міським судом Хмельницької області від 12.02.2025 у цивільній справі № 679/84/25. В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26.04.2024. У шлюбі, [INFO] , народився син [PERSON] , місце проживання якого, відповідно до розпорядження Нетішинської міської військової адміністрації №114/2024-р від 10.06.2024, визначено з матір`ю [PERSON] . Судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.02.2025 у цивільній справі № 679/84/25 з позивача на користь відповідачки на утримання малолітнього сина [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів. Однак, з квітня 2025 року син сторін проживає з батьком [PERSON] та перебуває на його повному утриманні. Відповідачка фактично проживає окремо від сина, уклала шлюб із іншим чоловіком, час від часу зловживає спиртними напоями. Із сином мати бачиться та спілкується вкрай рідко та ще рідше бере його на день або кілька днів за місцем свого проживання. Відповідачка висловлювала свої заперечення щодо проживання сина із позивачем, силоміць забирала дитину за місцем свого проживання, але через неналежну поведінку та перебування в стані алкогольного сп`яніння (про що позивача повідомляла матір відповідачки) спільний син сторін знову повертався жити до батька. Позивач посилається на те, що визначення місця проживання малолітнього сина разом із ним не суперечитиме інтересам дитини, оскільки він, як батько, створив усі необхідні умови для належного розвитку дитини, займається його вихованням та утриманням. Зважаючи на те, що малолітній син, на утримання якого позивач сплачує аліменти на користь відповідачки, проживає разом з батьком, відповідачка втратила право на отримання аліментів. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради надати суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору в частині визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] 16.02.2026 до суду надійшло рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 106/2026 від 12.02.2026 яким затверджено висновок органу опіки та піклування Нетішинської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26.02.2026 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Правом подати відзив на позовну заяву відповідачка не скористалася. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлена про розгляд справи відповідачка у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву на позов не подала, сторони не заперечували проти ухвалення заочного рішення, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. Інші процесуальні дії у справі не проводилися. ІІІ. Позиції сторін викладені в судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Пояснив, що квітня 2025 року їх з відповідачкою малолітній син [PERSON] проживає разом з ним, оскільки мати дитини веде асоціальний спосіб життя. Він не чинить перешкод у спілкуванні сина з матір`ю, однак остання дитиною не цікавиться. Оскільки розпорядженням Нетішинської міської військової адміністрації №114/2024-р від 10.06.2024 місце проживання дитини визначено з матір`ю [PERSON] , на користь якої також стягуються аліменти на утримання сина, а з квітня 2025 року малолітній син фактично проживає з батьком, він звернувся до суду з вказаним позовом, задоволення якого повністю відповідатиме інтересам малолітньої дитини. Представник позивача [PERSON] адвокат Волков С.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Пояснив, що малолітній син сторін [PERSON] фактично проживає з позивачем, а тому визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком за рішенням суду відповідатиме інтересам дитини. Щодо позовних вимог у частині припинення стягнення аліментів зазначив, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Зважаючи на те, що малолітній син сторін з відповідачкою [PERSON] , на користь якої стягуються аліменти, не проживає, остання втратила право на їх отримання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Кейко Д.О. не заперечувала щодо задоволення позовних вимог посилаючись на обставини викладені у висновку щодо визначення місця проживання дитини від 12.02.2026. ІV. Фактичні обставини у справі встановлені судом. Судом встановлено та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 11.01.2024, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Нетішинскього міського суду Хмельницької області від 26.04.2024, яке набрало законної сили 28.05.2024, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Розпорядженням Нетішинської міської військової адміністрації Шепетівського району Хмельницької області за № 114/2024-р від 10.06.2024 місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено з матір`ю [PERSON] . Судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.02.2025, який набрав законної сили 12.02.2025, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.01.2025 та до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Нетішинському відділі державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області з 02.04.2025, заборгованість за виконавчим листом станом на 14.01.2026 відсутня, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження №77671197 від 02.04.2025, листом Нетішинського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області за № 1035 від 14.01.2025. З примірного акту про фактичне місце проживання особи, складеного головою правління ОСББ «Шевченка, 4 м. Нетішин» від 01.12.2025 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] та проживає за місцем прописки з 10.07.2025 разом з [PERSON] та [PERSON] . Факт проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] та бабою [PERSON] по [ADDRESS] , а також створення за вказаною адресою всіх необхідних умов для проживання та розвитку дитини також підтверджується актом обстеження умов проживання від 19.01.2026, складеного комісією відділу з питань профілактики правопорушень, бездоглядності та соціального захисту дітей. Житло у якому проживає малолітній належить на праві власності його батьку [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.06.2009 та договору дарування частини квартири від 24.06.2009. [PERSON] працює малярем 5 розряду ремонтно-механічної майстерні служби головного інженера транспортного цеху філії ВП «Хмельницька АЕС» АТ НАЕК «Енергоатом», за місцем роботи характеризується позитивно, отримує стабільний дохід, на підтвердження чого суду надано характеристику з місця роботи від 23.01.2026 та відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Щодо матері малолітнього, [PERSON] , то постановою Нетішинського міського суд Хмельницької області у справі № 679/437/21 від 20.04.2025, яка набрала законної сили 01.04.2021, остання притягалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП, за ухилення від виконання покладених на неї обов`язків щодо виховання малолітнього [PERSON] , [INFO] , а саме: перебувала у стані алкогольного сп`яніння та не могла здійснювати належний догляд за дитиною. Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, дали суду показання в яких зазначили, що малолітній син сторін [PERSON] проживає з батьком, мати дитиною не займається, зловживає алкоголем. Висновком органу опіки та піклування Нетішинської міської ради Хмельницької області, затвердженим рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області за № 106/2026 від 12.02.2026, визнано за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Як вбачається зі змісту висновку при його підготовці службі у справах дітей не вдалося обстежити умови проживання матері дитини [PERSON] , оскільки остання на контакт із службою не йшла. Місце її працевлаштування невідоме. Відповідно до інформації Центру надання соціальних послуг Нетішинської міської ради від 10.02.2026 фахівці із соціальної роботи намагалися поспілкуватися із [PERSON] у телефонному режимі та домовитися про візит для здійснення оцінки потреб сім`ї, на що остання відреагувала агресивно, висловлювалась словами нецензурної лайки та ймовірно перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до інформації закладу дошкільної освіти № 6 «Веселка» від 03.02.2026, який відвідує малолітній [PERSON] , батько дитини бере активну участь у його вихованні, цікавиться його успіхами та досягненнями, співпрацює з вихователями з питань виховання та навчання сина. У присутності батька хлопчик поводиться врівноважено, спілкується спокійно та розсудливо. [PERSON] дитиною не цікавиться, контакт із нею ускладнений, вона рідко відповідає на дзвінки, всі питання доводиться вирішувати виключно через батька. Під час візитів до садочку від [PERSON] відчувався характерний запах алкоголю, її поведінка була нетиповою та нервовою. Під час перебування дитини з матір`ю його психоемоційний стан погіршується, він стає тривожним, частко плаче без видимих причин та проявляє надмірну капризність. З інформації наданої лікарем-педіатром КНП НМР «Центр ПМСД» [PERSON] від 03.02.2026 востаннє мати була на прийомі з дитиною у січні 2025 року. У супроводі батька [PERSON] на прийомі у лікаря перебував 23.09.2025 та 26.09.2025. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до частини другої статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 СК України). Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати інтереси батьків. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (зокрема, постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20). У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання, школу, друзів; бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків. Таким чином, обставини, встановлені у результаті детальної та поглибленої оцінки конкретної сімейної ситуації та фактори фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру приводять правила щодо визначення місця проживання малолітньої дитини судом в дію. У справі яка є предметом розгляду, пред`явлення [PERSON] позову про визначення місця проживання дитини з батьком, за наявності розпорядження Нетішинської міської військової адміністрації Шепетівського району Хмельницької області за №114/2024-р від 10.06.2024 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відповідачкою [PERSON] , свідчить про наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого розпорядження Нетішинської міської військової адміністрації Шепетівського району Хмельницької області за № 114/2024-р від 10.06.2024 визначено з матір`ю, з квітня 2025 року проживає разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] , у вказаній квартирі створені всі необхідні умови для проживання та навчання дитини. Підставою зміни фактичного місця проживання малолітнього стало те, що відповідачка, як мати неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітнього сина, що зокрема встановлено висновком органу опіки та піклування Нетішинської міської ради Хмельницької області від 12.02.2026, яким визнано за доцільне місце проживання малолітнього [PERSON] визначити з батьком [PERSON] . Суд не вбачає підстав для відхилення висновку органу опіки та піклування відповідно до вимог частини шостої статті 19 СК України. Отже, з квітня 2025 року дитина фактично проживає з батьком, який забезпечує їй повний і гармонійний розвиток та рівень життя, необхідний для такого розвитку, дитина відвідує заклад дошкільної освіти № 6 «Веселка», має відповідні соціальні контакти, а батько має дохід та здатен забезпечити дитину усім необхідним, має житло, в якому створив умови для гармонійного розвитку, проживання, навчання і виховання дитини. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за можливе визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, що відповідатиме принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Суд наголошує, що визначення місця проживання малолітньої дитини сторін з батьком не повинно негативно впливати на його взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків, спір між якими вирішено судом. Разом із цим, суд підкреслює необхідність налагодження батьками співпраці з метою забезпечення належного контакту між кожним із них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дитини. Щодо позовних вимог у частині стягнення аліментів. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України. Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання законної сили рішенням суду, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При вирішенні спору в частині позовних вимог про припинення стягнення аліментів суд приймає до уваги доводи позивача, які підтверджені належними доказами, про проживання малолітнього сина сторін із квітня 2025 року з батьком та перебування дитини на його повному утриманні, що свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів з позивача. Враховуючи встановлені судом обставини, відсутні підстави для подальшого стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.02.2025. Разом з тим, правовий аналіз змісту положень ст. 191 СК України, ст. 430 ЦПК України в сукупності з ч. 1 ст. 18 ЦПК України, дає підстави зробити висновок, що діючим законодавством не передбачено припинення стягнення аліментів за минулий період, а тому стягнення аліментів слід припинити починаючи з дня набрання вказаним рішенням суду законної сили, а не з моменту коли дитина почали проживати разом з батьком. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно вимог ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як убачається з матеріалів позовної заяви позивачем визначено суму понесених судових витрат з яких: 2129,92 гривень витрати понесені на оплату судового збору, 12000,00 гривень орієнтовні витрати на професійну правничу допомогу. Понесення витрат на оплату судового збору підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №19 від 19.01.2026 на суму 2164,92 гривень, а тому такі витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Статтею 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, до позовної заяви позивачкою долучено договір про надання правничої допомоги у цивільній справі укладений між Адвокатським бюро «ВОЛКОВ ТА ПАРТНЕРИ» в особі керуючого адвоката Волкова С.В. та [PERSON] від 14.11.2025, предметом якого є надання професійної правничої допомоги у справі щодо визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів. Відповідно до п. 4.1 договору вартість правничої допомоги узгоджується актом приймання-передачі правничої допомоги виходячи із тарифу: 1 година роботи адвоката вартує 1200,00 грн, але не менше ніж 1200,00 грн за участь у судовому засіданні. Відповідно до акту приймання-передачі правничої допомоги від 24.03.2026, до договору про надання правничої допомоги від 14.11.2025, адвокатом надано правничу допомогу на загальну суму 10200,00 грн, з яких: 6600,00 грн за 5 годин 30 хвили роботи адвоката з підготовки процесуальних документів (5,30 год х1200 за 1 год.); 3600,00 грн вартість роботи адвоката пов`язана з участю у трьох судових засіданнях з розрахунку 1200,00 грн за одне засідання (1200,00 грн х3). З огляду на умови договору про надання правничої допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, участь адвоката у судових засіданнях, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 10200,00 гривень є реальними, підтверджені належними доказами, а тому такі витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved