Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», як нового кредитора, заборгованість за Договором № 3184409 від 03.08.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] у загальному розмірі 24297,87 грн (2910 грн тіло кредиту та 21387,87 грн відсотки за користування кредитними коштами). Крім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», як нового кредитора, заборгованість за Договором № 2998403249-113411 від 31.08.2021, укладеного між ТОВ «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] у загальному розмірі 7637,00 грн (1000 грн тіло кредиту та 6637,00 грн відсотки за користування кредитними коштами). Позивач просив суд позовні вимоги задовольнити та вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме судового збору у розмірі 2662,40 грн. та витрат позивача на правову допомогу у розмірі 13000 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 03.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір № 3184409, за умовами якого [PERSON] отримала від кредитора 3000 грн з обов`язком повернення у визначений договором строк, зі сплатою процентів за користування кредитом: 0,01 % в день пільгова відсоткова ставка та 5 % в день стандартна (базова) відсоткова ставка за користування кредитом. Згідно умов договору позичальник може продовжити строк користування кредитом, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав, надав відповідачу в розпорядження кошти, на умовах зворотності, повернення та оплатності, а остання умови договору порушила, суму кредиту не повернула, відсотки за користування не сплатила, у зв`язки з чим сформувалася заборгованість у розмірі 24297,87 грн, яку позивач як новий кредитор просить суд стягнути на його користь. Крім цього, 31.08.2021 року [PERSON] уклала договір з ТОВ «ФК «Інкасо фінанс», за умовами якого отримала в кредит, 1000 грн, на умовах зворотності, платності, строком на 14 днів, з обов`язком сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 1,95 % за кожен день користування кредитом. Первісний кредитом перерахував [PERSON] обумовлену суму коштів, виконавши умови договору, а відповідач умови договору порушила, суму кредиту не повернула, відсотки за користування кредитом не сплатила, у зв`язку з чим, позивач як новий кредитор, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованість за договором у розмірі 7637,00 грн, з яких 1000 грн тіло кредиту та 6637,00 грн відсотки за користування кредитними коштами, нараховані первісним та наступними кредиторами. В обґрунтування переходу до ТОВ «Коллект центр» прав кредитора, позивач послався на наявність ряду договорів факторингу, за якими первісні кредитори передали право вимоги ТОВ «Вердикт капітал», а останнє передало право вимоги позивачу. Ухвалою суду від 29.01.2026 провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в порядку визначеному законом, до суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надано, відзиву не подано. За відсутності заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір по споживчий кредит № 3184409, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 3000 грн, строком на 30 днів, під зобов`язання повернути кредит, нараховані проценти та суму комісії до 02.09.2021. Сторони договору погодили проценти за користування кредитом 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. В п. 2.2.3 договору сторони погодили, що ставка 0,01 % застосовується в межах первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах. Пунктом 2.3. договору передбачені умови пролонгації договору споживчого кредиту, на пільгових умовах, за умови сплати певної частки заборгованості по кредиту (п. 2.3.1.1) а на стандартних (базових) умовах позичальник збільшує строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення строку кредитування відбувається кожного разу, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилося до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. У цьому разі нарахування відсотків здійснюється за стандартною ставкою 5 % в день (а.с. 152-157). Перед підписанням договору відповідач пройшла ідентифікацію та отримала одноразовий ідентифікатор для підписання договору (а.с. 145-146). Факт видачі кредиту підтверджено платіжною інструкцією від 03.08.2021 на суму 3000 грн, що підтверджує факт перерахування коштів на рахунок [PERSON] (а.с. 162). Як слідує з відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан», що відображає факт нарахування процентів за користування кредитом, факт періодичної пролонгації договору 03.09.2021 року шляхом сплати частини тіла кредиту, комісії за пролонгацію (на 3 дні). З 07.09.2021 нарахування процентів здійснювалося за стандартною ставкою 5 % в день, що нараховувалися первісним кредитором до 04.11.2021, з рахуванням пролонгації та положень п. 4.2 договору (а.с. 158-161). Так, п. 2.3.1.2 договору споживчого кредиту від 03.08.2021 передбачає, що продовження строку кредитування здійснюється на 1 день. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період прологнації на стандартних умовах (базових) умовах перевищує 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилося до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних умовах (базових) умовах 60 днів. Згідно п.2.2.3 договору, після спливу строку кредитування х урахуванням пролонгацій, нарахування процентів за користування кредитом припиняється (а.с. 152 зворот). Аналізуючи вказані положення договору, суд приходить до висновку, що за його умовами проценти за користування кредитом можуть бути нараховані в межах строку кредитування, який підлягає пролонгації, але не більше як до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних умовах (базових) умовах 60 днів. В подальшому, нарахування відсотків за правомірне користування кредитними коштами припиняється, а в дію вступають положення п. 4.1, 4.2 договору, що зокрема передбачають нарахування відсотків в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України на рівні стандартної ставки. Нарахування процентів на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, до введення воєнного стану 24.02.2022 року, законодавством не заборонено, а тому є правомірним (п. 18 Перехідних положень ЦК України). Як слідує з щоденних нарахувань ТОВ «Мілоан», позичальник один раз здійснював пролонгацію кредитного договору на 3 днів, сплативши 90 грн (3 % комісії від поточного залишку кредиту, згідно п. 2.3.1.1 договору), у зв`язку з чим пролонгація договору здійснена на пільгових умовах процентної ставки до 06.09.2021 (а.с. 159). Після цього, починаючи з 07.09.2021 року нарахування відсотків здійснювалося за стандартною ставкою, що узгоджується з умовами договору. 29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал», укладено договір факторингу № 29-11-102, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги, зокрема вимоги до [PERSON] за договором № 3184409 від 01.08.2021, на загальну суму 11639,37 грн, з яких заборгованість за тілом 2910 грн, заборгованість за процентами 8729,37 грн (а.с. 163-167). Як слідує з розрахунку заборгованості наданого ТОВ «Вердикт капітал», останнє продовжило нарахування відсотків за договором з 29.11.2021 по 23.02.2022 (переддень оголошення воєнного стану), на загальну суму 12658,50 грн (а.с. 168), що не суперечить вимогам законодавства та узгоджується з п. 4.2 договору. Відповідно, станом на 23.02.2022 року заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором склала 24297,87 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 2910 грн та заборгованість за відсотками 21387,87 грн (а.с. 168). 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу № 10-01/2023, за умовами якого до ТОВ «Коллект центр» перейшли права вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за договором № 3184409 від 03.08.2021 на загальну суму 24297,83 грн (а.с. 169-173). Позивач не здійснював жодних донарахувань та просить суд стягнути вищевказану заборгованість за договором № 3184409 від 03.08.2021 (а.с. 174). Крім цього, судом встановлено, що 31.08.2021 відповідач [PERSON] уклала договір позики № 2998403249-113411 з ТОВ «ФК Інкасо фінанс», за умовами якого отримала кредит на споживчі потреби, в сумі 1000 грн, на строк 14 днів, під зобов`язання повернення 14.09.2021 (включно). Відповідно до п. 2.35 договору, за користування кредитом позичальник зобов`язалася сплатити товариству плату, згідно графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною договору. Згідно п. 2.7 договору, плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування кредитом, визначену у п.п. 2.3 цього договору тобто до 14.09.2021 (а.с. 178). Згідно п. 9.13 договору, за користування наданими грошовими коштами в кредит, у строк передбачений п.п. 2.3 договору, встановлюється процентна ставка у розмірі 702 % річних (або 1,95 % в день користування грошовими коштами). Згідно графіку розрахунків до договору, станом на дату закінчення строку кредитування, [PERSON] мала повернути суму кредиту 1000 грн та сплатити проценти в сумі 280 грн (а.с. 186). Перед підписання електронного договору відповідач пройшла ідентифікацію (а.с. 190). Факт перерахування коштів за кредитним договором підтверджується довідкою сервісу онлайн платежів, за змістом якої на картку вказану споживачем в додатку до договору (а.с. 186), перераховано обумовлену сторонами суму кредиту 1000 грн (а.с. 190 зворот). Як слідує з розрахунку заборгованості первісного кредитора, відповідач [PERSON] не здійснювала повернення кредиту, не сплачувала проценти, у зв`язку з чим, станом на 21.12.2021 року заборгованість [PERSON] складала 1280 грн (а.с. 192). 21.12.2021 року укладено договір № 21-12/21 про відступлення права вимоги між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт капітал», за умовами якого до ТОВ «Вердикт капітал» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 2998403249-113411 від 31.08.2021, на загальну суму 1280 грн (а.с. 193-199). ТОВ «Вердикт капітал» здійснило донарахування відсотків за кредитом за період з 14.09.2021 по 20.12.2021, на підставі п. 5.4 договору факторингу, що передбачає право нового кредитора нараховувати та стягувати проценти та/чи проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання (згідно ст. 625 ЦК), в тому числі за періоди, що передували відступленню права вимоги, якщо такі не були здійснені кредитором, за умови дотримання вимог законодавства (а.с. 195). Загальна сума заборгованості за кредитом, станом на 10.01.2023 склала 7637 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 1000 грн, за процентами 6637 грн (а.с. 200). 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору про відступлення права вимоги №10-01/2023, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 2998403249-113411 від 31.08.2021, що був укладений між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] (а.с. 204). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Приписами ч. 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позичальник - відповідач скористалася кредитними ресурсами та свої зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами належним чином не виконувала, доказів на спростування розрахунків наданих позивачем не надала, про сплату заборгованості в повному обсязі чи в певній частині, що не врахована позивачем не вказала, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн. На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, позивачем додано: копію договору про надання правової допомоги № 01/07/2024 від 01.07.2024 року, копію прайс-листа, заявку на надання юридичної допомоги № 1396 від 01.12.2025 року, витяг про надання юридичної допомоги. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 2662,40 грн, у рахунок відшкодування судового збору. При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Матеріали справи свідчать про те, що інтереси позивача в справі за вищевказаним позовом представляло АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», вартість послуг з правничої допомоги оцінена в 13000,00 грн, що підтверджено витягом з акту про надання юридичної допомоги. Суд, розглянувши вказані докази, оцінивши розмір витрат на правничу допомогу з точки зору реальності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову, приходить до висновку, що заявлені до відшкодування витрат на правничу допомогу не є реальними та пропорційними сумі заявлених позовних вимог. Так, суд звертає увагу на те, що така складова як «надання усної консультації з вивченням документів…», що нібито склала 2 години роботи, вартістю 2000,00 грн за годину, є явно необґрунтованою з урахуванням обсягу документів, на яких ґрунтувався позов, а це розрахунки складені первісним кредитором, договір кредиту та два договори про перехід прав вимоги. Така складова як складення позову про стягнення боргу, що оцінена в 9000,00 грн, тривалістю 3 години є явно завищеною, оскільки зміст позову є нескладним, ґрунтується на незначній кількості документів, є поданим через систему електронний суд, що не вимагає додаткових часових та ресурсних витрат. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що обґрунтованою є сума витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, що відповідає реальним витратам на надання правничої допомоги в даній справі, не призведе до надмірного, невиправданого збагачення.

Outcome: approved