Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути на її користь неустойку (пеню) за несплату аліментів за період з серпня 2009 року по жовтень 2025 року в сумі 220079,62 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що на виконанні в Городоцько-Ярмолинецькому відділі ДВС у Хмельницькому районі перебуває виконавчий документ про стягнення з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2009 і до досягнення повноліття. Протягом періоду стягнення аліментів відповідач кошти на утримання дитини виплачував нерегулярно, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті аліментів за період з серпня 2009 року по жовтень 2025 року в сумі 220079,62 грн. Тому просить суд стягнути з відповідача неустойку за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 220079,62 грн за вказаний період. В судовому засіданні представниця позивачки підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених в позові та відповіді на відзив. Зазначила, що відповідач знаючи про наявність у нього дочки та рішення суду про стягнення на її утримання аліментів, яке перебуває на примусовому виконанні, не сплачував регулярно з 19.08.2009 по час звернення до суду аліменти. Таким чином допустив заборгованість в сумі 220079,62 грн. Додатково звернула увагу, що розрахунок розміру неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів [PERSON] проводився на підставі довідок, виданих Городоцько-Ярмолинецьким відділом ДВС у Хмельницькому районі від 21.10.2025 №25.6-21/58743 та від 26.11.2025 №25.6-21/67201. Інформація у даних довідках є послідовною, тому розрахунок суми неустойки не містить суперечностей. Загальна сума неустойки становить 4 814 751, 34 грн, але з урахуванням ст.196 СК України стягненню підлягає 220 079,62 грн. Представниця відповідача в судовому засіданні 24.02.2026 заперечила щодо позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Додатково звернула увагу, що вважає розрахунок суми неустойки (пені) нікчемним доказом, оскільки він проведений на основі довідок Городоцько-Ярмолинецького відділу ДВС у Хмельницькому районі інформація в яких суперечить одна одній. Окрім цього, зазначила, що вини [PERSON] у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не було, тому що він не мав можливості їх сплачувати. Вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази, встановив наступне. Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання неповнолітньої дитини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі - СК України). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] .. 26.11.2009 Городоцьким районним судом видано виконавчий лист №2-685 на виконання рішення суду за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2009 року і до досягнення нею повноліття. Зазначений виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні з 04.12.2009, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до довідок-розрахунків Городоцько-Ярмолинецького відділу Державної виконавчої служби у Хмельницькому районі за період з 19.08.2009 по 01.10.2025 року заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] становить 220079,62 грн. При встановленні обставини наявності та розміру заборгованості по сплаті аліментів, суд бере до уваги наявність в матеріалах справи вказаної довідки головного державного виконавця Ксендзової І. про заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, в якій відображено наявність і розмір заборгованості по сплаті аліментів відповідного виду. Дана обставина не спростована відповідачем. Окрім цього, представницею позивачки здійснено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] за період з 19.08.2009 по 01.09.2025, яка становить 4814 751,34 грн (а.с.16-23). 22.06.2023 постановою Городоцького районного суду [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП. Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 04.01.2026 щодо [PERSON] внесені відомості як про боржника по виконавчому провадженню №16234891 про стягнення аліментів (а.с.79). Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець із 11.03.2024 із видом діяльності різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю (основний) (а.с.80). Застосовані норми права Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Частиною 2 ст. 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно ч. 3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+…(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. У разі виплати аліментів частинами, якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16 та від 25 квітня 2018 року в справі 572/1762/15-ц. При обрахуванні розміру пені за заборгованістю зі сплати аліментів слід приймати до уваги викладену Верховним Судом у постанові від 19.01.2022р. у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) правову позицію щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди, а також щодо формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості», що міститься у частині першій статті 196 СК України. Так, Верховний Суд зазначив, що «при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується». Суд зазначає, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові по справі № 362/4462/16-ц (Провадження № 61-10968св19) від 20.07.2020 року. Відповідно до висновків Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду в постанові від 14.12.2020 по справі 661/905/19 «ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд встановив, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 220079,62 гривень. Відповідачем не надано суду доказів, на підтвердження поважності причин несплати аліментів на утримання дитини, а також не спростовано розрахунок розміру пені, розрахований позивачкою, яка становить 4814 751,34 гривень. Суд зауважує, що за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для її повноцінного розвитку, вони належать дитині, а тому їх сплата повинна здійснюватися своєчасно та у встановленому розмірі. Із наданих суду доказів встановлено, що відповідач знав про наявність виконавчого провадження щодо стягнення із нього аліментів на утримання дочки [PERSON] , оскільки здійснював часткову оплату аліментів одноразово в березні 2019 року та частково в період з листопада 2023 року по вересень 2025 року. Одночасно з серпня 2009 по лютий 2019, з квітня 2019 по жовтень 2023 аліменти [PERSON] не сплачувались. Доказів неможливості сплати аліментів на утримання дочки в зазначений період відповідачем не надано, як і доказів про те, що заборгованість по аліментах виникла з незалежних від платника причин, зокрема несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками або по іншим поважним причинам, відповідач суду не надав, його вина у виникненні заборгованості не спростована. З розрахунку пені, наданого позивачкою, з яким погоджується суд, слідує, що за період з серпня 2009 року до 01.10.2025 року розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 4814751,34 грн, що перевищує розмір заборгованості по аліментах, а тому відповідно до ст. 196 СК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів за вказаний період у сумі 220079,62 грн, в межах розміру заборгованості по аліментах. Одночасно, суд звертає увагу, що відповідач не надав суду доказів, що не міг сплачувати аліменти на утримання своєї дитини. Надані [PERSON] медичні довідки щодо обстеження стану здоров`я [PERSON] не підтверджують їх родинні відносини та понесені саме відповідачем витрати на їх проведення, тому не можуть бути враховані судом як доказ неможливості у зв`язку з цим виконувати обов`язок щодо утримання дочки (а.с.68-73). Платіжні документи (чеки), які відповідач надав суду для підтвердження часткової сплати аліментів враховані державним виконавцем при наданні довідок-розрахунків заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів та позивачкою у розрахунку пені (а.с.39-66). Як вбачається з позовної заяви та розрахунку розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів, розрахована позивачкою неустойка (пеня) за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань зі сплати аліментів за період з серпня 2009 по вересень 2025 року значно перевищує 100 відсотків заборгованості, тобто розмір відповідальності за прострочення сплати аліментів, встановлений ч.1 ст.196 СК України. Вказаний розрахунок не оспорений стороною відповідача. Відтак, позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів за вказаний період у сумі 100% суми заборгованості по аліментах, що становить 220079,62 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved