Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 22 квітня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 3623458 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 28 листопада 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №01.02-77/23, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Станом на дату подання позовної заяви заборгованість за договором № 3623458 від 22 квітня 2023 року становить 31460,00 гривень, з яких: заборгованість за тілу у розмірі 6500,00 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 24960,00 гривень. 15 травня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики № 4767677. 27 грудня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (нині Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС») укладено договір факторингу №01.02-92/23, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Згідно з розрахунком заборгованості по договору № 4767677 від 15 травня 2023 року, заборгованість відповідача становить 8199,80 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом у розмірі 2000,00 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 6199,80 гривень. 04 травня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 1012415. 24 липня 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЛОН КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 2407-24, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Заборгованість за договором № 1012415 від 04 травня 2023 року становить 15179,28 гривень, з яких: заборгованість тілу кредиту у розмірі 1999,99 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 13179,29 гривень. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 3623458 від 22 квітня 2023 року у розмірі 31460,00 гривень, заборгованість за договором № 4767677 від 15 травня 2023 року у розмірі 8199,80 гривень, заборгованість за договором № 1012415 від 04 травня 2023 року у розмірі 15179,28 гривень та судовий збір у розмірі 2422,40 гривень (а.с. 1-9). Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2025 року цивільну справу за даним позовом передано за підсудністю на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (а.с. 140). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 серпня 2025 року дану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 144-145) Ухвалою суду від 15 серпня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. (а.с. 146-147). Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте до суду надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с.131). Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема, відповідач викликалася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що, в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань цивільного судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи і те, що явка позивача та відповідача не визнавалась судом обов`язковою у даній справі, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у даній цивільній справі. Учасники справи у судове засідання, призначене на 25 березня 2026 року, не з`явилися, тому суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явилася в судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подала, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 30 березня 2026 року прийнята відповідна ухвала. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 22 квітня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», Товариством, та [PERSON] , Клієнтом, укладено договір № 3623458 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого сума кредиту 6500,00 гривень, строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка становить 2,00 % в день (а.с. 11-30). Згідно розрахунку заборгованості за договором № 3623458 від 22 квітня 2023 року заборгованість станом на 28.11.2023 становить 31460,00 гривень, з яких: заборгованість по тілу у розмірі 6500,00 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 24960,00 гривень (а.с. 31-34). У довідці Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» зазначено, що 22.04.2023 22:03:09 на платіжну карту № [NUMBER] було зараховано 6500,00 гривень (а.с. 35). 28 листопада 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», Клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №01.02-77/23, за умовами якого Фактор набув права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі прав вимоги, зокрема до [PERSON] (а.с. 36-43, 45-47). Згідно платіжної інструкції № 9386 від 29 листопада 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» сплатило ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» оплату фінансування за договором факторингу № 01.02-77/23 від 28.11.2023 (а.с. 44). 15 травня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», Позикодавцем, та [PERSON] , Позичальником, укладено договір позики №4767677 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою), за умовами якого сума позики 2000,00 гривень, строк позики 27 днів, базова процентна ставка 2,50 % (а.с. 48-64, 68). Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 4767677 від 15 травня 2023 року, складеним ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», заборгованість становить 8199,80 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом у розмірі 2000,00 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 6199,80 гривень (а.с. 65-67). Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінекспрес», 15.05.2023 на платіжну карту № [NUMBER] було зараховано 2000,00 гривень (а.с. 69-70). 27 грудня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», Клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», Фактором, укладено договір факторингу № 01.02-92/23, за умовами якого Фактор набув права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі прав вимоги, у тому числі за кредитним договором, укладеним з [PERSON] (а.с. 71-79, 81-83). Згідно платіжної інструкції № 9404 від 28 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» сплатило ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» плату за договором факторингу № 01.02-92/23 від 27.12.2023 (а.с. 80). 04 травня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЛОН КРЕДИТ», Товариством, та [PERSON] , Споживачем, укладено договір № 1012415 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», за умовами якого сторони погодили, що сума кредиту складає 3000,00 гривень, строком кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день (а.с. 84-104). Відповідно до розрахунку, заборгованість за договором № 1012415 від 04 травня 2023 року становить 15179,28 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 1999,99 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 13179,29 гривень (а.с. 105). Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» 04.05.2023 о 18:11:08 на платіжну карту № [NUMBER] було зараховано 3000,00 гривень (а.с. 106). 24 липня 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЛОН КРЕДИТ», Клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», Фактором, укладено договір факторингу № 2407-24, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] (а.с. 107-118). 25 березня 2024 року рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» вирішено змінити назву Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (а.с. 119). Статут Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» затверджений рішенням учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» 25 березня 2024 року №1 (а.с. 121-128). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» зареєстровано як юридична особа 26 березня 2024 року (а.с. 129). Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої-другої статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Положеннями статей 1077, 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 1081 Цивільного кодексу України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За положеннями статті 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. З матеріалів справи вбачається, що договори факторингу та договори про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, на підставі яких позивач набув право вимоги до відповідача, укладені у відповідності до вимог закону, містять всі істотні умови. Доказів визнання вказаних договорі недійсними, неукладеними чи їх розірвання до матеріалів справи не надано. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з відповідачем. Згідно статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 Цивільного кодексу України). Нормою статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5 - 7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з ним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір № 3623458 від 22 квітня 2023 року, договір № 4767677 від 15 травня 2023 року, договір №1012415 від 04 травня 2023 року укладені у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Оскільки вказані договори укладені на сайті позикодавця, відповідач підписала дані договори одноразовим ідентифікатором, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такі договори не були би укладені. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитних договорів. Отже, як встановлено судом, позикодавці, перерахувавши відповідачу грошові кошти, виконали умови кредитного договору, натомість відповідач свої зобов`язання з повернення коштів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Докази, які б спростовували вищевикладене, в матеріалах справи відсутні. Оскільки відповідачу надано в кредит грошові кошти, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту за договором № 3623458 від 22 квітня 2023 року у розмірі 6500,00 гривень, договором № 4767677 від 15 травня 2023 року у розмірі 2000,00 гривень, договором № 1012415 від 04 травня 2023 року у розмірі 1999,99 гривень. Щодо стягнення заборгованості за відсотками, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 Цивільного кодексу України). Частиною четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». За умовами договору № 3623458 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22 квітня 2023 року сума кредиту становить 6500,00 гривень, строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка становить 2,00 % в день. З розрахунку заборгованості вбачається, що проценти розраховані в межах строку укладеного договору та за процентною ставкою, визначеною у договорі, тому вимоги про стягнення заборгованості по відсотках за договором № 3623458 від 22 квітня 2023 року у розмірі 24960,00 гривень підлягають задоволенню у повному обсязі. За умовами договору № 4767677 від 15 травня 2023 року сума позики становить 2000,00 гривень, кредит надається строком на 27 днів, базова процентна ставка 2,50 % за кожен день строку користування кредитом. Суду не надано доказів на підтвердження пролонгації строку користування відповідачем кредитними коштами, із зазначенням терміну такої пролонгації, нової дати платежу разом з актуальною сумою заборгованості, а також їх відображення в оновленому графіку платежів. Докази пролонгації строку кредитування стороною позивача не надано. Розрахунок процентів здійснюється наступним чином: 27 днів х 2,50 % х 2000,00 гривень = 1350,00 гривень. Отже, сума процентів, яка підлягає стягненню з відповідача, за договором №4767677 від 15 травня 2023 року становить 1350,00 гривень. У задоволенні решти вимог про стягнення заборгованості за відсотками слід відмовити, оскільки відсотки нараховані поза строком надання кредиту. За умовами договору № 1012415 від 04 травня 2023 року сума кредиту становить 3000,00 гривень, строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день. З розрахунку заборгованості вбачається, що проценти розраховані в межах строку укладеного договору та за процентною ставкою, визначеною у договорі, тому вимоги про стягнення заборгованості по відсотках за договором № 1012415 від 04 травня 2023 року у розмірі 13179,29 гривень підлягають задоволенню у повному обсязі. Докази, які б спростовували доводи позивача про факт невиконання відповідачем зобов`язань за укладеними договорами, у матеріалах справи відсутні. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідача за укладеними договорами або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано. Відповідачем у даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Отже, враховуючи, що відповідач не виконав зобов`язання за укладеними договорами у повному обсязі, суд вважає доведеними наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості: - за договором № 3623458 від 22 квітня 2023 року у розмірі 31460,00 гривень, з яких: заборгованість за тілу у розмірі 6500,00 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 24960,00 гривень; - за договором № 4767677 від 15 травня 2023 року у розмірі 3350,00 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом у розмірі 2000,00 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 1350 гривень; за договором № 1012415 від 04 травня 2023 року у розмірі 15179,28 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 1999,99 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 13179,29 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції № 296 від 08.07.2025 та виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 2422,40 гривень (а.с. 10, 142). Позовні вимоги задоволені частково на 91,16 %, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 2208,26 гривень. На підставі викладеного, відповідно до статей 526, 527, 530, 546, 610-612, 626, 628, 633, 634, 636, 1048, 1054, 1055, 1077, 1078, 1081, 1082 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial