Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-09 00:00:00

23.01.2026 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 64842,02 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 01.06.2022 року між АТ «Таскомбанк» та відповідачем [PERSON] підписано заяву-договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування. [PERSON] з 01.06.2022 року є власником поточного рахунку у гривні № [NUMBER] , який відкритий до Заяви-анкети на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування з номером Кредитного договору №002/15629687-CK_SB. Умовами кредитного договору визначено, ознайомившись з Публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, тарифами АТ «Таскомбанк», Позичальник просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на своє ім`я та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в мобільному додатку. Згідно умовами Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування відповідач просив відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у національній валюті. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 64842,02 грн, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 26.01.2026 року матеріали справи передано судді. Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом 27.01.2026 року було направлено відповідні запити та 10.02.2026 року отримана інформація щодо місць проживання (перебування) відповідача [PERSON] . Як вбачається з відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області від 10.02.2026 року, [PERSON] не значиться Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва Саламатіна О.В. від 11.02.2026 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 11.02.2026 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідач, який належним чином повідомлений судом про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01.06.2022 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] підписано заяву-договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування, відповідно до умов якої відповідач просив відкрити йому поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Master Card World, із строком користування 12 місяців з подальшим автоматичним продовженням строку користування, на суму та за процентною ставкою згідно тарифів банку. Просив відкрити поточні рахунки, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, для здійснення розрахунків без фізичного носія (Віртуальну картку) у гривні, доларах США, та Євро. Також просив відкрити вкладний рахунок на вимогу "zanachka" на умовах договору, що розміщений на сайті АТ "Таскомбанк" за адресою http/tascombank.ua/ і беззастережно приєднується до умов договору. Поточний рахунок операції, за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів № [NUMBER] . Рахунок вкладу на вимогу [NUMBER] . Щодо укладання кредитного договору, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). На підтвердження позовних вимог представником позивача до матеріалів справи надано: - копію заяви-договору на укладення договору про комплексне банківське обслуговування відповідача від 01.06.2022 року; довідку про відкриття банківського рахунку та видачу платіжної картки; розрахунок заборгованості. З наданих суду матеріалів справи судом встановлено, що відповідач, підписавши 01.06.2022 року заяву заяву-договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування, висловив згоду на отримання від АТ «Таскомбанк» банківських послуг, а саме, просив надати йому електронні довірчі послуги, що включають створення удосконаленого електронного підпису, відкрити поточний рахунок та видати платіжну картку, надати інші послуги банківські та фінансові послуги в межах проeкту Izibank. Інформації, що входить в «інші банківські та фінансові послуги», вказана заява не містить. Крім того, суд враховує, що дана заява від 01.06.2022 року містить інформацію щодо особи відповідача, зокрема, дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію та номер паспорта, адресу проживання, номер мобільного телефону. В заяві містяться відповідні сторінки паспорта відповідача, які надані ним до анкети. В результаті поданої [PERSON] заяви, згідно довідки директора Департаменту супроводження банківських операцій АТ «Таскомбанк», відповідачу 01.06.2022 відкрито поточний рахунок у гривні № [NUMBER] , видано платіжну карту № [NUMBER] . При цьому, вказана заява від 01.06.2022 року не містила вимоги відповідача про надання йому кредиту, його розміру, строку кредитування, обов`язку сплати процентів та їх розмір, а також погодження сторонами інших умов, які є істотними при укладанні кредитного договору. Також суд зазначає, що позивачем до суду не надано копію кредитного договору №002/15629687-CK_SB від 01.06.2022 року, на який у позові посилається позивач, а також не надано даних щодо ознайомлення відповідача з пропозицією АТ «Таскомбанк» про укладення вказаного кредитного договору та його ознайомлення з Тарифами банку. Таким чином, суд зазначає. що вказані документи лише підтверджують факт відкриття АТ «Таскомбанк» поточного рахунку [PERSON] , на підставі його заяви від 01.06.2022 року, однак, не підтверджують факту укладання між сторонами саме кредитного договору, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти та зобов`язався їх повернути в порядку, визначеному кредитним договором, та сплатити проценти. Щодо надання кредитних коштів, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, позовна заява та додатки до неї не містять інформації про розмір кредиту, наданий відповідачу, та спосіб його надання. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому, згідно пункту 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). Отже, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №333/5483/20. Наданий розивачем розрахунок боргу складений представником банку в односторонньому порядку, залежить від його волевиявлення, не є первинним документом та не підтверджує ні факт надання відповідачу кредиту, ні користування відповідачем кредитними коштами, ні факт наявності заборгованості. Відтак, розрахунок заборгованості, на який посилається банк, є внутрішнім документом банку, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом порушення відповідачем своїх зобов`язань та існування боргу. При цьому, виписки з рахунку відповідача, меморіального ордеру (платіжної інструкції) про перерахування відповідачу кредитних коштів, згідно умов кредитного договору, представником позивача до матеріалів справи не надано, клопотань про їх витребування, згідно вимог ст. 84 ЦПК України, представником не заявлялось, а також ним не зазначено про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. Будь-яких інших доказів фактичного надання відповідачу кредитних коштів або встановлення кредитного ліміту, використання відповідачем вказаних коштів, до матеріалів справи позивачем надано не було. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 64842,02 грн є не обґрунтованими належними доказами та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed