Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-02 00:00:00

В січні 2026 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків в сумі 580 000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що [PERSON] з 20.10.2011 по 26.11.2024 на ПрАТ «Суха Балка», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Суха Балка», працював на шахті «Ювілейна», дільниця №7 підземним прохідником з повним робочим днем в підземних умовах з правом на пільгове пенсійне забезпечення з списком №1. Звільнився з підприємства 26.11.2024 за власним бажанням по виходу на пенсію за віком. Під час виконання трудових обов`язків на підприємстві виконував комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. З причин технологічного обмеження робочого простору позивач не міг використовувати транспортні засоби для перевезення вантажу, через що умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням. На робочому місці було порушено системи вентиляції, пилоподавдення та інше. Через що позивач почав часто хворіти та проходити курси лікування, але хвороби прогресували, 28.05.2025 було поставлено 3 діагнози: - «радикулопатія попереково-крижова з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями хребта на фоні протузії між хребцевих дисків, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів. -«вібраційна хвороба від дії локальної вібрації другої стадії: синдром вегетативно-сенсорної полінеиропати, частими акроангіоспазмами, двобічним плечолопатковим періартрозом, остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових суглобів, деформуючим остеоартрозом дрібних суглобів кистей з трофічними порушеннями. -«хронічний (пиловий) бронхіт першої стадії. Нерізко виражений пневмофіброз. Легенева недостатність першого ступеня». За рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи складено Витяг від 14.08.2025, яким визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65% та третю групу інвалідності. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійнго захворювання причинами виникнення в позивача професійного захворювання є: 1. Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, становила 35 кг при нормативному значенні до 30 кг; Робоча поза - незручна 40% тривалості зміни при допустимій до 25%. 2. Вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброшвилкості на 2-5 дБ перевищував допустимий рівень та складав 78-81 дБ при ГДР 76 дБ. 3. Аерозоль переважно фібро генної дії: концентрація кремнію діоксину кристалічного при вмісті пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 2,46 рази і складала 4,92 мг/м3 при ГДК-2,0 мг/м3. Позивач зазначає, що лікарі заборонили йому виконувати роботи за його професією щоб не отримати більш тяжкі наслідки. У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями та частковою втратою професійної працездатності, порушено звичний спосіб життя позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, позивача турбує постійний біль в попереково-крижовому відділі хребта, який віддає в обидві ноги, оніміння правого стегна, гомілки, біль шиї та всіх суглобах, невпевненість в ході, оніміння в руках, сухий кашель, задишка, які посилюються навіть при мінімальному фізичному навантаженні та хрипи в грудній клітині. Ухвалою від 26 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач 04 лютого 2026 року подав до суду відзив на позов в якому позовні вимоги не визнав, зазначив, що позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особистого волевиявлення позивача. Також вказав, що відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу, за весь період роботи позивача на підприємстві відповідача позивач жодного разу не заявляв про порушення умов його праці, мав можливість на вільний вибір виду діяльності, шляхом працевлаштування на іншій роботі з умовами праці, що не пов`язані із впливом на його організм шкідливих виробничих факторів. Позивач був достеменно обізнаний про те, що умови праці є особливо шкідливими і особливо важкими. Тривалий стаж роботи позивача на підприємстві відповідача вказує на те, що це був власний усвідомлений вибір позивача з прийняттям всіх ризиків, що можуть призвести до розвитку професійних захворювань. Також вказав, що заявлена сума моральної шкоди жодним чином не обґрунтована та не підтверджена відповідними доказами, і не відповідає критеріям розумності і справедливості, безпідставно завищена позивачем. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, з підстав зазначений у відзиві. Позивач до початку розгляду надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював у шкідливих умовах на підприємстві Відповідача: з 20.11.2011 по 26.11.2024 підземним прохідником з повним робочим днем в підземних умовах на ПрАТ «Суха Балка», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Суха Балка», працював на шахті «Ювілейна», дільниця №7. Звільнився з підприємства 26.11.2024 за власним бажанням по виходу на пенсію за віком, що підтверджується копією трудової книжки. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 26.06.2025 року, встановлено, що під час роботи позивач отримав наступні професійні хронічні захворювання: «радикулопатія попереково-крижова з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями хребта на фоні протузії між хребцевих дисків, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів; «вібраційна хвороба від дії локальної вібрації другої стадії: синдром вегетативно-сенсорної полінеиропати, частими акроангіоспазмами, двобічним плечолопатковим періартрозом, остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових суглобів, деформуючим остеоартрозом дрібних суглобів кистей з трофічними порушеннями; «хронічний (пиловий) бронхіт першої стадії. Нерізко виражений пневмофіброз. Легенева недостатність першого ступеня». Відповідно до п. 18 Форми П-4 підставою для виникнення у позивача професійних захворювань стало те, що працюючи на підприємстві підземним прохідником з 20.11.2011 по 26.11.2024 позивач постійно знаходився під впливом тривалої дії шкідливих умов праці та недосконалої технології підземного видобутку руди, порушень систем вентиляції. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання стали наступні шкідливі виробничі фактори: Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, становила 35 кг при нормативному значенні до 30 кг; Робоча поза - незручна 40% тривалості зміни при допустимій до 25%; Вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброшвилкості на 2-5 дБ перевищував допустимий рівень та складав 78-81 дБ при ГДР 76 дБ; Аерозоль переважно фібро генної дії: концентрація кремнію діоксину кристалічного при вмісті пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 2,46 рази і складала 4,92 мг/м3 при ГДК-2,0 мг/м3. За рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи складено Витяг від 14.08.2025, яким визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65% та третю групу інвалідності. Відповідно до Витягу від 14.08.2025 за рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи [PERSON] призначено 3 групу інвалідності та визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65%. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, оскільки уже самим фактом йому причинена моральна шкода. Окрім того, наявний причинний зв`язок між виникненням професійних захворювань у [PERSON] та діями відповідача. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, що підтверджується копією Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 26.06.2025 року (форми П-4), що міститься в матеріалах справи. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням ступеня втрати працездатності первинно у розмірі 65% із встановленням третьої групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, позивача турбує постійний біль в попереково-крижовому відділі хребта, який віддає в обидві ноги, оніміння правого стегна, гомілки, біль шиї та всіх суглобах, невпевненість в ході, оніміння в руках, сухий кашель, задишка, які посилюються навіть при мінімальному фізичному навантаженні та хрипи в грудній клітині. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, де виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 65%, періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 400 000,00 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також з огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 4000,00 грн.

Outcome: partial