Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-09 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позов мотивований тим, що 26.07.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір №1734715 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4000 гривень, строком на 359 днів, зі сплатою 1,5% на день. 27.05.2025 року на підставі договору факторингу №27062025 ТОВ «Слон кредит» відступило за плату ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» право вимоги до відповідачки [PERSON] . Однак, відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 27 600 гривень. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» - Столітній М.М. в судове засідання не з`явився, подала до суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1734715 від 26.07.2024 року [PERSON] отримав від ТОВ «Слон Кредит» кредит у розмірі 4000 гривень, строком на 359 днів. Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором №1734715 заборгованість [PERSON] станом на 24.05.2024 року становить 27 600 гривень, з яких: 4000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 21600 гривень заборгованість по процентах, 2000 гривень штрафні санкції. 27.05.2025 року на підставі договору факторингу №27062025 ТОВ «Слон кредит» відступило за плату ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» право вимоги до відповідачки [PERSON] . Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до п.1 та 2 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.18 прикінцевих та перехідних положени ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме до задоволення підлягає вся заборгованість по тілу кредиту та процентах (25600 гривень), за виключенням штрафних санкцій (2000 гривень), яка у період воєнного стану нарахуванню та стягненню не підлягає. Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, згідно з частиною першою якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 2246,86 гривень (27600 : 25600 х 100 = 92,75%) сплаченого судового збору. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, з-поміж іншого належать витрати на професійну правничу допомогу (частина третя статті 133 ЦПК України). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію договору про надання правової (правничої) допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 року, копію заявки №12788 на виконання доручення до договору про надання правової (правничої) допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, копію рахунку на оплату до Договору про надання правничої допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 року, копію акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правової (правничої) допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 року, що підтверджує факт надання правничої (правової) допомоги, з яких убачається, що вартість наданих адвокатом послуг зі збору та аналізу доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, складення позовної заяви та подання її до суду, представництво інтересів клієнта в суді становить 10 000 гривень. Враховуючи вказане, позивачем доведено надання йому адвокатом правової допомоги. Водночас процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). За висновками Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.2018 р.) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; У справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020 р.) Велика Палата Верховного Суду також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. У розглядувані справі відповідач жодних заперечень щодо заяви про відшкодування судових витрат та доказів неспівмірності заявлених позивачкою витрат на правову допомогу або завищення їх розміру суду не надав. Тож підстави для зменшення зазначених витрат з мотивів їх неспівмірності відсутні, а тому до стягнення підлягають витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимоги, тобто 9275,36 гривень (92,7536%).

Outcome: partial