Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що 12 травня 2006 року між його матір`ю - [PERSON] та його батьком [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 25.01.2018 року у справі № 567/1131/17. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . 29.02.2020 року прізвище його матері змінено на « [PERSON] » в зв`язку з укладенням шлюбу. Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 24.02.2023 року у справі № 569/2349/23 стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 08 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що на даний час він є повнолітнім та навчається на ІІ курсі, групи ІМ-43 факультету інформатики та обчислювальної техніки Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» IV рівень акредитації, денної форми навчання, навчається за держзамовленням і закінчує університет 30 червня 2028 року. Вказує, що він перебуває на повному утриманні матері, оскільки в зв`язку із його навчанням на денній форм він не може мати самостійного заробітку, а тому потребує матеріальної допомоги від батька, так як мати самостійно немає можливості його забезпечувати усім необхідним на період його навчання. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на його утримання в розмірі частки всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ним 23-річного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. 19.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Курганською О.В. подано відзив на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, а саме в розмірі 1/10 частки доходу (заробітку) відповідача щомісячно і до припинення навчання, але не довше як до досягнення позивачем 23-річного віку. Зазначає, що він є військовослужбовцем, частину доходу використовує для забезпечення підрозділу, в якому проходить службу, має проблеми зі здоров`ям, після досягнення сином повноліття надає сину матеріальну допомогу шляхом перерахування коштів на рахунок сина, подарував сину для навчання мобільний телефон, та вважає, що з урахуванням обов`язку матері позивача приймати участь в його утриманні, такий розмір буде достатнім для забезпечення потреб сина. 27.02.2026 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області позивачем подано відповідь на відзив, в якому просить доводи відповідача у відзиві на позовну заяву відхилити та позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Представник позивача - адвокат Луцик О.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача адвокат Курганська О.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі 1/10 частки усіх видів доходів відповідача з підстави викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що на даний час вона не працює, доходів не має, а тому вважає, що з відповідача належить стягнути 1/4 частку його доходів на утримання сина. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції у Рівненській області. Позивач [PERSON] з 01 вересня 2024 року навчається за держзамовленням і є студентом 2 курсу факультету інформатики та обчислювальної техніки Національного технічного університету «Київський політехнічний інституту імені Ігоря Сікорського». Вказані обставини визнаються сторонами та підтверджуються Договором про навчання в університеті № 67б від 05.08.2024 року та довідкою № 1224 від 15 жовтня 2025 року. Позивач [PERSON] з 01.09.2025 року поселений та проживає у гуртожитку [ADDRESS] . До позовної заяви позивачем долучено квитанції про придбання комп`ютерної техніки, у яких як покупець [PERSON] вказаний у квитанції № КК000130774 від 27.06.2026 року на суму 3 959,00 грн. та у квитанції № КК000168560 від 18.082025 року на суму 229,00 грн. Судом встановлено, позивач [PERSON] має хронічні захворювання: хронічний гастродуоденіт в ст. ремісії, синдром Жильбера, дисметаболічна КМП, пролапс МК, Міопія серед. Ст. ОН, що підтверджується Випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , виданою 10.10.2025 року Приватним підприємством «Медичні довідки 18». В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив, що він отримує стипендію у розмірі 2 000,00 грн. щомісяця, і батько подарував йому телефон, однак у вживаному стані. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем та учасником бойових дій, що підтверджується Посвідченням серії [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що відповідач перераховував кошти на рахунок позивача після досягнення ним повноліття, а саме: [INFO] в сумі 3 000,00 грн., 20.08.2025 року в сумі 2 000,00 грн., 07.09.2025 року в сумі 3 000,00 грн., 24.09.2025 року в сумі 3 000,00 грн., 07.10.2025 року в сумі 4 000,00 грн., 07.11.2025 року в сумі 4 000,00 грн., 11.12.2025 року в сумі 4 000,00 грн., 13.01.2026 року в сумі 4 000,00 грн., 05.02.2026 року в сумі 5 000,00 грн., що підтверджується долученими квитанціями та не заперечується позивачем. Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників про джерела та суми нарахованого доходу від 09.02.2026 року [PERSON] отримав за період січень-грудень 2025 року доходів на загальну суму 675 999,77 грн., в тому числі регулярні щомісячні виплати військовослужбовцям в/ч [NUMBER] , в/ч [NUMBER] . Відповідач [PERSON] спостерігається у сімейного лікаря з приводу гіпертонічної хвороби, що підтверджується Лікарським заключенням від 10.02.2026 року виданим Комунальним некомерційним підприємством «Здолбунівський центр первинної медичної допомоги» Здолбунівської міської ради. Має дегенеративні зміни грудного відділу хребта, хондроз; артроз реберно-хребцевих суглобів, хрящові вузли Шморля тіл Th7,Th8,Th9, мінімальні випинання Th5-Th6,Th6-Th7, Th7-Th8, Th8-Th9, Th9-Th10 м/дисків, що підтверджується Магнітно-резонансною томографією грудного відділу хребта, виданою 14.10.2024 року медичним центром «Прохелс» лікарні швидкої допомоги м. Тернопіль. Третя особа [PERSON] , мати позивача, відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу у період з серпня 2024 року по листопад 2025 року отримала дохід 2 536,35 грн. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Як передбачено ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб 3 028 гривень, а згідно із ст. 7 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» - становить 3 328 грн. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку/сина, які навчаються, виникає за сукупності таких фактів: досягнення дочкою/сином 18 років, але менше 23 років; навчання; потребують у зв`язку із цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку матеріальну допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд враховує всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) є обов`язковою складовою сукупності юридичних фактів, на підставі яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття. Верховний Суд у своїй постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд зробив висновок, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України) правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Судом встановлено, що повнолітній син відповідача навчається на денній формі навчання за держзамовленням у населеному пункті, який віддалений від місця проживання, не може працювати та отримати самостійних дохід, при цьому потребує матеріальної підтримки. Відповідач у цій справі має змогу надавати таку допомогу, що і не заперечувалось стороною відповідача. Так, відповідач [PERSON] є працездатною особою, отримує регулярні доходи, оскільки є військовослужбовцем та стоїть на захисті України, та по можливості допомагає своєму повнолітньому сину. Відповідач несе витрати на забезпечення свого підрозділу, де він несе військову службу, а також витрати на своє лікування. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України). Оцінюючи обставини справи в сукупності та взаємозв`язку з нормами закону, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено необхідності надання аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у зазначеному ним в позовній заяві розмірі, не зазначено про конкретні потреби та витрати, які він несе у зв`язку із навчанням, а також не обґрунтовано заявленої суми аліментів. На підставі встановлених і наведених судом фактів, враховуючи, що позивач є повнолітнім, продовжує навчання за держзамовленням та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, з урахуванням обов`язку матері позивача надавати йому матеріальну допомогу у зв`язку із його навчанням, а також те, що розмір призначених аліментів має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб дитини і не повинен призводити до обмеження матеріальних прав, інтересів та потреб відповідача, суд вважає, що аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно будуть достатніми для належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. При цьому, на підставі ч. 1 ст. 191 та ст. 201 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити з дня пред`явлення позову, тобто з 17 листопада 2025 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що судові витрати необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved