Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

В грудні 2025року ТОВ «Він Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № L8993553 від 11.02.2019 в розмірі 26 050,62 грн. та понесені судові витрати, які складаються із 2 422,40 грн. судового збору та 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Як на підставу позовних вимог вказано, що 01.02.2019 між ТОВ «Дінеро» та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № L8993553 (паралельно з номером договору AG3056156, який зазначено на сайті кредитора), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 9 100,00 грн. 01.07.2019 між ТОВ «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (нова назва - ТОВ «Він Фінанс») укладено договір відступлення права вимоги № 01072019, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним з відповідачем, в загальному розмірі 19 905,01 грн. Вказану заборгованість в сумі 19 905,01 грн. разом із трьома процентами річних в сумі 1 793,09 грн. та сумою інфляційних втрат в розмірі 4 352,52 грн. за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, що разом складає 26 050,62 грн., ТОВ «Він Фінанс» просить стягнути з відповідача, оскільки в позасудовому порядку борг до теперішнього часу не погашений. До позовної заяви ТОВ «Він Фінанс» долучено клопотання про витребування доказів. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 29.12.2025 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи; витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» наступні відомості: інформацію чи емітувалась на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжна картка № [NUMBER] ; інформацію про зарахування коштів на картковий рахунок по платіжній картці № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в період з 11.02.2019 по 23.02.2019 з відображенням часу зарахування коштів у загальній сумі 9 100,00 грн.: через транзакції 11.02.2019 - 7 000,00 грн., 18.02.2019 - 2 100,00 грн.; інформацію чи був/є номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска карти № [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився номер телефону в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Витребувані відомості надійшли на адресу суду 26.01.2026. В судове засідання представник позивача ТОВ «Він Фінанс» не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та доданих до неї документів, та додатково шляхом направлення смс-повідомлення на номер телефону, зазначений в позовній заяві, яке було доставлено 29.12.2025 о 13:59 год. та 11.03.2026 о 14:40 год. відповідно. Направлена на його адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Відповідач причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 11.02.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № L8993553 (паралельно з номером договору AG3056156, який зазначено на сайті кредитора). За умовами цього договору позичальнику надано кредит в розмірі 7 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався поверну кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відсоткова ставка в день - 0,65 %, реальна річна відсоткова ставка - 234,00 %, дата повного погашення кредиту - 13.03.2019, штраф, якщо є - 50 % (а.с. 34). Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом. 18.02.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] укладено додаткову угоду № АМ1300495 до договору кредитної лінії № L8993553 (паралельно з номером договору AG3056156, який зазначено на сайті кредитора), відповідно до умов якого відповідачу також було надано кредит в сумі 2 100,00 грн., відсоткова ставка в день - 0,70 %, реальна річна відсоткова ставка - 253,25 % (а.с. 33). ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» свої зобов`язання виконало в повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти в обсязі та в порядку, визначеному кредитним договором. Вказане підтверджується також повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» від 26.01.202. згідно якого на рахунок [PERSON] 11.02.2019 було зараховано грошові кошти в сумі 7 000,00 грн., 18.02.2019 - 2 100,00 грн. 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (назва змінена на ТОВ «Він Фінанс») укладено договір відступлення права вимоги № 01072019, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у відповідних реєстрах (а.с. 13-18). Відповідно до Реєстру боржників від 15.07.2019 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № L8993553 в розмірі 19 905,01 грн., з яких: сума основного боргу за кредитом - 9 100,00 грн., сума заборгованості по відсоткам - 1 705,00 грн., сума заборгованості по штрафах/пені - 9 100,01 грн. (а.с. 11-12). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Він Фінанс», за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 відповідачу на суму боргу в розмірі 19 905,01 грн. нараховано інфляційне збільшення в сумі 4 352,52 грн., а також 3 % річних в сумі 1 793,09 грн. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно з вимогами статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина перша статті 207 ЦК України). Згідно з вимогами частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 14.06.2022 у справі №757/40395/20. Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що кредитний договір було укладено відповідачем в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора. Факт підписання договору підтверджується накладенням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого відповідачу. Отже, договір був вчинений в електронній формі, що відповідно до статті 207 ЦК України та ЗУ «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Враховуючи алгоритм дій, необхідних для укладання договору в електронній формі, факт укладання відповідачем кредитного договору з первісним кредитором є доведеним. Також доведеним є надання відповідачу кредиту в розмірі 9 100,00 грн. на умовах, встановлених цим договором. Доведеним є набуття позивачем права вимоги заборгованості та порушення відповідачем грошових зобов`язань, а тому позов в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, відсотках і штрафних санкціях, нарахованих первісним кредитором, є правомірним та підлягає задоволенню. При вирішенні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3 % річних, суд виходить з наступного. Із розрахунку ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» вбачається, що відповідачу нараховано штрафи/пеню за кредитним договором в розмірі 9 100,01 грн., яка входить до загального розміру заборгованості в сумі 19 905,01 грн. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статті 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Суд не погоджується із розміром інфляційних втрат та трьох процентів річних, визначених позивачем. За частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із наведеного розрахунку позивача вбачається, що інфляційні втрати та три проценти річних розраховано із суми заборгованості 19 905,01 грн., яка включає в себе неустойку(штрафи/пеню), що є помилковим, оскільки нарахування таких платежів на неустойку положення статті 625 ЦК України не передбачають. За розрахунком суду три проценти річних із заборгованості 10 805,00 грн. за період, вказаний позивачем (з 23.02.2019 по 23.02.202), становлять 973,34 грн., а інфляційні втрати - 2 362,67 грн. Розрахунок трьох процентів річних здійснено за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]. Розрахунок інфляційних втрат здійснено за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. Таким чином, враховуючи доведення позивачем порушення відповідачем грошових зобов`язань та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 23 241,02 грн., яка складається з: 19 905,01 грн. - заборгованість за кредитним договором, 2 362,67 грн. - інфляційні втрати, 973,34 грн. - 3 % річних. При цьому суд вважає, що строк звернення до суду із даним позовом ТОВ «Він ФІнанс» не пропущено, оскільки відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 01.07.2023 згідно постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 завершено дію карантину. В той же час 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу. Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У зв`язку із частковим задоволенням позову, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 161,02 грн. (розрахунок: 2 422,40 грн. х 89,21 %). Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги складність справи, ціну позову, часткове задоволення позову, перелік наданих послуг, час, необхідний для складання позовної заяви у спорі, а також критерії розумності та співмірності. При цьому, суд враховує висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial