Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

03 листопада 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (далі ТОВ «Коллект центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 25 липня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» (далі ТОВ «ІНФІНАНС») та [PERSON] уклали договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0686418119 (далі Договір), відповідно до якого відповідачка отримала у кредит 8000 гривень на строк 30 днів. Право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договорів факторингу від 11 лютого 2022 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал»), а 10 січня 2023 року до ТОВ «Коллект центр». Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачкою належним чином умов Договору у неї виникла заборгованість в розмірі 107679,84 гривень, позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи (а. с. 126, 127), у позовній заяві просила розглядати справу без її участі та вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 5). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України була належним чином повідомлена (а. с. 128, 130), про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов не подавала. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалою від 26 березня 2026 року постановив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Судом встановлено, що 25 липня 2020 року ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] уклали договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0686418119, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 20000 гривень, у межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Перший фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником заявки-анкети, яка є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до заявки-анкети від 05 серпня 2020 року (а. с. 51) та акцепту від 05 серпня 2020 року (а. с. 62) відповідачка отримала третій транш за договором в сумі 8000 гривень протягом 30 календарних днів зі сплатою відсотків в розмірі 1,75% за один календарний день від фактичної суми грошових коштів. Кредитний договір підписаний відповідачкою електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора 8z8g4u, про що свідчить розділ 8 Договору (а. с. 39). Заявка-анкета на отримання кредиту підписана відповідачкою електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора 3j8r4q (а. с. 51). На виконання умов Договору ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі договору на переказ коштів ФК-П-17/08-04, укладеного 03 серпня 2017 року з ТОВ «ІНФІНАНС», перерахувало кошти в сумі 8000 гривень на банківську картку відповідачки № [NUMBER] (номери транзакцій в системі іPay.ua 62513412) (а. с. 75). ТОВ «ІНФІНАНС», надавши відповідачці кредит (транш), свої зобов`язання за договором виконало. Наведені обставини свідчать про те, що між первісним кредитором та відповідачкою у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З розрахунку ТОВ «ІНФІНАНС» видно, що заборгованість [PERSON] за Договором від 25 липня 2020 року становить 68479,98 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 7999,98 гривень, заборгованість за відсотками 60480 гривень. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів справи видно, що 11 лютого 2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу № 11-02/22 (а. с. 9-17). Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору ТОВ «ІНФІНАНС» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 87073032,64 гривень, а ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язується, здійснивши Фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і Боржником. Згідно з Витягом з Додатку № 3 до договору факторингу № 11-02/22 від 11 лютого 2022 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №0686418119 від 25 липня 2020 року становить 68479,98 гривень (а. с. 22). 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал», до якого перейшло право вимоги від ТОВ «ІНФІНАНС», уклало з ТОВ «Коллект центр» договір факторингу № 10-01/2023 (а. с. 23- 33). Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору ТОВ «Вердикт Капітал» відступає шляхом продажу ТОВ «Коллект центр» належні ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Коллект центр» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до боржників зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за основними договорами. Відповідачка [PERSON] є в Реєстрі боржників до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року і загальна сума її зобов`язань за кредитним договором № 0686418119 від 25 липня 2020 року становить 161719,74 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 7999,98 гривень, заборгованість за відсотками 153719,76 гривень (а. с. 45). Звертаючись до суду із позовом ТОВ «Коллект центр», просило стягнути з [PERSON] у зв`язку з невиконанням останньою належним чином умов Договору № 0686418119 від 25 липня 2020 року заборгованість у розмірі 107679,84 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 7999,98 гривень, заборгованість за відсотками 99679,86 гривень. Проте, з таким розрахунком погодитися не можна з огляду на таке. Щодо розміру нарахованих процентів за користування кредитними коштами. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у пункті 35 Постанови. Окрім того, в пункті 54 постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно частини другої статті 1050 ЦК України. Тобто, згідно з позицією Верховного Суду припинення нарахування передбачених договором процентів можливе у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України. Відповідно до пунктів 2.22 та п. 2.24 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM» (далі Правила), фінансовий кредит грошові кошти в національній валюті України, що надаються товариством позичальнику у відповідності до Договору у вигляді одного чи декількох окремих кредитів (траншів). Строк користування кредитом (траншем) не може перевищувати 30 календарних днів з моменту його видачі товариством позичальнику. Пролонгація не змінює строк користування кредитом, а є способом розстрочення (реструктуризація) виконання зобов`язань за Договором, строк виконання яких настав. Поточний кредит (поточний транш) частина кредитних грошових коштів (транш), які отримані позичальником від товариства та знаходяться на поточний момент у його користуванні. У пунктах 8.1, 8.3.1 та 8.3.2 Правил зазначено, що первинний строк користування кредитом (траншем) в рамках фінансового кредиту, встановлений сторонами у відповідному Договорі може бути пролонгований на строк, що відповідає кількості днів, на яку було первинно видано кредит (транш) та який вказаний при оформленні відносин між сторонами в Договорі. Пролонгація кредиту (траншу) здійснюється в разі якщо на момент продовження строку поточного кредиту (траншу) строк дії Договору фінансового кредиту не закінчився та позичальником повністю сплачено нараховані відсотки (у разі відповідної вимоги Товариства неустойки та штрафні санкції) за основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту. Пролонгація кредиту (траншу) здійснюється виключно за умови попередньої оплати відсотків за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем) (пункт 8.4 Правил). На виконання умов Договору відповідачці були надані два транша 25 та 26 липня 2020 року по 2000 гривень, зобов`язання по яких вона виконала 26 липня 2020 року та 05 серпня 2020 року (а. с. 77). 05 серпня 2020 року відповідачці був наданий третій транш у розмірі 8 000 гривень (а. с. 51, 61, 62) на таких умовах: максимальний строк користування кредитом 30 днів (пункт 1.6. Договору) і за цей період розмір процентів за користування кредитом становив 1,75 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, а саме, 4200 гривень (8000 грн * 1,75 % * 30 дн. = 4200 грн). 06 вересня 2020 року відповідачка сплатила 4620 гривень, виконавши свої зобов`язання та продовживши таким чином відповідно до пункту 8.2 Правил строк кредитування ще на 30 днів (а. с. 77). Із вказаної суми 0,01 гривень зараховані в тіло кредиту. Станом на 06 жовтня 2020 року (дату закінчення узгодженого сторонами строку користування кредитом) відповідачка не сплатила проценти за користування третім траншем, у зв`язку з чим строк кредитування закінчився. Автоматичної пролонгації кредиту умовами договору і Правилами не передбачено. Таким чином, заборгованість відповідачки за третім траншем становить 12199,98 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 7999,99 гривень, за процентами 4199,99 гривень (7999,99 грн *1,75 % * 30 дн. = 4199,99 грн). Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено, що відповідачка у рахунок погашення боргу за кредитом вносила кошти: 16 жовтня 2020 року 1000 гривень, 23 листопада 2020 року 6500 гривень, 25 листопада 2020 року 3560,01 гривень, 06 грудня 2020 року 1680 гривень, а всього 12740,01 гривень (а. с. 77-81). Зазначені платежі відповідачка здійснила після закінчення пролонгованого строку користування третім траншем 06 жовтня 2020 року. Звертаючись з позовом, ТОВ «Коллект Центр» посилалося на наявність у позичальника заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом нарахованих на дату відступлення прав вимоги. Однак, заявлена до стягнення сума відсотків нарахована як за період до прострочення боржника, так і за період після такого прострочення за кредитним договором. Нарахування і стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам Цивільного кодексу України та висновкам Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вимоги про стягнення коштів на підставі частини другої статті 625 ЦК України із зазначенням їх розміру та наведенням розрахунку позивач не заявляв. Отже, станом на день укладення першого договору факторингу 11 лютого 2022 року відповідачка сплатила за кредитним договором первісному кредитору 12 740,01 гривень, що перевищує суму основного боргу (12 199,98 гривень) та свідчить про виконання нею свого зобов`язання. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, суд вважає, що передбачені законом підстави для стягнення з відповідачки заборгованості відсутні і в задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного, статей 526, 530, 610, 612, 629, 634, 639, 1048, 1054, 1056-1, 1077 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed