Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

21.05.2025 [PERSON] звернулась до суду з даною заявою, в обґрунтування якої вказує, що вона з 23.08.1997 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . З 27.02.2022 [PERSON] був мобілізований та зарахований до списку військовослужбовців в/ч [NUMBER] . На початку квітня 2023 року [PERSON] зник безвісті. За фактом його зникнення посадовими особами військової частини [NUMBER] складено Акт службового розслідування по факту зникнення безвісті за обставин захисту Батьківщини. Сповіщенням [INFO] від 28.04.2023, повідомлено заявника [PERSON] , що її чоловік [PERSON] 21.04.2023 зник безвісті при виконанні бойового завдання в м. Бахмут Донецької області. На підставі заяви [PERSON] ВП №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №12023041760000326 від 01.05.2023 за фактом зникнення безвісті [PERSON] при виконанні бойового завдання у м. Бахмут Донецької області. Також, [PERSON] включений до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин. Проведеним посадовими особами в/ч [NUMBER] службовим розслідуванням було встановлено, що [INFO] в районі м. Бахмут Донецької області військовослужбовці в/ч [NUMBER] , зокрема, [PERSON] , виконували бойове розпорядження №1962/23/418 від 17.04.2023 командира в/ч [NUMBER] та бойове розпорядження №43/01 від 20.04.2023 командира в/ч [NUMBER] , з оборонного бою. Приблизно о 06.00 год. противник розпочав масивний обстріл зі стрілецької зброї та РПГ позицій на яких знаходився, зокрема [PERSON] , внаслідок обстрілу будинки навколо частково обвалились та загорілись. Після вказаних подій зв`язок з військовослужбовцями, зокрема [PERSON] , було втрачено та їх більше не бачили. Вказані обставини були також підтверджені показами свідків [PERSON] та [PERSON] , що були надані під час проведення службового розслідування. З моменту вказаної події до моменту звернення [PERSON] до суду з заявою минуло понад два роки, але [PERSON] знайдено так і не було. На підставі викладеного, для реалізації спадкових, а також особистих майнових та немайнових прав, заявник [PERSON] просить суд оголосити померлим військовослужбовця в/ч [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , який загинув під час захисту Батьківщини, визначивши місце смерті Україна, Донецька обл., м. Бахмут, дату смерті вважати 21.04.2023. В судовому засіданні представник заявника адвокат Гайдаш Є.В. на заявлених вимогах наполягав та надав аналогічні пояснення, що викладенні в заяві. Представник заінтересованої особи Криворізького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Ельтерман О.А. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вирішення справи залишає на розсуд суду (а.с.120-123). Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Зінченко С.О. в судове засідання не з`явився, надіслав письмові пояснення в яких просив суд при вирішенні справи врахувати правову позицію з цього питання, викладену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11.12.2024 у справі №755/11021/22 (а.с.124-128). Представник заінтересованої особи Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи заінтересована особа була повідомлена у встановленому законом порядку. Заслухавши думку представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що заявник [PERSON] з 23.08.1997 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.16). З 27.02.2022 перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] (а.с.17). Згідно сповіщення [INFO] від 28.04.2023, [PERSON] зник безвісті 21.04.2023 при виконанні бойового завдання в м. Бахмут Донецької області (а.с.21). Актом службового розслідування від 25.07.2023 встановлено, що [INFO] в районі м. Бахмут Донецької області військовослужбовці в/ч [NUMBER] , зокрема, [PERSON] , виконували бойове розпорядження №1962/23/418 від 17.04.2023 командира в/ч [NUMBER] та бойове розпорядження №43/01 від 20.04.2023 командира в/ч [NUMBER] , з оборонного бою. Приблизно о 06.00 год. противник розпочав масивний обстріл зі стрілецької зброї та РПГ позицій на яких знаходився, зокрема [PERSON] , внаслідок обстрілу будинки навколо частково обвалились та загорілись. Після вказаних подій зв`язок з військовослужбовцями, зокрема [PERSON] , було втрачено та їх більше не бачили (а.с.35-52). ВП №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №12023041760000326 від 01.05.2023 за фактом зникнення безвісті [PERSON] при виконанні бойового завдання у м. Бахмут Донецької області (а.с.22). Також, [PERSON] включений до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин (а.с.23). Згідно листа Служби безпеки України №34.7-25313 від 22.12.2025, відомості про місцезнаходження [PERSON] або перебування його в полоні у держави-агресора відсутні. Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Оголошення фізичної особи померлою - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання. Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. За змістом статті 1 Закону України «Про оборону України»: - воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; - бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); - воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; - район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями. Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом. Тож тлумачення згаданої правової норми має сприяти швидкому відновленню стану правової визначеності та забезпеченню справедливості. Суд зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення частини другої статті 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства. Суд наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України. Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого). Таким чином, шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Водночас, обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій - правовій визначеності та було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2024 у справі №755/11021/22. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України окупованих територій України від 28 лютого 2025 року №376. Отже, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України, можуть бути використані дані цього наказу. Відповідно до зазначеного наказу м. Бахмут Бахмутської міської територіальної громади Донецької області було з 24.02.2022 по 12.12.2023 територією активних бойових дій, а з 13.12.2023 є тимчасово окупованою рф територією України. Таким чином, в даному випадку, обрахування мінімально необхідного шестимісячного строку для оголошення фізичної особи померлої слід відраховувати з 13.12.2023. Як слідує з матеріалів справи, заявник [PERSON] звернулась до суду 21.05.2025, тобто після спливу шестимісячного строку необхідного для оголошення її чоловіка [PERSON] померлим (а.с.2). Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, надавши оцінку поясненням, суд вважає, що наявні достатні підстави для можливості зробити вірогідне припущення про смерть військовослужбовця в/ч [NUMBER] [PERSON] , який в період військової агресії рф проти України виконував бойові розпорядження з оборонного бою в м. Бахмут Донецької області. Щодо визначення дати смерті [PERSON] , слід зазначити наступне. Одним з обов`язкових реквізитів такого актового запису про смерть, а також свідоцтва про смерть є дата смерті. Згідно з ч.3 ст.46 ЦК України, днем смерті відсутньої фізичної особи вважається день набрання законної сили рішенням суду про оголошення її померлою. У випадку оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку, а також у зв`язку з воєнними діями суд має право визнати днем смерті цієї фізичної особи день її вірогідної смерті. У випадку припущення загибелі особи у зв`язку з воєнними діями, бойовими операціями, дата можливої загибелі буде встановлена та зазначена саме в судовому рішенні. Судом встановлено, що події ймовірної загибелі [PERSON] мали місце 21.04.2023, отже, датою смерті є саме вказана дата. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON] є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved