Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Звернувшись з цим позовом у січні 2026 року, позивач [PERSON] зазначив, що 06.09.2003 року між ним і [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що було зроблено актовий запис № 577. У шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка вже є повнолітньою. Позивач зазначає, що сімейне життя з відповідачкою не склалося з причин несумісності характерів, різних поглядів на життя, подружні відносини, що спричинило втрату почуття любові одне до одного та до розпаду сім`ї. Наразі сімейні відносини між ними фактично припинені. Як родина вони не проживають з серпня 2025 року, спільне господарство не ведуть, мають різний бюджет; кожен з них живе своїм життям. Шлюб носить формальний характер. Збереження шлюбу неможливо. Тому просив шлюб між ним і відповідачкою розірвати. В судове засідання 26.03.2026 позивач не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на розірванні шлюбу наполягає; зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідачки, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася 19.02.2026, 19.03.2026, 26.03.2026, про розгляд справи повідомлена. Відзив на позов відповідач суду не надала. Відповідно до положень ст.ст. 280.281 ЦПК України суд, за згодою позивача, розглядає справу заочно, за відсутності відповідачки, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.09.2003 року між [PERSON] і [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що було зроблено актовий запис № 577. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою. Позивач вказує, що шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинені серпня 2025 року, спільне господарство не ведеться, сторони мають різний бюджет. Судом надавався сторонам строк для примирення, але примирення між сторонами не відбулося. За таких обставин суд вважає, що шлюбні відносини між сторонами носять формальний характер, збереження сім`ї є неможливим, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім`я розпалася та існує формально, а подальше збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. Питання про відшкодування судових витрат позивач не ставить. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на коритсь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1331,20 грн.

Outcome: approved