Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-12 00:00:00

В січні 2026 року ТзОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 17412,72 грн. В обґрунтування поданого позову ТОВ «Юніт Капітал» зазначено, що 22.08.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] уклали кредитний договір № 150923 на суму 10667,00 грн. Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі та надав відповідачу доступ до кредитних коштів. 06.02.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та позивач уклали Договір факторингу № 06022025, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату передбачену цим Договором. Відповідно до Реєстру боржників за Договором факторингу № 06022025 від 06.02.2025 від ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 17412,72 грн. Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви за Кредитним договором № 150923 від 22.08.2024, становить 17412,72 грн., яка складається з наступного: 10667,00 грн - заборгованість по кредиту; 6244,72 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 забогованість по комісії. Позивач просить стягнути із відповідача на його користь 17412,72 грн., понесені судові витрати та сплаченим судовим збором за подання позовної заяви до суду. Ухвалою суду від 21.01.2026 року відкрито провадження та справу призначено у спрощеному провадженні до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у змісті позовної заяви вказав про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів, ухваливши у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.08.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] уклали кредитний договір № 150923 на суму 10667,00 грн. Відповідно до п. 2.2.1 сума кредиту становить 10667,00 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 8000,25 грн. на рахунок позичальника № [NUMBER] , у розмірі 2666,75 грн. шляхом погашення забогованості Позичальника за комісією. Загальний строк кредитування за цим Договором становить 84 днів з 22.08.2024 р. по 14.11.2026 р. (п. 2.6.) [PERSON] підписала договір кредиту №150923 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (934cаb84). Судом встановлено, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі та 22.08.2024 перерахував грошові кошти в сумі 10667,00 грн. на банківську карту відповідача Разом з тим, відповідачка свої зобов`язання за Договором не виконала, внаслідок чого у останнього за вказаним Договором утворилась заборгованість, яка згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 150923 складає 17412,72 грн. 06.02.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та позивач уклали Договір факторингу № 06022025, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату передбачену цим Договором. Відповідно до Реєстру боржників за Договором факторингу № 06022025 від 06.02.2025 від ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 17412,72 грн. Відповідно до долученого до матеріалів справи витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу №06022025 від 06.02.2025 від ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 17412,72 грн. Відтак, в ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 150923 від 22.08.2024 перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідача в розмірі 17412,72 грн. Вказана сума заборгованості збігається із випискою із особового рахунку [PERSON] за кредитним договором № 150923, складеного ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс». Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. В силу пункту 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 22.08.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 150923 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. З досліджених матеріалів справи вбачається, що за вказаним договором позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 10667,00 грн та станом на час звернення позивача до суду, як вбачається із складених первісним кредитором та першим фактором за договором факторингу розрахунку, залишок заборгованості за кредитним договором № 150923 становить 17412,72 грн., яка складається з наступного: 10667,00 грн. - заборгованість по кредиту; 6244,72 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 забогованість по комісії. Відомостей про погашення відповідачем утвореної за кредитним договором № 150923 заборгованості матеріали справи не містять. В подальшому, право вимоги за вказаним договором було передано позивачу ТОВ «Юніт Капітал». За таких обставин із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором кредиту № 150923 від 22.08.2024 року в сумі 17412,72 гривень, яка складається з: 10667,00 грн. - заборгованість по кредиту; 6244,72 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 забогованість по комісії. Приписами частин 1 та 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.ст.15,137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом ч.ч. 5-6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до приписів частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що правнича допомога у справі згідно з договором про надання правової допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року ТОВ «Юніт Капітал» надавалася адвокатським бюро «Соломко та партнери». Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025 року загальна вартість наданих послуг адвокатського бюро за правову допомогу у суді першої інстанції складає 7000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved