Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

Позивачі звернулись із позовом до Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання за ними по 1/4 частки права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивачі є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .. Однак, оформити спадщину вони не мають змоги, оскільки спадкове майно належало до колгоспного двору, а тому вирішення питання його спадкування можливе лише в судовому порядку. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явились, представник позивачів подав заяву, якою позов підтримав та просив розглянути справу без його участі та без участі позивачів. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. [PERSON] , помер [INFO] в с. Лехнівка Хмельницького району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 21.07.1994 р.. Позивачі є спадкоємцями за законом [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 29.08.1974 року, витягом з ДРАЦСГ про шлюб №00012394109 від 04.07.2013 року, спадковою справою №5/2026 заведеною після смерті [PERSON] .. Спадкове майно складається з нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] . Вказане будинковолодіння, складається з житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 129,0 кв.м., прибудови літ. «а1», сараю з літнью кухнею літ. «Б», погрібу літ. «б», веранди літ. «б1», сараю літ. «В», огорожі літ. «1», що підтверджується технічним паспортом виготовленим 05.01.2026 р.. Житловий будинок належав до колгоспного двору, головою двору якого був [PERSON] , відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 р. (в редакції, що діяла до 1991 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Склад членів колгоспного двору становив 4 особи та складався із [PERSON] (голова двору), [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (донька позивача), [PERSON] (позивач у справі), що підтверджується довідками Розсошанської сільської ради №502 від 16.12.2025 р., та №23 від 28.01.2026 р.. Позивачі звертались до нотаріуса за оформленням спадкових прав щодо вказаного будинковолодіння, однак, листом приватного нотаріуса від 28.01.2026 р. №12/02-14 їм було відмовлено у зв`язку із тим, що питання спадкування майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане 15.04.1991 р., має вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 р. не втратили права на частку в його майні. Право власності позивачів на будинок підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, яке видано 13.09.1988 р. Ярмолинецького районною радою Хмельницької області на підставі рішення виконкому Ярмолинецької районної ради від 24.03.1988 р. за №63 та зареєстроване в Хмельницькому ООБТІ від 13.09.1988 р. в реєстрову книгу №1 за №63 на ім`я [PERSON] , а також даними Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (Довідка від 16.12.2025 р., вихідний №502) як членів колгоспного двору станом на 15.04.1991 р.). При цьому, як вбачається з цих доказів, [PERSON] окрім того, що була членом колгоспного двору, додатково набула право на частку [PERSON] в порядку спадкування шляхом вступу у володіння. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 р., після введення в дію закону України «Про власність» Постановою Верховної Ради Української PCP від 26.03.1991 р.. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени колгоспного двору, які до 15.04.1991 р. не втратили права на частку в його майні. За правилами ст. 120 ЦК УРСР 1963 р. ( вредакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР 1963 р., у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двору не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 р., мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, отримання свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов`язком спадкоємця. З урахування ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», судам слід враховувати, що відповідно до ст. 55 закону України «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Докази належності спірного будинку будь-якій іншій особі суду не надані. Таким чином, позов слід задовольнити. У зв`язку із цим, згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved