Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

23.12.2025 року позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника Кудіна А.В. звернулися до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що у 2016 році між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредитні кошти. В свою чергу, позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування ним. 17.11.2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передав, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги до позичальника, що випливають із умов кредитного договору. АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит за Договором у повному обсязі не повернула, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту в розмірі 169594,69 грн та судові витрати по справі. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явилася, розгляд справи просила проводити в її відсутність. В судове засідання відповідач не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву в якій в задоволенні позову просила відмовити у зв`язку з відсутністю заборгованості за кредитним договором, надавши квитанції про погашення заборгованості та враховуючи виписку по рахунку за договором. Справу просила розглянути в її відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи, судом встановлено, що 07.10.2016 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» укладено Кредитний договір № М01.227.72034. Згідно з умовами кредитного договору позичальник отримала кредит на поточні потреби в розмірі 69998,00 грн, строком на 36 місяців (п.1.1, 1.2 Договору). Відповідно до п. 1.3 процентна ставка становить 21,9900 % річних від залишкової суми кредиту. Згідно п. 2.1 Договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 7 дня/числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних внесків за кредитним договором. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 07.10.2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 5.2 Договору). За умовами договору сукупна вартість кредиту становить 75983,13 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 17.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 17112023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передає за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Ідея Банк» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників між АТ «Ідея Банк» і боржниками. Відповідно до п.2.1 договору факторингу клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимог та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. П.2.2 договору передбачено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників пере клієнтом та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді в день укладення цього договору та надсилається клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 від 17.11.2023 року до Договору факторингу № 17112023 від 17.11.2023 року, АТ «Ідея Банк» було відступлено, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийнято право вимоги до боржника [PERSON] за договором кредиту № М01.227.72034 на загальну суму заборгованості 169594,69 грн. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за кредитним договором № М01.227.72034 від 07.10.2016 року. Як зазначив представник позивача, відповідачем були порушені умови договорів і за нею рахується заборгованість за кредитним договором в розмірі 169594,69 грн, яка складається з: заборгованість за основною сумою боргу 35384,48 грн, заборгованість за відсотками 63920,50 грн, комісія 70289,71 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Частина 1 статті 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. В силу положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За нормами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За положеннями ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цими положеннями Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та в порядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. З виписки по особовому рахунку [PERSON] , сформованої 17.11.2023 року АТ «ІДЕЯ БАНК», за період з 07.11.2016 року по 04.10.2022 року вбачається, що по рахунку проведено операцій в рахунок погашення заборгованості на суму 84542,93 грн, при сукупній вартості кредиту за договором в розмірі 75983,13 грн. Між тим, згідно вказаної виписки та наданих відповідачем квитанцій, заборгованість останньою погашалась, як добровільно, так і примусово в рамках виконавчого провадження ВП № 57576533, яке згідно відкритих джерел мережі «Інтернет» завершено. Стягувачем за вказаним виконавчим провадженням виступав первісний кредитор АТ «ІДЕЯ БАНК», що також позбавляє суд перевірити дійсність та обґрунтованість заявленої до стягнення суми заборгованості. Згідно з довідкою - розрахунком загальна сума заборгованості відповідача за Кредитним договором № М01.227.72034 від 07.10.2016 року станом на 17 листопада 2023 року складає 169594,69 грн, з яких: 35384,48 грн - заборгованість за основним боргом, 63920,50 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 70289,71 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Довідка розрахунок містить кінцеву суму заборгованості, але не містить розрахунку із зазначенням періодів заборгованості, відсоткових ставок, комісії та чітких графіків розрахунків заборгованості. Таким чином, з наданої позивачем виписки по особовому рахунку не можливо встановити спосіб та порядок визначення складових кредитної заборгованості, при цьому кінцевий рядок виписки в підсумку не містить сум складових заборгованості за кредитним договором наведених в позовній заяві, а зазначені в довідці-розрахунку, наданої позивачем, остаточні суми кожної із складових заборгованості не є результатом підрахунку жодної із граф виписки, що позбавляє суд перевірити правомірність виникнення заборгованості у заявленому розмірі, клопотань про витребування відповідних доказів судом позивачем не заявлялося. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №755/18920/18. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом належним чином. Позивачу при пред`явленні вказаного позову необхідно було довести обставини щодо невиконання позичальником умов договору та виникнення заборгованості за кредитним договором у розмірі, що заявлена до стягнення. Вказані обставини, тобто свої вимоги позивач не довів належними і допустимими доказами в повному обсязі. Не довів поданими доказами наявність заборгованості за кредитним договором, оскільки не можна вважати розрахунком саму лише кінцеву суму заборгованості, без розрахунку із зазначенням періодів заборгованості, відсоткових ставок та чітких графіків розрахунків заборгованості з врахуванням того, що заборгованість відповідачем погашалась добровільно так і стягувалась в примусовому порядку. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та достовірними доказами позовні вимоги, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed