Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

01 липня 2025 року позивач звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість за кредитним договором №193819 від 21 травня 2021 року у сумі 10560,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2000,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами у сумі 8560,00 грн.. Крім цього, просить стягнути судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 10500,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 21 травня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] був укладений кредитний договір №193819 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. За умовами договору ТОВ «ЗАЙМЕР» надав відповідачу кредит у сумі 2000,00 грн. строком на 30 днів. Стандартна процентна ставка 2% в день або 730% річних. Відповідач зобов`язалася сплачувати кредит відповідно до графіку платежів. Проте, всупереч вимогам договору [PERSON] не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснювала щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно з Графіком платежів, в зв`язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 16 квітня 2025 року становить 10560,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 2000,00 грн., заборгованість за процентами 8560,00 грн. 17 лютого 2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» був укладений договір факторингу №01-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі і відповідача за кредитним договором №193819 від 21 травня 2021 року. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 10560,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 2000,00 грн., заборгованість за процентами 8560,00 грн. ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» після набуття права вимоги за Договором нарахування процентів не здійснювала. Так як відповідачем у добровільному порядку не сплачена прострочена заборгованість по кредитному договору, позивач просить стягнути її в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відповідно до частини 7, 11 статті 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи. Відзив відповідачем не подано. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження про що постановлена відповідна ухвала 30 вересня 2025 року. На підставі ухвали суду від 09 лютого 2026 року справа розглядається в порядку заочного провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Оскільки доказів у матеріалах справи достатньо для ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. 21 травня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] був укладений кредитний договір №193819 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (AV7297) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. За умовами договору ТОВ «ЗАЙМЕР» надав відповідачу кредит у сумі 2000,00 грн. (п. 1.1 Договору). Строк договору 30 днів до 19 червня 2021 року (п. 1.2 Договору) Стандартна процентна ставка 2% в день або 730% річних (п. 1.3 Договору). Відповідач зобов`язувалася сплачувати кредит відповідно до графіку платежів. З огляду на довідку ТОВ «ПРОФІТГІД» позивач виконав взяті на себе зобов`язання перерахував суму кредиту на платіжну картку відповідача у сумі 2000,00 грн. 21 травня 2021 року. Всупереч вимогам договору [PERSON] не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснювала щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно з Графіком платежів, що підтверджується випискою за кредитом. 17 лютого 2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі і відповідача за кредитним договором №193819 від 21 травня 2021 року. Відповідно до Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог від 28 жовтня 2021 року №01-17/02/2022, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 10560,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 2000,00 грн., заборгованість за процентами 8560,00 грн.. Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1 та 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України). Згідно з розрахунком заборгованості за Договором про споживчий кредит №193819 від 21 травня 2021 року становить 10560,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 2000,00 грн., заборгованість за процентами 8560,00 грн. Позивачем відповідачу [PERSON] направлена вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором за вих. б/н від 14 квітня 2025 року про відступлення права вимоги та виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором, надавши можливість останній добровільно сплатити заборгованість. В свою чергу відповідач вимогу не виконала, заборгованість не сплатила. Справа розглядається за поданими Товариством доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не подавались. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини 1 статті 1049, частини 1 статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно змісту статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, оскільки суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та визнає достатнім порушення істотних умов договору, відповідно до положення статей 625, 1049, 1054 ЦК України позов підлягає задоволенню повністю. Підлягає стягненню заборгованість з відповідача за кредитним договором №193819 від 21 травня 2021 року, яка становить 10560,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 2000,00 грн., заборгованість за процентами 8560,00 грн. Щодо судових витрат, то суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2422,40 грн. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на підставі статті 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу у сумі 10500,00 грн. Згідно з частиною 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем разом із заявою про стягнення судових витрат на професійну (правничу) допомогу надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 29 грудня 2023 року, укладеного з адвокатом Пархомчуком С.В., додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року; додаткова угода №1 до Договору про надання правничої допомоги 27 грудня 2024 року; акт про отримання правової допомоги від 21 листопада 2025 року, в якому зазначена кількість годин витрачених на підготовку та подання позову до суду, вартість однієї години та загальна вартість; рахунок від 21 листопада 2025 року вартості послуг; платіжна інструкція від 21 листопада 2025 року № 39769 на суму 10500,00 грн.;. Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі №159/5837/19 витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). З урахуванням викладеного, відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України, зважаючи на ступінь складності справи, яка належить до категорії справ, що розглядаються в порядку спрощеного провадження, суму стягнення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved