Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-06 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Кузь Юлія Олександрівна у лютому 2026 року звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальність «Мілоан» про застосування наслідків недійсності правочину, у якому прохала визнати такими, що не підлягають виконанню умови договору споживчого кредиту за №8521820 від 20.11.2025 року в частині: стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 6210 грн. (пункт 1.5.1); стягнення щомісячної комісії у розмірі 3 358,00 грн., що в сумі складає 73 876,00 грн. (пункт 1.5.2); нарахування штрафних санкцій (пункт 4.1.). Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» зарахувати: комісію в розмірі 6210 грн. (пункт 1.5.1), щомісячну комісію у розмірі 3 358,00 грн., що в сумі складає 73 876.00 грн. (пункт 1.5.2), штрафні санкції (пункт 4.1) у рахунок інших обов`язкових платежів за договором № 8521820 від 20.11.2025 року. Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 20.11.2025 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було укладено договір споживчого кредиту за №8521820 , відповідно до умов якого Відповідач надав Позивачці споживчий кредит в розмірі 23 000 грн. строком на 360 днів. Договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно - комунікаційної системи, шляхом заповнення та підписання електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором у формі типової онлайн-публічної оферти, без можливості індивідуального узгодження умов. За умовами вказаного Договору орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом складає 103086,00 грн., яка складається з відсотків за користування кредитом за стандартною ставкою, штрафу та комісії за надання та обслуговування кредиту. Відповідно до пункту 1.5.1 Договору передбачено комісію за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 27.00 % від суми кредиту і складає 6 210 грн. Відповідно до пункту 1.5.2 Договору передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредиту, яка відповідно до Графіку повернення кредиту відповідно до Додатку № 1 до Договору (надалі - Графік) встановлена наступним чином: щомісячно, починаючи з 04.01.2026 року по 15.11.2026 (включно) встановлена у розмірі 3 358,00 грн., а відповідно на весь період користування кредитними коштами згідно графіку складає 73 876,00 грн., і нараховується щомісячно за ставкою 14,60 % від суми кредиту, тоді як розмір наданого кредиту - 23 000 грн. Встановивши у Договорі № 8521820 від 20.11.2025 року сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами у розмірі 3 358 грн. та сплату одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 6210 грн., що у загальному розмірі складає 80 086 грн., Відповідач не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються Позивачу, а розмір такої комісійної винагороди, зокрема, розмір кредиту та процентів, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. Пункт 4.1 Договору споживчого кредиту передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту чи сплати процентів, комісій або інших платежів за користування кредитом, він зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 1000 грн. за кожний випадок порушення зі сплати платежів визначених у Графіку, в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України, але дана стаття не містить такої вимоги, що вводить позичальника в оману. Стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, якщо інше не встановлено договором. Проте встановлена у пункті 4.1 Договору відповідальність зі сплати штрафу у розмірі 1000 грн. за кожний випадок порушення зі сплати платежів визначених у Графіку виходить за межі розумного та допустимого тлумачення цієї норми, фактично перетворюючи компенсаційний механізм накаральний, що суперечить природі цивільно-правової відповідальності. Таким чином, встановлені Договором: комісія в розмірі 6 210 грн., щомісячна комісія у розмірі 3 358,00 грн., що в сумі складає 73 876,00 грн., штраф в розмірі 1000 грн. за кожний випадок порушення зі сплати платежів визначених у Графіку, призводять до нарахувань, які є очевидно непропорційними до суми основного зобов`язання - отриманого кредиту. Такий розмір фінансових санкцій виходить за межі розумного співвідношення між сумою боргу та відповідальністю за його невиконання, що фактично перевищує встановлені законом обмеження. Ухвалою судді від 05.02.2026 року прийнято та відкрито провадження та вирішено розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача надав заяву в якій прохав розглянути справу за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують та прохають задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином, суд про причини неявки суд не повідомив. Відзив від відповідача до суду не надходив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 20.11.2025 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було укладено договір споживчого кредиту за №8521820 , відповідно до умов якого Відповідач надав Позивачу споживчий кредит в розмірі 23 000 грн. строком на 360 днів. Договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно - комунікаційної системи, шляхом заповнення та підписання електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором у формі типової онлайн-публічної оферти, без можливості індивідуального узгодження умов. За умовами вказаного Договору орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом складає 103086,00 грн., яка складається з відсотків за користування кредитом за стандартною ставкою, штрафу та комісії за надання та обслуговування кредиту. Відповідно до пункту 1.5.1 Договору передбачено комісію за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 27.00 % від суми кредиту і складає 6 210 грн. Відповідно до пункту 1.5.2 Договору передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредиту, яка відповідно до Графіку повернення кредиту відповідно до Додатку № 1 до Договору (надалі - Графік) встановлена наступним чином: щомісячно, починаючи з 04.01.2026 року по 15.11.2026 (включно) встановлена у розмірі 3 358,00 грн., а відповідно на весь період користування кредитними коштами згідно графіку складає 73 876,00 грн., і нараховується щомісячно за ставкою 14,60 % від суми кредиту, тоді як розмір наданого кредиту - 23 000 грн. Встановивши у Договорі № 8521820 від 20.11.2025 року сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами у розмірі 3 358 грн. та сплату одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 6210 грн., що у загальному розмірі складає 80 086 грн., відповідач не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, а розмір такої комісійної винагороди, зокрема, розмір кредиту та процентів, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. Розділом 4 договору передбачена відповідальність сторін. Зі змісту договору, п. 4.1. вбачається, що у разі прострочення Позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно Графіку платежів) та/або сплати процентів за його користування та/або комісій та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору та Графіку платежів, Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Кредитодавця штраф у розмірі 1000 гривень за кожний випадок порушення (невиконання або неналежного виконання) зобов`язання зі сплати платежів у визначені Графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більш ніж 2 днів. Представник позивача зазначає про те, що вказаний пункт договору пункт 4.1 Договору споживчого кредиту передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту чи сплати процентів, комісій або інших платежів за користування кредитом, він зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 1000 грн. за кожний випадок порушення зі сплати платежів визначених у Графіку, в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України, але дана стаття не містить такої вимоги, що вводить позичальника в оману. Стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, якщо інше не встановлено договором. Проте встановлена у пункті 4.1 Договору відповідальність зі сплати штрафу у розмірі 1000 грн. за кожний випадок порушення зі сплати платежів визначених у Графіку виходить за межі розумного та допустимого тлумачення цієї норми, що суперечить природі цивільно-правової відповідальності. Як було встановлено, у п. 4.3. договору вказано, що кредитодавець на свій розсуд може не застосовувати жодного виду відповідальності передбаченого п.п.4.1, 4.2 цього Договору, застосувати один з них або всі одночасно. Вимога(и) Кредитодавця про сплату вказаних процентів та/або штрафів Позичальником вважається здійсненою(ими), якщо заборгованість зі сплати процентів та/або штрафів відображена в Особистому кабінеті Позичальника чи іншим чином доведена до його відома (листування, повідомлення, тощо). Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті Позичальником за порушення виконання його зобов`язань передбачених пп.4.1, 4.2. цього Договору не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим Договором, а у випадку, якщо загальний розмір кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, сукупна сума платежів передбачених пп.4.1,4.2 Договору не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної Позичальником за цим Договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Вказані платежі розраховуються по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом. Встановлені договором комісія в розмірі 6 210 грн., щомісячна комісія у розмірі 3 358,00 грн., що в сумі складає 73 876,00 грн., штраф в розмірі 1000 грн. за кожний випадок порушення зі сплати платежів визначених у Графіку, призводять до нарахувань, які є очевидно непропорційними до суми основного зобов`язання - отриманого кредиту. Такий розмір фінансових санкцій виходить за межі розумного співвідношення між сумою боргу та відповідальністю за його невиконання, що фактично перевищує встановлені законом обмеження. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121 - III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Відповідно до висновку у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 провадження №14-44цс21 встановлення комісії за надання послуг, пов`язаних з наданням кредиту, зазначених в Договорі, є нікчемною умовою кредитного договору, оскільки не зрозуміло, які саме послуги надавались відповідачу, як часто проводились консультаційні та інформаційні послуги з клієнтом, чи проводились вони за вимогою клієнта частіше одного разу на місяць. З урахуванням вищевикладеного, положення пунктів 1.5.1, 1.5.2 Договору споживчого кредиту, що визначають плату за надання кредиту є нікчемними. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України у період дії воєнного чи надзвичайного стану в Україні та протягом тридцяти днів після його припинення позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного Кодексу України, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань. Нараховані з 24 лютого 2022 року штрафи, пеня та інші платежі за такими договорами підлягають списанню кредитодавцем. Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23) підтвердив, що положення п. 18 Перехідних положень Цивільного Кодексу України мають імперативний характер і підлягають застосуванню судами незалежно від умов договору. У своїх висновках Касаційний суд щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів, зазначив, що його дія розповсюджується на кредитні договори (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23 (провадження № 61 8279св23)). Закон України «Про споживче кредитування» (ст. 11, 18) та Закон України «Про захист прав споживачів» (ст. 18) прямо забороняють включення до договорів несправедливих умов, які порушують баланс прав та обов`язків сторін. Умови щодо стягнення комісії за «супутні послуги», нарахування надмірних відсотків та штрафних санкцій у розмірі 50 % від простроченого платежу суперечать цим нормам. Відповідно до статті 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення, і його визнання недійсним судом не є належним способом захисту прав. Судове рішення у такому випадку має лише декларативний характер і не створює нових правових наслідків, а отже не може забезпечити реального відновлення порушених прав позивача. Реальне відновлення порушених прав можливе лише шляхом застосування наслідків недійсності правочину. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) у Постанові від 06.11.2023 року підтвердив, що вимога про визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту, оскільки такий правочин є недійсним в силу закону і не потребує додаткового судового підтвердження. Це узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду у справах № 755/11636/21, № 168/349/20 та № 755/9486/21. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позивач належними та допустими доказами довів свої позовні вимоги, та вважає за можливе та необхідне визнати такими, що не підлягають виконанню умови договору споживчого кредиту за №8521820 від 20.11.2025 року в частині: стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 6210 грн. (пункт 1.5.1); стягнення щомісячної комісії у розмірі 3 358,00 грн., що в сумі складає 73 876,00 грн. (пункт 1.5.2); нарахування штрафних санкцій (пункт 4.1.) Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» зарахувати: комісію в розмірі 6210 грн. (пункт 1.5.1), щомісячну комісію у розмірі 3 358,00 грн., що в сумі складає 73 876.00 грн. (пункт 1.5.2), штрафні санкції (пункт 4.1) у рахунок інших обов`язкових платежів за договором № 8521820 від 20.11.2025 року. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, а тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 2662,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved