Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивач АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу у розмірі 2 534,60 грн. з яких: 2 222,94 грн. сума заборгованості за розподіл природного газу, 60,35 грн. 3 % річних, 251,31 грн. інфляційних витрат та 2422,40 гривень судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» є оператором газорозподільної системи, суб`єктом господарювання. Між АТ «Полтавагаз» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як споживачами послуг з розподілу природного газу та співвласниками нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , укладено типовий договір розподілу природного газу. Оператор ГРМ надав послуги, але відповідачі за них не сплатили, внаслідок чого, за період часу з 01 січня 2020 року по 31 січня 2025 року виникла заборгованість у розмірі 2 222,94 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів. Ухвалою суду від 20.02.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача надав заяву, в якій повідомив, що відповідачами після винесення ухвали про відкриття провадження у справі було сплачено суму основного боргу за послуги розподілу природного газу, у зв`язку з чим, станом на 05.01.2026 року сума заборгованості становить 60,35 грн. 3% річних, 251,31 грн. інфляційні витрати та 2422,40 грн. судові витрати, яку просили стягнути з боржників. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про місце та час слухання справи повідомлені належним чином, відзив, заяви та клопотання до суду не направили. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» зазначено, що побутовий споживач - це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За нормами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Відповідно до п. 1.3. Типового договору розподілу природного газу - фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Таким чином, законом чітко визначено як порядок укладення договору (перелік дій, які свідчать про наявність волевиявлення споживача на укладення договору) так і порядок визначення умов договору. Суд вважає, що посилання позивача на укладення з відповідачами типового договору є безпідставним, оскільки його укладання повинно бути підписано сторонами, а в наданому типовому договорі відсутня підпис будь-кого з відповідачів. Тобто, суд дійшов висновку, що між АТ «Полтавагаз» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як споживачами послуг з розподілу природного газу за адресою: [ADDRESS] , не укладено договір розподілу природного газу. Верховний Суд України у справі № 6-56220св10, рішення від 07.09.2011 року та у справі №6-2951цс15 рішення від 20.04.2016 року, а також постанові Верховного Суду від 18.05.2020 року у справі №176/456/17, зазначив, що «відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати спожитих житлово-комунальних послуг». Постановами НКРЕКП № 3037 від 24.12.2019, №2460 від 16.12.2020, №129 від 30.01.2021, №2764 від 22.12.2021 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Полтавагаз» встановлено тариф на дані послуги. Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.09.2024 року, підтверджується, що власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , являються: [PERSON] (1/6), [PERSON] (1/6), [PERSON] (1/6), [PERSON] (1/6), [PERSON] (1/6). В ст.322 ЦК України закріплено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає що позов пред`явлений до належних відповідачів, оскільки вони є співвласниками квартири. За нормами ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним. На підставі ст. 41 Закону України «Про ринок природного газу» постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2494, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824 затверджено Кодекс газорозподільних систем. Відповідно до п.1 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. За нормами статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідачі скористалися наданими послугами, продовжуючи споживати природний газ, натомість, всупереч визначеним законом та умовами договору обов`язкам, свої зобов`язання перед позивачем належним чином не виконували, а саме не сплачували вартість отриманих ним послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем, на суму 2 222,94 грн. за період часу з 01 січня 2020 року по 31 січня 2025 року, яка погашена відповідачами після подачі позову до суду, про що зазначено позивачем в Заяві від 05.01.2026 року. Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що виникла у результаті заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, за адресою: [ADDRESS] , станом на 05.01.2026 року, становить 60,35 грн. 3% річних та 251,31 грн. інфляційних витрат, які залишились не сплаченими відповідачами. Враховуючи вищенаведене, суд вбачає наявними підстави для стягнення з відповідачів заборгованості, яка станом на 05.01.2026 року, становить 60,35 грн. 3% річних та 251,31 грн. інфляційних витрат, а тому позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що позов задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 гривень. На підставі ст.ст.16,322,525,526,541 ЦК України,

Outcome: approved