Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до Департаменту патрульної поліції України, Державної казначейської служби України, третя особа - Управління патрульної поліції м. Київ Департаменту патрульної поліції України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 30.03.2023 року о 10 год. 21 хв. постановою серії БАД № 431099 інспектором взводу 1 роти 6 батальйону 4 полку 1 Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Денежним П.М. його притягнуто до адміністративної відповідальності. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.05.2023 року скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 431099 від 30.03.2023 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось. Вважає, що правоохоронні органи, які здійснювали притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, своїми діями заподіяли йому моральні страждання. Події по притягненню позивача до адміністративної відповідальності призвели до виникнення психологічної травми, яка викликала тривалі фізичні та моральні страждання, як посилювались постійним нервовим стресом, а також з пов`язаними з ним конфліктами у сім`ї, судовими викликами до суду для участі у судових засіданнях впродовж судового розгляду справи, де позивач через свого представника повинен був захищатись від незаконного звинувачення, погіршення відносин з оточуючими людьми, втратив можливість нормальної працездатності та інших негативних наслідків, які породили невпевненість у майбутньому. Вважає, що оскільки, [PERSON] незаконно перебував під судом та накладеним адміністративним стягненням у вигляді штрафу на протязі 54 діб (1 місяць 24 дня - з 30.03.2023 по 11.05.2023), що призвело до обмеження прав та втрат нормальних життєвих зв`язків, негативно вплинуло на стосунки з оточуючими людьми та змусило позивача докладати значних зусиль для організації свого життя, розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди становить, з огляду на положення ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , 12060, 00 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. Відповідач Департамент патрульної поліції України надав суду відзив, де зазначив, що позивачем не надано доказів заподіяння йому душевних страждань протиправною діяльністю інспектора патрульної поліції по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності. Також зазначила, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди (позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.10.2020 у справі № 312/262/18). Відповідач Державна казначейська служба України надала відзив на позову наяву, де зазначено, що служба не є належним відповідачем по справі. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримання позову. Представники відповідачів та третьої особи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 травня 2023 року у справі № 638/3325/23 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, інспектора взводу 1 роти 6 батальйону 4 полку 1 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Денежного П.М., серії БАД № 431099 від 30 березня 2023 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 гривень. Провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП закрито. Між сторонами виник спір, в якому позивач заявив вимогу про відшкодування шкоди у зв`язку із його незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173,1174 цього Кодексу). Статтями 2,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що: «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21)зазначено, що: «у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». Разом з тим, з огляду на припис ст. 56 Конституції України шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими і службовими особами, відшкодовує саме держава. За змістом ч. 2 ст.2 ЦК України одним із учасників цивільних відносин є держава Україна. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч. 1 ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України). За змістом ст. 173 ЦК України, яка має назву "Представники держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад", у випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави за спеціальними дорученнями можуть виступати органи державної влади. Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (див. п. 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, п. 33 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц). Органи державної влади, є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу у правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема і коштами. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (див. постанови Великої Палати Верховного Суду: від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) (п.п. 63, 64), від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) (п. 71)). Враховуючи положення наведених норм матеріального права, правових висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, має бути здійснено за рахунок Держави Україна, яку у цій справі представляв компетентний орган - Департамент патрульної поліції. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (п 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18). Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 07.10.2020 у справі № 569/12383/17 (провадження № 61-12864св19), від 08.09.2021 у справі № 751/7182/19 (провадження № 61-12426св20), від 11.10.2023 у справі № 201/1611/22 (провадження № 61-6247св23), від 18.10.2023 у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) та інших. Суд погоджується з довадами відповідача Департаменту патрульної поліції України та вважає, що позивачем не надано доказів заподіяння йому душевних страждань протиправною діяльністю інспектора патрульної поліції по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності. Факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Посилання позивача у позові про те, що події по притягненню його до адміністративної відповідальності призвели до виникнення психологічної травми, яка викликала тривалі фізичні та моральні страждання, як посилювались постійним нервовим стресом, а також з пов`язаними з ним конфліктами у сім`ї, судовими викликами до суду для участі у судових засіданнях впродовж судового розгляду справи, де позивач через свого представника повинен був захищатись від незаконного звинувачення, погіршення відносин з оточуючими людьми, втратив можливість нормальної працездатності та інших негативних наслідків, які породили невпевненість у майбутньому, належними та допустимими доказами, наданими до суду, не підтверджується. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необгрунтованістю позовних вимог до Департаменту патрульної поліції України, Державної казначейської служби України. Згідно ч. 1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, то судові витрати мають бути покладені по позивача.

Outcome: dismissed