Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

[PERSON] , представник позивача адвокат Прокопцев С.В. звернулися до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.03.2026, реєстровий №1129 [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці житлової та громадської забудови площею 0,0596 га, кадастровий №1414100000:01:010:1347. Право власності на житловий будинок зареєстроване за [PERSON] у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №466714678 від 04.03.2026. Для укладення вищевказаного Договору купівлі-продажу житлового будинку з метою визначення вартості будинку у порядку, встановленому ст. 174 Податкового кодексу України, продавець [PERSON] надала технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] , в якій був зазначений кадастровий номер земельної ділянки. У зв`язку з цим [PERSON] вважала, що ця технічна документація була замовлена для присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру з метою нотаріального посвідчення житлового будинку, що на ній розташований, та вважала, що право власності на земельну ділянку не зареєстроване. Однак після отримання від [PERSON] всіх документів на житловий будинок, в тому числі й технічної документації на земельну ділянку, з`ясувалось, що ця земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серія ДН -008305 від 26.03.1998. Після його смерті цю земельну ділянку успадкувала, однак не оформила свої спадкові права та не зареєструвала право власності на неї його дружина [PERSON] . Після її смерті [INFO] спадщина перейшла до [PERSON] .. Однак вона оформила спадщину лише на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 28.05.2024 року, реєстровий №285 (Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76356026 від 26.03.2024 року, Витяг з Державного реєстру речових прав №38081203 від 30.05.2024). Право власності на земельну ділянку під будинком вона також не оформлювала. Разом з тим, відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Таким чином, формально [PERSON] стала власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , проте не має документу, який би посвідчував її право власності та був би підставою для державної реєстрації цього права. Право власності попереднього власника [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серія ДН - 008305 від 26.03.1998 не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав, про що свідчить Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9956030922026 від 09.03.2026. Разом з тим, право власності на цю земельну ділянку було здійснене за ним у встановленому законом порядку на час виникнення, а саме: Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3305 від 26.03.1998. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Зважаючи на це, формально власником земельної ділянки залишається померлий [PERSON] , після смерті якого його спадкоємці не оформили свої спадкові права на земельну ділянку. У зв`язку з наведеним виникла ситуація, за якої [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, проте позбавлена можливості оформити право на земельну ділянку під ним. Підсумовуючи, просять суд припинити право власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серія ДН-008305 від 26.03.1998 на земельну ділянку житлової та громадської забудови (02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)) площею 0,0596 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий №1414100000:01:010:1347. Визнати за [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) право власності на земельну ділянку житлової та громадської забудови (02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)) площею 0,0596 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий №1414100000:01:010:1347. Позивач, [PERSON] та представник позивача адвокат Прокопцев С.В., в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача - Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області., належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. В судове засідання не з`явився. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне Рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне Рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , представника позивача адвоката Прокопцева С.В. до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові Рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 04.03.2026, реєстровий №1129 [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці житлової та громадської забудови площею 0,0596 га, кадастровий №1414100000:01:010:1347. Право власності на житловий будинок зареєстроване за [PERSON] у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №466714678 від 04.03.2026 року. Земельна ділянка, на якій розташований будинок, належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серія ДН -008305 від 26.03.1998. Після його смерті цю земельну ділянку успадкувала, однак не оформила свої спадкові права та не зареєструвала право власності на неї його дружина [PERSON] . Право власності попереднього власника [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серія ДН - 008305 від 26.03.1998 не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав, про що свідчить Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9956030922026 від 09.03.2026 року. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. На підставі ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Разом з тим, відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Таким чином, [PERSON] стала власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , проте не має документу, який би посвідчував її право власності та був би підставою для державної реєстрації цього права. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Зважаючи на це, формально власником земельної ділянки залишається померлий [PERSON] , після смерті якого його спадкоємці не оформили свої спадкові права на земельну ділянку. Згідно зі ст. 140 Земельного кодексу України підставою для припинення права власності є смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємців. Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою ст. 16 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved