Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

17 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компація «ГЕЛЕКСІ» (надалі ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ») звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить стягнути із відповідачки на його користь суму заборгованості: за договором позики в розмірі 24669,50 грн.; судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2423,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 29.05.2020 року між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи в електронній формі, було укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 164087 від 29.05.2020 року. На час укладення договору позивач був фінансовою установою та здійснював діяльність на ринку фінансових послуг, для чого було організовано сервіс з надання онлайн позик, який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики. Відповідно до положень укладеного договору позики, позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк встановлений цим договором. Грошові кошти за цим договором надаються на умовах невідновлювальної кредитної лінії, окремими траншами. З метою перерахування коштів позичальникам, позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС», яка є компанією, що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору № 04/08-17-ПК від 04.08.2017, ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС» (ТМ «ФОНДІ») надавало ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок позичальника було успішно перераховано грошові кошти у сумі 5 000 грн. В результаті платіжної операції ініційованої позикодавцем, за посередництва надавача платіжних послуг, сума коштів в розмірі позики була перерахована на картковий рахунок вказаний позичальником при укладанні договору позики. Таким чином, на підставі зазначеного договору позичальнику надано грошові кошти в якості позики на сумі 5000,00 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0,01% в день, підвищена процентна ставка у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%. Відповідачка не виконувала свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк, внаслідок чого заборгованість відповідачки перед позивачем на дату подання позову складає 24669,5 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за позикою; 19669,5 грн., заборгованість по процентам та комісії за користування позикою, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено з викликом сторін. 24.12.2025 Хортицьким районном судом м. Запоріжжя по справі було ухвалено заочне рішення, яким позов ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та стягнення судових витрат задоволено в повному обсязі. 29.12.2025 до Хортицького районного суду м. Запоріжжя надійшла заява від [PERSON] про перегляд заочного рішення. 29.12.2025 судом прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, призначене судове засідання, про що постановлено ухвалу. 16.01.2026 Хортицьким районним судом заяву про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2025 у цивільній справі №337/5976/25 (провадження 2/337/3208/2025) скасовано. Справу призначено до нового судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 19.01.2026 систему «Електронний суд» від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд відмовити в задоволенні позову ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ». Свою вимогу обгрунтовує пропуском строку позовної давності, нарахуванням процентів та штрафних санкції поза межами строку дії договору. Вважає, що заявлені витрати на правничу порушують принцип розумності та співмірності. Розгляд справи просила проводити за її відсутності. 22.01.2026 представником позивача по справі було подано відповідь на відзив, в якому він наполягав на задоволенні позовних вимог. Посилався на те, що комісійну винагороду позикодавець нараховував саме як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України за правилами, визначеними п. 5.3 договору позики, який розміщено у розділі «відповідальність сторін», а не як відсотки за правомірне користування кредитом. Також заперечував проти пропуску позовної давності. Представник позивача в судове засідання не прибув, в позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, у відзиві на позовну заяву просила справу розглянути за її відсутності за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» до [PERSON] підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що між ТОВ "ФК «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №164087 від 29.05.2020 року в електронній формі, за умовами якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 5000,00 грн. 04 серпня 2017 року між ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЛАЄНС» та ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» було укладено договір № 04/08-17 ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку). Факт перерахування відповідачці коштів підтверджується листом ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЛАЄНС» №164087 від 01.09.2025 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач виконав свій обов`язок щодо надання відповідачу у позику грошових коштів в сумі 5000 грн., шляхом їх перерахування на картковий рахунок позичальника через компанію надавача платіжних послуг ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛАЄНС». Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0.01% в день; у випадку прострочення терміну платежу становить 3.0%; комісія складає 1,1% в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.2. Договору. При цьому відповідно до п.5.3. укладеного між сторонами договору позики у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, тобто поза межами строку повернення позики (27.06.2020 року), позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення, при цьому строк дії договору (певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, що має юридичне значення) становить погоджений сторонами період, який діє з часу отримання позивальником кредитних коштів до повного виконання ним узятих зобов`язань за Договором. Згідно з наданим позивачем розрахунком, відповідач належним чином не виконував узяті на себе зобов`язання, за вказаним договором позики у відповідачки виникла заборгованість у сумі 24669,5 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за позикою; 19669,5 грн. заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Положення Закону України «Про електронну комерцію» визначають організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В частині 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначені терміни, зокрема: - електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5); - електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6); - електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем (п.7); - одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12). Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладенні з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій її надано, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з яким договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з умовами договору позики позичальник зобов`язався вчасно повернути суму позики, сплатити плату за користування позикою в порядку та строки, визначені цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. ст. 525-526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 29.05.2020 відповідачкою також був підписаний Паспорт позики, в якому, зокрема, визначені: основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача: тип кредиту позика; сума кредиту 5000,00 грн.; строк кредитування до 27.06.2020; мета отримання кредиту на споживчі потреби; спосіб та строк надання кредиту перерахування на верифіковану банківську картку позичальника в строк не більше 3-х днів з моменту укладання договору позики; інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача: процентна ставка від залишку позики 0,01% у день, (3,65% річних), від початкової суми позики 1,10% у день (401,50% річних); тип процентної ставки фіксована; порядок повернення позики: кількість та розмір платежів, періодичність внесення одноразово, 6609,5 грн до 27.06.2020 року. Згідно з приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Стосовно стягнення з відповідачки [PERSON] суми заборгованості за договором позики №164087 від 29.05.2020, суд виходить з наступного. Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики №164087 від 29.05.2025, укладеним з [PERSON] , станом на 01.08.2025 утворилась заборгованість у розмірі: 24669,50 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5000 грн.; сума прострочених відсотків 74,50 грн.; заборгованість прострочених комісій 19595,00 грн. Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за договором позики №164087 від 29.05.2025, укладеним з [PERSON] , яким підтверджується перерахування коштів, в якості позики, 29.05.2020 в розмірі 5000,00 грн. До того ж сама відповідачка у відзиві на позовну заяву не заперечувала факт наявності договірних відносин між нею та ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», а також факт надання позики. Заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5000,00 грн. відповідачці нарахована обґрунтовано, тож підлягає стягненню у повному обсязі. Що стосується стягнення заборгованості за відсотками, суд виходить з наступного. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Договором позики № 164087 від 25.05.2020, а саме п.4.3 визначено, що обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позико. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику до строку повернення позики, зазначеному в пп.1.1.5 договору включно. Підпункт 1.1.5 передбачає, що строк повернення позики 27 червня 2020 року. Згідно наданого паспорту кредиту та графіків платежів до договору позики №164087 від 29.05.2020 проценти за користування позикою встановлені 14,50 грн. за строк користування позикою. За вказаних обставин суд доходить висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню передбачена договором сума процентів за користування кредитом у розмірі 14,50 грн. Щодо вимог про стягнення комісії суд виходить з наступного. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 року по справі № 727/5461/23. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 суд касаційної інстанції врахував, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного договору позики. За таких обставин положення пункту 4.2 договору позики щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за користування позикою є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що умовами договору позики передбачено сплату позичальником комісії за користування позикою у розмірі 1595,000 грн., необхідність внесення плати за обслуговування кредитної заборгованості (комісії) передбачена й у графіку платежів. При цьому ні в договорі позики, ні в інших документах не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням позики, що надаються відповідачу та за які позикодавцем встановлена комісія за користування позикою. Позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, а тому положення договору позики щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за користування позикою є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що вимога про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Посилання позивача на нарахування підвищеної комісійної винагороди саме як міри відповідальності на підставі ст. 325 ЦК за правилами, визначеними п. 5.3 договору позики, який розміщено у розділі «відповідальність сторін», а не як відсотки за правомірне користування кредитом є помилковими. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто за диспозицією цієї статті боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляції та 3% річних від простроченої суми і лише відсоток річних може бути змінений умовами договору, а не строк на який, він нараховується. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення підвищеної комісії не підлягає задоволенню. Також, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема ,до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно статей 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно п.12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину ,встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, набрав чинності 02.04.2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020, № 239 від 25.03.2020, № 291 від 22.04.2020, № 343 від 04.05.2020, № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 360 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023. Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 року №651, карантин скасовано. Крім того, відповідно п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З 24.02.2022 року в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 року (з наступними змінами). Позивач звернувся з позовом до суду 17.11.2025 з вимогою про стягнення заборгованості, яка нарахована за період з 29.05.2020 по 27.06.2020, тобто, трирічний строк загальної позовної давності (тіло кредиту, відсотки, комісія) та однорічний строк позовної давності (пеня) розпочав перебіг з 27.06.2023 року, а з 02.04.2020 року строк позовної давності продовжився у зв`язку з карантином, а з 24.02.2022року строк позовної давності зупинився у зв`язку з воєнним станом в Україні. Таким чином, позивачем строк загальної та спеціальної позовної давності не пропущено, а тому заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1604 від 10.10.2025. Таким чином з відповідачки на користь позивача, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір у розмірі (2422,40 грн. х 5014,50 грн.) / 24669,50 грн. = 492,39 грн. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 01 вересня 2025 року між адвокатом Рудзей Ю.В. та ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» було підписано Акт №747 про надання послуг правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025 приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання від 09 липня 2025 року, згідно з яким адвокат надав, а клієнт прийняв послуги, в тому числі і послуги з вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, вивчення правової позиції/аналізу судової практики/збору документів, а також послуги з підготовки позовної заяви до боржника [PERSON] , загальна вартість цих послуг становить 5 000,00 грн. Отже, суд вважає встановленим, що позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Рудзей Ю.В., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі. Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи,

Outcome: partial