Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

До Соборного районного суду міста Дніпра 13 жовтня 2025 року за підсудністю з Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплопостачання, в якій позивач, з урахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача 70757,77 грн. основного боргу, 3% річних 6363,04 грн., інфляційні збитки 25395,97 грн. та пеню 7741,69 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради посилалося на те, що позивач впродовж періоду з листопада 2021 року по березень 2024 року включно, здійснювало постачання теплової енергії [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за яким відкрито особовий рахунок [NUMBER] . Повідомленням від 30 травня 2024 року № 377-СС відповідачеві було надано інформацію про обов`язок укладання договору, перелік необхідних для його укладання документів та проєкт договору про надання послуги постачання теплової енергії, яке було вручено особисто 17 червня 2024 року, про що свідчить інформація з трекінгу Укрпошта про поштове відправлення № 0503874078877. У подальшому, 15 липня 2024 року, було отримано лист [PERSON] щодо укладання договору (вх.№ 2022), на який КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» направив лист від 08 серпня 2024 року № 513-СС із відповідями на запитання та заперечення, а також змінений Договір про постачання теплової енергії № 060861, що вручено особисто 20 серпня 2024 року. Однак, жодних відповідей на лист від 08 серпня 2024 року відповідачем не направлено, договір відповідачем не підписано. Однак, послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст.ст. 13 та 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відтак між позивачем та відповідачем діє типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є договором приєднання, опублікований 01 жовтня 2019 року, що набрав чинності 31 жовтня 2019 року, а наразі на сайті опубліковано договір приєднання, який діє в редакції Постанови КМ № 1022 від 08 вересня 2021 року із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 1209 від 10 листопада 2021 року, що опублікований 01 жовтня 2021 року та набрав чинності 31 жовтня 2021 року та є обов`язковим для виконання сторонами. Однак відповідач не сплачує послуги теплопостачання, а тому за період з листопада 2021 року по березень 2024 року утворилась заборгованість у сумі 70757,77 грн. Також позивачем з 03 січня 2022 року по 18 грудня 2025 року нараховані 3% річних 6363,04 грн., інфляційні збитки 25395,97 грн., пеня 7741,69 грн. (а.с. 1-8, 255-256). Відповідач 15 грудня 2025 року, не погодившись з позовними вимогами, подала відзив, в якому зазначила, що позовна заява подана 08 січня 2025 року, а відтак трирічний строк позовної давності сплинув для всіх нарахувань, що виникли до 08 січня 2022 року, а саме нарахування за листопад 2021 року термін давності сплив 01 грудня 2024 року, нарахування за грудень 2021 року термін позовної давності сплив 01 січня 2025 року. У зв`язку з чим просила застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити позивачу у стягненні заборгованості за основною сумою боргу, а також похідних вимог за період з 01 листопада 2021 року по 07 січня 2022 року. Також відповідач зазначала, що відсутність укладеного договору унеможливлює стягнення боргу. Крім того, позивач надавав неякісні послуги, оскільки температура в приміщенні відповідача становила від дванадцяти до чотирнадцяти градусів Цельсія, що не відповідає санітарним нормам. Крім того у воєнний час приміщення використовувалось лише іноді - як вимушене житло/укриття, а тому споживання було побутовим, отже позивач безпідставно використовував тариф «інші споживачі». Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 217-220). У відповіді на відзив позивач зазначив, що позивач звертається до суду з цим позовом після закінчення карантину, але в період дії положень п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, що передбачали спочатку продовження строку позовної давності на період воєнного стану, а в подальшому зупинення строку позовної давності на строк дії воєнного стану, про що позивачем було зазначено у позовній заяві. Відповідно, заявлені позивачем позовні вимоги, зокрема про стягнення пені, є такими, що пред`явлені до суду в межах строку позовної давності, продовженого на строк дії карантину та зупиненого на строк дії воєнного стану. Крім того позивач вказував, що посилання відповідача на надання послуг неналежної якості є недоведеними, зокрема, на адресу КП «Теплоенерго» жодного разу не надходило скарг від відповідача, а законодавством визначений механізм проведення перевірки відповідності якості надання послуг з постачання теплової енергії, який встановлений Постановою Кабінету Міністрів України № 1145 від 27.12.2018 «Про затвердження Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг», яким відповідач не скористувалась. Облік фактично поставленої теплової енергії до нежилого приміщення № 1279 за адресою: [ADDRESS] здійснено за показниками вузла комерційного обліку, що встановлений на під`їзди 21-22 житлової будівлі по [ADDRESS] , на підставі яких виставлено рахунки (докази чого наявні в матеріалах справи, в додатках до позовної заяви). Таким чином, перерахунок не здійснюється у разі ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі споживачам, яким плата за такі послуги нараховуються за показаннями вузлів комерційного обліку теплової енергії. Крім того, сторона позивача вказувала, що з 28 грудня 2015 року відповідач є власником нежилого приміщення за адресою поставки теплової енергії, що відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України зобов`язує її утримувати зазначене майно з цієї дати. В свою чергу, позивач здійснює постачання теплової енергії до приміщення відповідача, тобто є теплопостачальною організацією. Разом з тим, послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Дія договору приєднання почалась з 01.11.2019 року і триває до теперішнього часу, в силу відсутності відомостей про відключення приміщення відповідача від систем теплопостачання у встановленому законодавством порядку. Таким чином, між позивачем та відповідачем діє типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є договором приєднання, опублікований 01 жовтня 2019 року, що набрав чинності 31 жовтня 2019 року, а наразі на сайті опубліковано договір приєднання, який в редакції Постанови КМ № 1022 від 08.09.2021, із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 1209 від 10.11.2021, що опублікований 01.10.2021 та набрав чинності 31.10.2021 та є обов`язковим для виконання сторонами. Щодо тарифу позивач звертав увагу, що опалювальне приміщення відповідача є нежилим, що підтверджується договором дарування нежилого приміщення від 28 грудня 2015 року, а нежитлове приміщення - це нерухомість, яка юридично не передбачає можливості проживання людей, а розрахована на використання з метою комерційного прибутку. Оскільки відповідач споживала теплову енергію для обігріву належного їй на праві власності нежилого приміщення, то позивачем при розрахунках вартості наданих відповідачу послуг застосовувалися тарифи, передбачені для групи «інші споживачі», а не «населення». Окрім того, відповідно до роз`яснення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № п0013866-І2 від 31.12.2012, оплата житлово- комунальних послуг за тарифами для населення здійснюється громадянами, які використовують житло виключно для проживання, а не у інший спосіб. Дане кореспондується із висновками Верховного суду, що викладені у Постанові від 26.04.2018 у справі № 904/6293/17. Відтак, враховуючи, що офісне приміщення відповідачки є нежитловим, відповідно не може використовуватись нею для проживання, вона не може бути віднесена до категорії споживачів «населення». Отже доводи відповідача є безпідставними, а позов підлягає задоволенню у повному обсязі (а.с. 246-251). Ухвалою судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 січня 2025 року [PERSON] (після перейменування - Чечелівський районний суд міста Дніпра) відкрито провадження у даній цивільній справі (а.с.87). Ухвалою судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 січня 2025 року [PERSON] закрито провадження у справі. Вищевказана ухвала була скасована постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2025 року (а.с.175-178). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 01 вересня 2025 року дану цивільну справу передано судді Чечелівського районного суду міста Дніпра Чудопаловій С.В. (а.с.187). Ухвалою судді Чечелівського районного суду міста Дніпра Чудопалової С.В. від 05 вересня 2025 року дану цивільну справу передано за підсудністю Соборному районному суду міста Дніпра (а.с. 188-189). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 13 жовтня 2025 року справа передана для розгляду судді Соборного районного суду міста Дніпра Куць О.О. (а.с. 197). Ухвалою судді Соборного районного суду міста Дніпра Куць О.О. від 17 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання (а.с. 196). У судовому засіданні представник позивача Корабльова А.О. просила позовну заяву задовольнити. Відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради впродовж періоду з листопада 2021 року по березень 2024 року включно, здійснювало постачання теплової енергії [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за яким відкрито особовий рахунок [NUMBER] . Вказане приміщення є нежилим та належить відповідачеві на підставі договору дарування нежилого приміщення від 28 грудня 2015 року (а.с.25-27). Повідомленням від 30 травня 2024 року № 377-СС відповідачеві було надано інформацію про обов`язок укладання договору про надання послуг з постачання теплової енергії, перелік необхідних для укладання такого договору документів та проєкт договору про надання послуги постачання теплової енергії (а.с.26 зворот). Вказане повідомлення було отримано [PERSON] 17 червня 2024 року, про що свідчить інформація з трекінгу Укрпошта про поштове відправлення № 0503874078877 (а.с.27). 03 липня 2024 року [PERSON] направила КП «Теплоенерго» ДМР лист щодо укладання договору (вх.№ 2022), який був отриманий позивачем 15 липня 2024 року. На вказаний лист від 03 липня 2024 року КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» направило відповідь № 513-СС, а також змінений договір про постачання теплової енергії № 060861 (а.с.30). Вказаний лист із додатком - договором про постачання теплової енергії № 060861 відповідач отримала (а.с.32 зворот), однак відповіді не направила, наразі договір про постачання теплової енергії не підписано. Вказані обставини сторонами не заперечуються, а відтак не підлягають доказуванню в силу ч.1 ст.82 ЦПК України. В свою чергу, 04 вересня 2019 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, на виконання якої позивачем опубліковано на своєму сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є договором приєднання. Таким чином, з моменту набрання чинності Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії відносини сторін стали регулюватись договором приєднання. Однак відповідач не сплачувала заборгованість за послуги теплопостачання, а за період з листопада 2021 року по березень 2024 року утворилась заборгованість у сумі 70757,77 грн. Також позивачем з 03 січня 2022 року по 18 грудня 2025 року нараховані 3% річних 6363,04 грн., інфляційні збитки 25395,97 грн. та пеня 7741,69 грн. Згідно зі ст. ст. 13, 14 ЦК України цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства. Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статей 64,67,68 ЖК України наймачі повинні своєчасно та в повному обсязі вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Звертаючись до суду із позовом позивач зазначав, що між ним та відповідачем, як власником приміщення, встановились відносини з приводу надання послуг з постачання теплової енергії у приміщенні за адресою: [ADDRESS] , за яким відкрито особовий рахунок [NUMBER] та утворилась заборгованість за період з листопада 2021 року по березень 2024 року у сумі 70757,77 грн. Також позивачем з 03 січня 2022 року по 18 грудня 2025 року нараховані 3% річних 6363,04 грн., інфляційні збитки 25395,97 грн., а також нарахована пеня з листопада 2021 року по березень 2023 року та з листопада 2024 року по березень 2024 року у сумі 7741,69 грн. З огляду на вказане, зважаючи на обґрунтованість та підтвердженість доказів наявних в матеріалах справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 70757,77 грн. Відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із приписами ст.ст.260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України). Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19 » № 540-ІХ від 30.03.2020 Перехідні та прикінцеві положення Цивільногокодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року в Україні запроваджено карантин, який продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1428 від 23.12.2022 року до 30.04.2023 року. У постанові від 22.09.2022 по справі №920/724/21 Верховний Суд зазначив про автоматичне продовження строків позовної давності пов`язане саме зі встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону. Підсумовуючи вищезазначене, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої Документ сформований в системі «Електронний суд» 14.07.2025 2 респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, чинного на момент звернення позивача до суду з позовом, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. статтями 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації по відношенню до України, відповідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - на території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався Верховною радою України та діє до цього часу. Враховуючи, що до введення воєнного стану загальний строк позовної давності не минув, на момент звернення позивача до суду з позовом діяв правовий режим воєнного стану, а відповідно, позовна заява подана в межах строку позовної давності. Підсумовуючи вищезазначене, позовна заява від 15 січня 2025 року подана в строк встановлений Законом, позовна давність (три роки) за вимогами про стягнення із відповідача заборгованості не спливла і підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності щодо цих виплат немає. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних необхідно зазначити наступне. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач в порушення оплати таких витрат є таким, що прострочив виконання зобов`язання. Позивач просить стягнути 3% та інфляційні витрати за період 03 січня 2022 року по 18 грудня 2025 року. У постанові Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 5 березня 2022 року № 206 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. 30.12.2023 редакція постанови була змінена, заборона стосується виключно територій, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій. Тому нарахування 3% річних та інфляційних витрат у період з 24 лютого 2022 року до 30 грудня 2023 року не допускається на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. В свою чергу позивач нараховує 3% річних та інфляційні витрати в період 03 січня 2022 року по 18 грудня 2025 року. Щодо інфляційних втрат. Відповідно до розрахунків відповідача, сума інфляційних втрат за період 03 січня 2022 року по 18 грудня 2025 року становить 25395,97 грн., період з 24 лютого 2022 року до 30 грудня 2023 року, суд не враховує у зв`язку з вищевказаним, а отже сума індексації за весь період заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 16850,36 грн. Стосовно 3% річних. Відповідно до розрахунків відповідача, 3% за період 03 січня 2022 року по 18 грудня 2025 року становить 6363,04 грн., період з 24 лютого 2022 року до 30 грудня 2023 року, суд не враховує, а отже 3% за весь період заборгованості становить 4478,10 грн. Згідно розрахункової таблиці позивача, розмір пені за період з листопада 2021 року по березень 2023 року та з листопада 2024 року по березень 2024 року становить 7741,69 грн., період 24 лютого 2022 року до березень 2023 року суд не враховує, а тому розмір пені становить 4388,02 грн. (а.с. 259). Разом з тим суд зазначає, що заявлені позивачем вимоги також включають стягнення інфляційних втрат та 3% річних, які є самостійними способами захисту цивільного права та спрямовані на компенсацію матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів і плати за користування ними. Таким чином, одночасне стягнення у повному обсязі пені, інфляційних втрат та 3% річних призведе до надмірної відповідальності відповідача, що не відповідатиме принципам розумності та справедливості. Крім того, позивач не звертався тривалий час з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, що призвело до збільшення пені. Виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності і пропорційності, як складових елементів принципу верховенства права, суд вважає наявними підстави для зменшення пені на 50%. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне зменшити вищевказаний розмір пені до 2194, 01 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Що стосується аргументів відповідача стосовно надання позивачем послуг неналежної якості, оскільки температура у приміщенні у опалювальний період становила дванадцять чотирнадцять градусів Цельсія, суд зауважує наступне. Так надані [PERSON] фотографії приладу вимірювання температури повітря у приміщенні є неналежними доказами, оскільки ними неможливо встановити та підтвердити місцезнаходження приладу, достовірність його показників, умови за яких було отримано показники. Законодавством визначений механізм проведення перевірки відповідності якості надання послуг з постачання теплової енергії, який встановлений Постановою Кабінету Міністрів України № 1145 від 27.12.2018 «Про затвердження Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг» (далі - Постанова № 1145). Виходячи із умов Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг затвердженого Постановою № 1145, у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавців комунальних послуг (їх представників) для перевірки якості та/або кількості наданих послуг. Для проведення перевірки відповідності якості надання комунальних послуг параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, споживач звертається до виконавця комунальної послуги в усній формі особисто, за допомогою телефонного зв`язку або в письмовій формі за поштовою або електронною адресою, що зазначена в договорі про надання відповідних послуг, або через Єдину платформу (за наявності електронного кабінету) з претензією про невідповідність кількісних та/ або якісних показників послуг. У разі встановлення під час перевірки фактів невідповідності якості надання комунальних послуг параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, складається Акт-претензія , в якому зазначаються дата і час проведення перевірки, виявлені факти невідповідності якості надання комунальних послуг параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, інформація про дату початку зниження якості відповідної послуги, також виявлені під час його складання додаткові факти невідповідності якості надання комунальних послуг параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, або якщо під час перевірки факти невідповідності якості надання комунальних послуг параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, не підтверджено, в акті претензії зазначається інформація про відсутність фактів невідповідності якості комунальних послуг. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги , дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. У разі неприбуття виконавця комунальної послуги в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю рекомендованим листом. Складання відповідного акту-претензії відповідачем ініційовано не було. Відтак суд не приймає до увагу аргументи відповідача щодо надання послуг неналежної якості за їх недоведеністю. Що стосується посилань відповідача на застосування позивачем неналежного тарифу, суд зауважує наступне. Судом встановлено, що опалювальне приміщення відповідача є нежилим, що, зокрема, зазначено у договорі даруванні нежилого приміщення від 28.12.2015 року. Нежиле приміщення - це нерухомість, яка юридично не передбачає можливості проживання людей, а розрахована на використання з метою комерційного прибутку. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 17.06.2011 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» тарифи формуються для трьох категорій споживачів населення, бюджетних установ, інших споживачів. Відповідно до п.1.5. Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого Постановою НКРЕКП від 25.06.2019 № 1174, тарифи формуються для таких категорій споживачів: населення, бюджетні установи, релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності), інші споживачі. У листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.03.2015 № 2450/15/61-15 надано роз`яснення, що оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники чи користувачі квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, а для власників нежитлових приміщень застосовується тариф як для «інших споживачів». Оскільки відповідач споживала теплову енергію для обігріву належного їй на праві власності нежилого приміщення, позивачем обґрунтовано при розрахунках вартості наданих відповідачу послуг застосовувалися тарифи, передбачені для групи «інші споживачі», а не «населення». Окрім того, відповідно до роз`яснення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № п0013866-І2 від 31.12.2012, оплата житлово- комунальних послуг за тарифами для населення здійснюється громадянами, які використовують житло виключно для проживання, а не у інший спосіб. Дане узгоджується із висновками Верховного суду, що викладені у постанові від 26.04.2018 у справі № 904/6293/17. Що стосується посилань відповідача на відсутність договірних відносин між нею та позивачем, суд зазначає наступне. Так послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. У разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни. КП «Теплоенерго» затверджено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, відповідно до Постанови КМУ 1022, який є публічним договором приєднання та набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства https://teploenergo.dp.ua/ : Типовий договір в редакції Постанови КМ № 1022 від 08.09.2021 року із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 1209 від 10.11.2021. Дія Договору приєднання почалась з 01.11.2019 року і триває до теперішнього часу, в силу відсутності відомостей про відключення приміщення відповідача від систем теплопостачання у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Згідно з п. 45 Правил №830 індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Крім того, відповідач зверталася із пропозицією укласти договір про постачання теплової енергії та внесеннями змін до такого договору, на що позивачем були надані відповіді із обґрунтуваннями у неможливості внесення деяких змін та направлено проєкт договору постачання теплової енергії за особовим рахунком № [NUMBER] із запропонованими погодженими сторонами змінами. Однак, підписаний Договір про постачання теплової енергії № 060861 на адресу позивача не повернуто, у зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору. Таким чином, між позивачем та відповідачем діє Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є договором приєднання, опублікований 01.10.2019 року, що набрав чинності 31.10.2019 року. На теперішній час на сайті опубліковано договір приєднання, який в редакції Постанови КМ № 1022 від 08.09.2021, із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 1209 від 10.11.2021, що опублікований 01.10.2021 року та набрав чинності 31.10.2021 року та є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, той факт, що відповідач не підписувала договір не звільняє її від сплати за теплопостачання. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2093, 12 грн. (94490,89 грн. х 2442,40 грн. : 110258,47 грн. = 2093, 12 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial