Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-09 00:00:00

Позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 27.12.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №950466730, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5700 гривень. Однак відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого заборгованість по кредиту становить 14 226,63 гривень. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 відповідно до умов якого право вимоги до відповідача за кредитним договором №950466730 від 27.12.2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №950466730 від 27.12.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс». 08.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №08/07/25-Е відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №950466730 від 27.12.2021 року перейшло до позивача. Представник позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» - Поляков О. в судове засідання не з`явився, в позовній заяві також просив суд провести розгляд справи без його участі, позовній вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до кредитного договору №950466730 від 27.12.2021 року відповідач [PERSON] отримав кредит від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у розмірі 5700 гривень. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 відповідно до умов якого право вимоги до відповідача за кредитним договором №950466730 від 27.12.2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №950466730 від 27.12.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс». 08.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №08/07/25-Е відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №950466730 від 27.12.2021 року перейшло до позивача. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №950466730 від 27.12.2021 року заборгованість [PERSON] станом на 01.09.2025 року становить 14 226,63 гривень, з яких 5700 гривень заборгованість по тілу кредиту, 8526,63 гривень заборгованість за відсотками. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе за кредитними договорами зобов`язання, а саме не здійснював виплату належних до сплати сум кредиту та не сплачував відсотки за користування кредитами. Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до п.1 та 2 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підставним, у зв`язку з чим його слід задовольнити. Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, згідно з частиною першою якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 2422,40 гривень сплаченого судового збору. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, з-поміж іншого належать витрати на професійну правничу допомогу (частина третя статті 133 ЦПК України). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію договору правничої допомоги №09/07/25-01 від 09.07.2025 року, копію додаткової угоди №25770542564 від 09.07.2025 до договору правничої допомоги №09/07/25-01 від 09.07.2025 та акт прийому-передачі наданих послуг за договором правничої допомоги №09/07/25-01 від 09.07.2025, що підтверджує факт надання правничої (правової) допомоги, з яких убачається, що вартість наданих адвокатом послуг зі складання позовної заяви, вивчення матеріалів справи, підготовка та подача запитів та клопотань становить 7000 гривень. Враховуючи вказане, позивачем доведено надання йому адвокатом правової допомоги. Водночас процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). За висновками Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.2018 р.) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; У справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020 р.) Велика Палата Верховного Суду також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. У розглядувані справі відповідач жодних заперечень щодо заяви про відшкодування судових витрат та доказів неспівмірності заявлених позивачкою витрат на правову допомогу або завищення їх розміру суду не надав. Тож підстави для зменшення зазначених витрат з мотивів їх неспівмірності відсутні.

Outcome: approved