Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 1.1. Представник ТОВ «ФК «Суперіум» (позивач) [PERSON] звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON] (відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №97178974000 від 24.12.2020 у розмірі 22 848 грн. 1.2. В обґрунтування позову зазначала, що 24.12.2020 між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №97178974000. Підписавши цей договір, позичальник погодився з викладеними у правилах (договірних умова) споживчого кредитування умовами надання споживчого кредиту позичальнику, його обслуговування і погашення; умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків. Відповідно до умов договору банк надав відповідачу кредит в сумі 22 848 грн, а останній зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов договору та правил; кредит надається для особистих потреб на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку, до якого випущено платіжну картку. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 22 848 грн., що являє собою заборгованість за тілом кредиту. 1.3. Зазначала, що 22.06.2021 між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладено договір факторінгу №211, відповідно до умов якого ПАТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «ФК «Суперіум» право вимоги за кредитним договором №97178974000 від 24.12.2020. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 22.06.2021 до договору факторингу №211 від 22.06.2021 ТОВ «ФК «Суперіум» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22 848 грн., що являє собою суму заборгованості за тілом кредиту. Враховуючи вищевикладене просила задовольнити позов в повному обсязі. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 14.11.2025 ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі №296/12295/25, яку вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 2.2. Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місця проживання. Однак, поштове відправлення адресоване [PERSON] повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». 2.3. Відповідно до норм ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. 2.4. У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у cправі №910/1730/22 зазначено, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі №910/8197/19, від 09 грудня 2021 року у справі №911/3113/20). 2.5. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. 2.6. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. 2.7. Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи в порядку, передбаченому частиною 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (https://kl.zt.court.gov.ua/sud0609/gromadyanam/vukluk_do/1919467/). 2.8. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (частина 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України). 2.9. Враховуючи, що розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, вжиття судом заходів повідомлення відповідача про розгляд справи, передбачених процесуальним законом, ненадходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. 24.12.2020 [PERSON] звернувся до АТ «Укрсиббанк» із анкетою-заявою на надання споживчого кредиту на наступних умовах: строк дії ліміту кредитування 24 місяці, сума кредитного ліміту 22 400 грн., валюта кредиту гривня, а також просив надати йому споживчий кредит з суми кредитного ліміту на наступних умовах: сума кредиту 22 848 грн.; строк користування кредитом 15 місяців (а.с.13). 3.2. Того ж дня, 24.12.2020 між [PERSON] АТ «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №97178974000, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов договору та правил (а.с.9-10). 3.3. Відповідно до умов договору сума кредиту становить 22 848 грн.; надання кредиту здійснюється у термін не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту підписання договору; кредит надається позичальнику для особистих потреб; повернення кредиту, плати за кредит, інших платежів здійснюється у відповідності з правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» (пункти 3.1 -3.4 договору). 3.4. Позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інших платежів шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 24.03.2022. Розмір ануїтетного платежу становить 1524 грн з моменту укладення договору до 24.02.2022. З 25.02.2022 розмір ануїтетного платежу становить 2197,44 грн. Ануїтетний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 24 числа (включно) кожного місяця (пункти 3.5, 3.6, 3.7, 3.8 договору). 3.5. Пунктом 3.9 договору передбачено, що процентна ставка становить 0,00001% річних. 3.6. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 7,00001% річних. 3.7. Факт отримання кредитних коштів, відповідно до укладеного договору від 24.12.2020 підтверджується випискою за кредитним договором з 24.12.2020 по 22.06.2021 (а.с.42). 3.8. 22.06.2021 між АТ «Укрсиббанк» (клієнт) та ТОВ «ФК «Суперіум» (фактор) укладено договір факторингу №211, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим договором (а.с.17-21). 3.9. Відповідно до п.2.2 права вимоги які клієнт відступає фактору за цим договором, передаються відповідно до реєстру боржників, який підписується сторонами у паперовому вигляді. 3.10. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №211 від 22.06.2021 та акту приймання-передачі від 22.06.2021, ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право грошової вимоги до боржників, в тому числі до боржника за договором про надання споживчого кредиту №97178974000 від 24.12.2020 в сумі 22 848 грн., що являє собою заборгованість за тілом кредиту (а.с.23, 24-33). 3.11. Відповідно до платіжного доручення №432 від 22.06.2021 ТОВ «ФК «Суперіум» згідно договору факторингу №211 від 22.06.2021 здійснило оплату на користь АТ «Укрсиббанк» (а.с.34). 3.12. Відповідно до виписки за кредитним договором заборгованість [PERSON] складає 22 848 грн., що являє собою заборгованість за тілом кредиту (а.с.42). 3.13. 25.12.2023 на адресу відповідача позивачем направлено досудову вимогу про сплату заборгованості за договором №97178974000 від 24.12.2020 в розмірі 22 848 грн (а.с.35). IV. НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). 4.2. За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 4.3. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України). 4.4. Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність». 4.5. Відповідно до статті 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми. 4.6. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. 4.7. В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 4.8. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 4.9. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 4.10. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. 4.11. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). 4.12. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. 4.13. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 4.14. Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 4.15. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). 4.16. Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 4.17. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 4.18. Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 4.19. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 4.20. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 4.21. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 4.22. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ 5.1. З матеріалів справи вбачається, що 24.12.2020 між [PERSON] АТ «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №97178974000, за умовами якого сторони погодили наступні умови кредитування: сума кредиту становить 22 848 грн.; надання кредиту здійснюється у термін не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту підписання договору; кредит надається позичальнику для особистих потреб; процентна ставка становить 0,00001% річних; за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 7,00001% річних. 5.2. Також сторони погодили, що позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інших платежів шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 24.03.2022. Розмір ануїтетного платежу становить 1524 грн з моменту укладення договору до 24.02.2022. З 25.02.2022 розмір ануїтетного платежу становить 2197,44 грн. Ануїтетний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 24 числа (включно) кожного місяця. 5.3. Факт перерахування відповідачу грошових коштів на його картковий рахунок підтверджується випискою за кредитним договором з 24.12.2020 по 22.06.2021. 5.4. Суд зауважує, що виписка з банківського рахунку є належним доказом користування кредитними коштами та наявності заборгованості, оскільки відображає рух коштів та доводить активне користування відповідачем кредитними коштами та неналежне виконання ним своїх обов`язків з погашення кредиту. 5.5. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №333/5483/20. 5.6. Відтак, суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. 5.7. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 5.8. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. 5.9. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. 5.10. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. 5.11. 22.06.2021 між АТ «Укрсиббанк» (клієнт) та ТОВ «ФК «Суперіум» (фактор) укладено договір факторингу №211, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим договором. 5.12. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №211 від 22.06.2021 та акту приймання-передачі від 22.06.2021, ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право грошової вимоги до боржників, в тому числі до боржника за договором про надання споживчого кредиту №97178974000 від 24.12.2020 в сумі 22 848 грн., що являє собою тіло кредиту. 5.13. Суд визнає, що копія договору факторингу та реєстру права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. 5.14. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 січня 2026 року викладеними у справі №727/2790/25 (провадження №61-13862св25). 5.15. Відповідно до виписки за кредитним договором заборгованість [PERSON] складає 22 848 грн., що являє собою заборгованість за тілом кредиту. 5.16. На виконання умов кредитного договору [PERSON] погашення не здійснював. 5.17. Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі №342/180/17 від 03.07.2019, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, тоді як строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 5.18. Встановлено, що позивачем доведено укладення між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] договору про надання споживчого кредиту №97178974000 від 24.12.2020. 5.19. Також, матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів (тіла кредиту). 5.20. Відтак, враховуючи, що позивач надав відповідачу обумовлені договором від 24.12.2020 грошові кошти, натомість відповідач свої зобов`язання з повернення коштів за договором не виконав, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 22 848 грн., що являє собою заборгованість за тілом кредиту. VI. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 6.1. За правилами частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн за подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved