Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що з 19.01.2019 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.01.2024 за результатами розгляду цивільної справи № 523/14643/23 було розірвано. Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] . 03.12.2021 [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу набув у власність двокімнатну житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м. Вказана житлова квартира була придбана відповідачем за час перебування у шлюбі із позивачкою [PERSON] за спільні кошти подружжя. Оскільки, спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження від 11.10.2024 було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Суд констатує, що в рамках розгляду даної справи представником відповідача [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні даного позову. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову сторона відповідача вказує на те, що спірна житлова квартира за адресою: [ADDRESS] хоч і була придбана [PERSON] за час перебування у шлюбі із [PERSON] , однак, на придбання такої були витрачені особисті кошти відповідача. Так, спірна квартира була придбана за грошову суму 582000,00 грн. До придбання вказаної квартири сторони разом із дитиною проживали у гуртожитку УДЦ «Молода Гвардія», у якому вони працювали викладачами. У 2021 році [PERSON] , маючи у особистій приватній власності житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,2135 га розташовані у [ADDRESS] та земельний пай площею 2,7869 га, кадастровий номер 6822489300:05:004:0189, розташований на території Ходоровецької сільської ради, Кам`янець Подільського району, Хмельницької області, вирішив здійснити їх продаж та придбати житло в кредит у м. Одесі. Окрім того, мати відповідача [PERSON] та її чоловік [PERSON] повідомили відповідачу, що у них також є земельні паї, які вони хочуть продати, а виручені кошти віддати [PERSON] на купівлю квартири задля того, щоб останній не брав кредит. Так, 30.09.2021 [PERSON] , діючи від імені [PERSON] на підставі Довіреності, уклала нотаріально посвідчені договори купівіл продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих у [ADDRESS] . Продаж було здійснено за 86344,00 грн. та 149685,00 грн., що разом складає грошову суму 236029,00 грн. 10.01.2021 [PERSON] уклав нотаріально посвідчений Договір купівлі продажу належної йому земельної ділянки, загальною площею 1,9629 га з кадастровим номером 6822186900:05:031:0051, розташованої за адресою: Хмельницька область, Шепетівський район, Сошненська сільська рада. Продаж земельної ділянки було здійснено у сумі 90000,00 грн. Окрім того, 18.11.2021 [PERSON] уклала нотаріально посвідчений Договір купівлі продажу належної їй земельної ділянки площею 1,9803 га з кадастровим номером 6822489300:06:007:0112, розташованої на території Ходоровецької сільської ради Кам`янець Подіьського району, Хмельницької області. Продаж земельної ділянки було здійснено у сумі 89087,73 грн. Всього з продажу вище зазначеного нерухомого майна [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 415116,00 грн. Оскільки квартира, яку відповідач вирішив придбати коштувала 582000,00 грн., суму грошей, які не вистачало 166883,27 грн. з дозволу позивач [PERSON] позичив у їхньої куми та повернув їй борг з продажу належної йому земельної ділянки площею 2,7869 га з кадастровим номером 6822489300:05:004:0189, розташованої на території Ходоровецької сільської ради, Кам`янець Подільського району, Хмельницької області, яка була продана через три тижні, а саме 23.12.2021 за суму 93926,49 грн. Сторона відповідача у відзиві на позовну заяву вказує на те, що тільки частина грошових коштів у сумі 72956,78 грн., яка була витрачена на придбання спірної квартира, була спільними коштами подружжя [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, відповідач на придбання спірної квартири витратив 509043,00 грн. особистих коштів, у зв`язку з чим частка позивачки [PERSON] у придбанні спірної квартири складає 36478,39 грн. (72956,78 : 2), що у відсотковому співвідношенні вартості квартири становить 6,2 %. А тому, сам факт придбання спірної квартири за адресою: [ADDRESS] у період шлюбу не свідчить про те, що вказана квартира є спільним майном подружжя, оскільки була придбана фактично особисті кошти відповідача [PERSON] . Окрім того, стороні відповідача у відзиві на позовну заяву вказує на те, що [PERSON] ніколи не проживала у спірній квартирі, оскільки така була непридатна для проживання та потребувала ремонту. 09.05.2022 позивачка виїхала до Великобританії, залишивши дитину проживати із своє матір`ю у м. Сумах. 15.10.2022 позивачка повернулася до України та вже 03.02.2022 знову повернулася вже з дитиною до Великобританії. З того часу сімейні стосунки між подружжям фактично були припинені, а батьки відповідача здійснюють ремонтні роботи у спірній квартирі. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. Суд констатує, що представником позивача [PERSON] було подано до суду відповідь на відзив на позову заяву, у якому сторона позивача заперечила проти обставин викладених відзиві на позовну заяву. Так, заперечуючи проти обставин, викладених стороною відповідача, представник позивача вказує на те, що спірна кватира за адресою: [ADDRESS] була придбана виключно на спільні кошти подружжя, оскільки [PERSON] та [PERSON] у період з 01.05.2021 по 01.12.2021 разом їздили на заробітки до Великобританії саме для заробітку коштів для придбання спільного майна. Окрім того, у подружжя були заощадження від коштів подарованих на спільне весілля у розмірі 3000,00 дол. США. Також, кошти у розмірі 5000,00 дол. США [PERSON] та [PERSON] взяли у борг від їхньої спільної куми [PERSON] , які віддавала особисто позивачка після заробітків у Великобританії, куди вона їздила 14.09.2022. До Великобританії на заробітки [PERSON] їздила під моральним натиском колишнього чоловіка відповідача, оскільки на той час вони не мали коштів для повернення боргу [PERSON] . На той час відповідач [PERSON] проживав у селі разом із своєю матір`ю та саме позивача надсилала кошти відповідачу на проживання, а також утримувала доньку, яка в той час проживала з матір`ю позивачки у с. Шостка, Сумської області. Саме у цей час, коли позивачка утримувала із за кордону чоловіка та дитину, відповідач програв на онлайн ставках грошові кошти у розмірі 100000,00 грн., внаслідок чого між подружжям погіршилися відносини. 16.10.2022 [PERSON] повернулася до України та віддала борг [PERSON] та дізналася, що [PERSON] програв усі кошти, що вона йому надсилала, внаслідок чого подружжя припинило підтримувати стосунки та в подальшому розійшлося. Також, у відповіді на відзив на позовну заяву сторона позивача вказує на те, що [PERSON] ніколи не знала про окремий продаж майна колишнього чоловіка та його батьків, тих грошей у очі не бачила та не отримувала. З 15.12.2021 позивач та дитина є зареєстрованими у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що свідчить про її дійсний намір проживати у спірній квартирі. З приводу ремонту у квартирі, сторона позивача вказує на те, що батько позивачки робив ремонт. Окрім того, батьки [PERSON] дали сторонам 4000,00 дол. США, що вони доклали кошти на придбання квартири, а також 2000,00 дол. США для придбання будівельних матеріалів для ремонту. Батьки відповідача жодного разу не приїздили до м. Одеси та жодного відношення до ремонту у спірній квартирі вони не мають. Позивачка [PERSON] в останні судові засідання не з`явилася. Однак, у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд ухвалити рішення, яким задовольнити даний позов в повному обсязі. Позивачка пояснила, що спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] , було придбано у 2021. Саме в цей період вона із [PERSON] їздили до Великобританії та заробили частину коштів приблизно 7000,00 фунтів, а привезено було близько 6000,00 фунтів. Також, ще залишилися кошти, які були подаровані на весілля у сумі 3000,00 дол. США. Окрім того, батьки позивачки подарували грошові кошти у розмірі 4000,00 дол. США, щоб сторони доклали на придбання спільного житла. Також [PERSON] та [PERSON] взяли в борг у їхньої куми [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000,00 дол. США. Однак, позивачка пояснила, що їй ніколи не було відомо про те, що [PERSON] та його батьки відчужили наявне у них майно, відповідач ніколи про це не розповідав та жодних коштів від продажу цього майна позивачка не бачила. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Просила суд ухвалити рішення, яким в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в останні судові засідання не з`явився. Однак, у попередньому судовому засіданні проти позову заперечив та просив суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. Відповідач пояснив, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана з продажу його будинку та земельної ділянки, а також земельних ділянок його батьків. Окрім того, у спільної куми [PERSON] було позичено грошові кошти у розмірі 166000,00 грн., десь близько 5000,00 до. США, які він повернув особисто. [PERSON] із позивачкою дійсно у період з травня листопад 2021 року були на заробітках у Великобританії, звідки на двох привезли близько 4000,00 Євро. Зарплатня у Великобританії була різною, приблизно 1000,00 Євро на місяць. На придбання спільної квартири було вкладено тільки незначну суму із зароблених коштів. А тому, щоб придбати квартиру, родиною відповідача було прийнято рішення швидко продати майно. Кошти від продажу будинку [PERSON] забрав особисто, а 10000,00 дол. США виручені від продажу паю надіслала мати послугами Нової [PERSON] у шоколадці. Ремонт у квартирі повністю робився за кошти відповідача. Фізично ремонт робив [PERSON] та батько позивачки. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. Допитана в судовому засіданні в кості свідка [PERSON] пояснила, що вона знайома з [PERSON] та [PERSON] ще з м. Шостка, оскільки були сусідами. Згодом вона здружилися та стали кумами. [PERSON] та [PERSON] були одруженими та хотіли придбати власне житло. Оскільки коштів на придбання власної квартири не вистачало, вони вирішили поїхати на заробітки до Великобританії. Але навіть зароблених коштів не вистачило, а тому до [PERSON] звернулася [PERSON] та попросила дати кошти у борг. Свідок разом із своїм чоловіком дали в борг тільки 5000,00 дол. США, більшої суми їхня родина дати у борг не могла. Стосунки [PERSON] та [PERSON] були довірительними, а тому жодна розписка не укладалася, все відбувалося на чесному слові, без визначення строку повернення коштів. Гроші у борг свідок надала позивачці восени 2021 року, а вже восени 2022 року [PERSON] особисто повернула кошти, спочатку готівкою віддала 4600,00 дол. США, а згодом на банківську карту повернула 400,00 дол. США. Про те, що у відповідача є майно, яке він відчужив свідку не відомо. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його пасинком. На весні 2021 року [PERSON] та [PERSON] поїхали до Великобританії для того, щоб заробити кошти на придбання власної квартири, а в цей чай його дружина мати відповідача зайнялася питання продажу будинку та земельних ділянок. Свій пай сідок також продав приблизно за 100000,00 грн., які він особисто передав сину. В цілому, скільки дружина передала коштів йому не відомо. 100000,00 грн. свідок передав грошовим переказом через банківську карту приблизно у листопаді 2021 року. Ці кошти призначалися на придбання квартири. Квартиру свідок побачив тільки в березні 2022 року коли в ній проводився ремонт. Згодом ремонт у квартирі було продовжено в серпні 2024 року. Всі матеріали для проведення ремонту купував [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю відповідача. Із колишньою невісткою [PERSON] вона була в добрий стосунках, допоки вони з [PERSON] не розлучилися. Син та невістка спочатку проживали в гуртожитку, згодом у них народилася дитина, однак умови для проживання були складними. [PERSON] та [PERSON] у 2021 році поїхали на заробітки до Англії. Вона із сином обговорили, що у нього є будинок та пай, які він отримав у спадок та вирішили, що продадуть будинок, пай, докладуть зароблені в Англії кошти та куплять квартиру. Син також повідомив, що він хоче взяти також кредит. Свідок з чоловіком вирішили, що у них також є паї і вони вирішили їх продати і дати кошти сину, щоб він придбав квартиру. Згодом була придбана квартира, яка була оформлена на [PERSON] . Свідку невідомо чи були привезені якісь кошти із Заробітків в Англії. Свідок також пояснила, що також була позичена частина коштів у куми, десь близько 4000,00 дол. США, які було повернуто з продажу паю. Кошти від продажу майна [PERSON] у розмірі 6000,00 дол. США забрав особисто, а решту у розмірі 10000,00 дол. США йому було переслано Новою Поштою. Ремонтом кватири займався батько [PERSON] та [PERSON] , однак, кошти на ремонт бралися із кредитної картки [PERSON] . Заслухавши пояснення учасинків справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. По справі встановлено, 19.01.2019 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.01.2024 за результатами розгляду справи № 523/14643/23 було розірвано (а.с. 14 15). Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Судом встановлено, що 03.12.2021 [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу набув у власність двокімнатну житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 30,4 кв.м., житловою площею 12,3 кв.м. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією Договору купівлі продажу від 03.12.2021 (надалі Договір), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 3737, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 288394298 від 03.12.2021. Суд констатує, що зазначено майно було придбано відповідачем за час перебування у шлюбі із [PERSON] . Окрім того, згідно п. 3.2 Договору, Покупець придбає вказану в договорі квартиру, що відчужується, під час перебування у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , на спільні сумісні кошти, в зв`язку з чим від неї отримано згоду від 03.12.2021 за реєстровим № 3736, на купівлю вказаної в договорі квартири, про що доведено до відома Продавця. Таким чином, на момент укладення Договору купівлі продажу від 03.12.2021 та підписуючи такий договір, відповідач [PERSON] підтвердив, що квартира за адресою: [ADDRESS] набувала у власність на спільні сумісні кошти із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Правовідносини між сторонами випливають із норм Глави 8 Сімейного кодексу України. Згідно приписів ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені положення також резюмуються ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказаний висновок зроблено також у постанові КЦС/ВС суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17, яку суд в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Тобто, для подружжя передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Той з подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. В рамках розгляд даної справи відповідач [PERSON] заперечує проти презумпції спільності права власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , а тому, саме на відповідача покладається тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції. За приписами ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. По справі встановлено, що 30.09.2021 [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності від 11.05.2021 діє [PERSON] уклав Договір купівлі продажу житлового будинку із гр. [PERSON] , відповідно до умов якого відповідач відчужив належний йому житловий будинок з господарсько побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаного Договору купівлі продажу від 30.09.2021 Серії НРН № 097975, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець Подільського РНО Яцевим Г.В. за реєстровим № 3531 (а.с. 58 59). За умовами п. 3 вказаного Договору, продаж будинку було здійснено за грошову суму у розмірі 86344,00 грн. Того ж дня, 30.09.2021 [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності від 11.05.2021 діє [PERSON] уклав Договір купівлі продажу житлового будинку із гр. [PERSON] , відповідно до умов якого відповідач відчужив належну йому земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , кадастровий номер 6822489300:01:001:0122. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаного Договору купівлі продажу від 30.09.2021 Серії НРН № 097976, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець Подільського РНО Яцевим Г.В. за реєстровим № 3532 (а.с. 60). За умовами п. 2.1 вказаного Договору, продаж земельної ділянки було здійснено за грошову суму у розмірі 149685,00 грн. Відповідач [PERSON] спростовуючи презумпцію спільності права власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] вказує на те, що таке майно було придбано, в тому числі, і за кошти, які ним були отриманні від відчуження житлового будинку та земельної ділянки на підставі вказаних вище договорів від 30.09.2021 у загальній сумі 236029,00 грн. Однак, враховуючи той факт, що відчуженням [PERSON] належного йому майна відбулося 30.09.2021, тоді як спірну квартиру сторони придбали 03.12.2021, тобто по спливу більше як одного місяця, суд зазначає, що відповідач не надав суду беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що кошти, отримані [PERSON] у розмірі 236029,00 грн. були витрачені саме на придбання спірної житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , а не використанні на інші потреби відповідача. Також стороною відповідача до матеріалів відзиву на позову заяву було надано Договір купівлі продажу земельної ділянки від 10.11.2021, з якого вбачається, що [PERSON] відчужила належну їй земельну ділянку за адресою: Хмельницька область Шепетівський район, Сошненська сільська рада, кадастровий номер 6822186900:05:031:0051. Дана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи копією Договору купівлі продажу земельної ділянки Сері НРО № 767621, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького РНО Шевчук І.І. за реєстровим № 757 (а.с. 54 56). За умовами п. 5 Договору, продаж земельної ділянки було здійснено за грошові кошти в розмірі 90000,00 грн. Також, до матеріалів відзив на позову заяву було додано Договір купівлі продажу земельної ділянки від 18.11.2021, з якого вбачається, що [PERSON] відчужила належну їй земельну ділянку за адресою: Ходоровецька сільська рада, Кам`янець Подальський район, Хмельницька область, кадастровий номер 6822489300:06:007:0112. Дана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи копією Договору купівлі продажу земельної ділянки Сері НРО № 048946, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець - Подільського РНО Саварчук С.Л. за реєстровим № 3294 (а.с. 57). За умовами п. 2.1 Договору, продаж земельної ділянки було здійснено за грошові кошти в розмірі 89087,73 грн. Суд констатує, що сторона відповідача в рамках розгляду даної справи вказувала на те, що виручені кошти від продажу вказаних земельних ділянок у загальному розмірі 179087,73 грн. батьки відповідача [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] для придбання житлової квартири. Вказана обставина також підтверджувалася показами свідків [PERSON] та [PERSON] , наданими в судовому засіданні. Однак, надаючи правову оцінку свідченням свідка [PERSON] та [PERSON] про передачу синові грошових коштів на купівлю спірної квартири, суд зазначає, що свідчення свідків, за даних обставин, не можуть спростувати презумпцію спільної сумісної власності майна, оскільки, жодного договору дарування коштів від батьків на придбання житлової кватири відповідач суду не надав. І тільки кошти, які були б передані [PERSON] в дар могли б бути належним доказом у даній справі того факту, що у придбання спільного майна один із подружжя вклав особисті кошти. Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Великої Палати від 22 лютого 2022 року у справі № 642/8107/14-ц, яку вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Окрім того, суд зауважує, що факт передачі коштів або іншого майна родичем одного із членів сім`ї на купівлю або будівництво спільного майна в інтересах сім`ї не може свідчити про те, що ці кошти передано на особисті потреби лише комусь одному конкретному з подружжя. Вказаний висновок було здійснено КЦС/ВС у постанові від 15.02.2023 за результатами розгляду справи № 211/5539/17. Суд вважає за необхідним зауважити про розбіжність показів свідків [PERSON] та [PERSON] . Так, [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що грошові кошти, отримані ним від продажу його земельної ділянки у розмірі 100000,00 грн. свідок передав [PERSON] грошовим переказом через банківську карту приблизно у листопаді 2021 року. Жодного доказу в підтвердження факту грошового переказу стороною відповідача надано суду не було. Тоді як свідок [PERSON] пояснила, що грошові кошти в сумі 10000,00 дол. США, що були отриманні від продажу її земельної ділянки та [PERSON] вона передала засобами поштового переказу через відділення Нової пошти. Також, в рамках розгляду даної справи судом встановлено, що частину грошових коштів на придбання спірної квартири у розмірі 5000,00 дол. США, [PERSON] та [PERSON] отримали у борг від гр. [PERSON] . Суд зазначає, що матеріали справи не містять письмового доказу отримання в борг подружжям таких грошових коштів, оскільки як вбачається із пояснень учасників справи та показів свідка [PERSON] , наданих суду в судових засіданнях, такі грошові кошти були передано без укладення будь якого договору враховуючи дружні відносини між сторонами та свідком. Однак, враховуючи те, що сторона позивача, відповідача, а також свідок [PERSON] підтвердили факт отримання [PERSON] та [PERSON] у борг грошових коштів у розмірі 5000,00 грн. для придбання спільної житлової квартири, суд вважає доведеною дійсність даної обставини, яка потребує належної оцінки суду. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19). Також, ВП ВС у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 490/6024/16-ц зазначив, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Внаслідок укладення кредитного договору чи договору позики у подружжя виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. З огляду на те, що грошові кошти у розмірі 5000,00 дол. США від гр. [PERSON] були отримані в борг на придбання спільної квартири подружжя, тобто саме в інтересах сім`ї, а тому, такі кошти є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як було вже встановлено у рамках розгляду даної справи, спірна житлова квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана відповідачем [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу від 03.12.2021. Згідно п. 3.2 Договору, Покупець придбає вказану в договорі квартиру, що відчужується, під час перебування у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , на спільні сумісні кошти, в зв`язку з чим від неї отримано згоду від 03.12.2021 за реєстровим № 3736, на купівлю вказаної в договорі квартири, про що доведено до відома Продавця. Згода іншого з подружжя має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору. Відсутність згоди іншого з подружжя може мати наслідком, зокрема, визнання договору недійсним у разі недобросовісності контрагента іншого з подружжя. Суб`єкт, який надає згоду на укладення договору іншим з подружжя, не стає стороною договору. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з третьою особою права та інтереси того з подружжя, який надав згоду. Наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20)). У статті 65 СК України передбачено, зокрема, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Суд констатує, що згода дружини, чоловіка на розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. У випадку набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Саме цим обумовлена необхідність згоди іншого подружжя на набуття одним із подружжя майна у право спільної сумісної власності. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність. Вказаний висновок зроблено у постанові Об`єднаної палати КЦС/ВС від 03.06.2024 за результатами розгляду цивільної справи № 712/3590/22, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. З огляду вище викладене, беручи до уваги наявність письмової згоди [PERSON] на укладення [PERSON] договору купівлі-продажу житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , суд доходить обґрунтованого висновку, що придбання спірної квартири відбулось за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує факт придбання такого майна за спільні кошти подружжя та обидва з подружжя висловили свою волю щодо правового режиму спірної квартири. А тому, доходить до переконання, що спірна житлова квартира за адресою: [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався. Таким чином, придбавши спірне майно під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, відповідно до зазначених положень, а право кожної із сторін на рівну частку в майні презюмується. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких умов, враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини справи про те, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін та підлягає розподілу, суд вважає за необхідне поділити дане спільне майно колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою право власності на 1/2 частку спірного майна, залишивши таке у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved