Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

21 листопада 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] (дата народження [INFO] ) на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.03.2021 у розмірі 152 387,60 грн, що складається з: 140 720,14 грн заборгованості за тілом кредиту; 11 667,46 грн - заборгованості за простроченими відсотками, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.03.2021 Відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої отримав кредит у формі відновлюваної кредитної лінії (картка «Універсальна») зі встановленим кредитним лімітом, який у подальшому було збільшено до 150 000 грн, зі сплатою 42 % річних. Відповідач користувався кредитними коштами, однак належним чином зобов`язання не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість. 05.02.2025 сторони уклали додаткову угоду (через систему «Приват24»), якою змінено умови кредитування: встановлено невідновлювану кредитну лінію, процентну ставку 12 % річних та пільговий порядок погашення заборгованості. При цьому передбачено, що у разі прострочення понад 180 днів строк повернення кредиту вважається таким, що настав. У зв`язку з невиконанням зобов`язань станом на 20.10.2025 заборгованість становить 152 387,60 грн, з яких 140 720,14 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 667,46 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 листопада 2025 року дану позовну заяву було передано для розгляду судді Гринишиній А.А. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, судом 24 листопада 2025 року було отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 2037689, щодо зареєстрованого місце проживання (перебування) відповідача, відповідно до якої [PERSON] , зареєстрований в [ADDRESS] , з 14 листопада 2013 року. Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року постановлено відкрити провадження у даній цивільній справі, призначити справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановити сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Призначено по цивільній справі судове засідання, яке востаннє відкладено на 14 год. 00 хв. 31 березня 2026 року. Ухвалою суду від 31 березня 2026 року постановлено провести заочний розгляд цивільної справи за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач АТ "ПриватБанк" повноважного представника в судове засідання 31 березня 2026 року не направив, представником позивача за довіреністю Савицьким А.А., на адресу суду подано клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, підтримання позовних вимог, та згода на ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання по даній цивільній справі, в тому числі 31 березня 2026 року, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повернутими конвертами з рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, в яких відповідачу за встановленою судом адресою реєстрації місця проживання було направлено повістки про виклик до суду з відміткою відділення поштового зв`язку про невручення по причині відсутності адресата за вказаною адресою. При цьому суд враховує, що відповідно до положень п. 1, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності, достатності. На підставі наданих суду доказів встановлено, що 05.02.2025 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт споживчого кредиту, копія якого міститься в матеріалах справи. 05.03.2021 року відповідач власноруч підписав Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», чим приєднався до умов кредитування та погодив такі істотні умови договору: тип кредиту - відновлювана кредитна лінія з початковим кредитним лімітом до 50 000 грн, який у процесі користування було збільшено до 150 000 грн; тип кредитної картки «Універсальна»; строк кредитування 12 місяців із пролонгацією; процентна ставка 42,0 % річних; обов`язок щомісячної сплати мінімального платежу до останнього календарного дня місяця, наступного за місяцем здійснення витрат за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, але не менше 100 грн щомісячно, а у разі прострочення 10 % від суми заборгованості, але не менше 100 грн, починаючи з другого місяця прострочення; у разі неповернення кредиту у строк проценти від простроченої суми заборгованості в розмірі 60,0 % відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідач підписав власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». На підставі укладеного Договору відповідач отримав платіжний інструмент кредитну картку № [NUMBER] , строк дії 08/22, тип «Універсальна», що підтверджується випискою з рахунку. Надалі відповідач отримав додаткову кредитну картку № [NUMBER] , строк дії 10/27, тип «Універсальна». Згідно з випискою з рахунку відповідач користувався кредитним лімітом, здійснював операції за рахунком, що свідчить про набуття ним статусу держателя платіжного інструменту та власника рахунку відповідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою НБУ № 164 від 29.07.2022. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредитний ліміт та можливість користування кредитними коштами, що підтверджується матеріалами справи. Водночас відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином зобов`язання не виконав, своєчасно не здійснював обов`язкових платежів з погашення заборгованості за кредитом та процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з рахунку. Таким чином, відповідач порушив умови Договору та вимоги статей 509, 526, 629, 1054 ЦК України. 05.02.2025 року відповідач у системі самообслуговування «Приват24» за допомогою одноразового ідентифікатора (OTP-пароля) підписав Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Додаткову угоду № SAMDNWFC00045817251_01 до кредитного договору. Відповідно до Додаткової угоди сторони змінили умови кредитування, зокрема встановили невідновлювану кредитну лінію, строк кредитування 12 місяців із пролонгацією, але не більше 5 років із дати укладення угоди, процентну ставку 12,0 % річних, а також зменшили мінімальний платіж до 1 % від суми заборгованості, але не менше 100 грн щомісячно протягом перших шести місяців із подальшим збільшенням до 3 % щомісячно до повного погашення кредиту, чим були встановлені пільгові умови обслуговування. Пунктом 2 Додаткової угоди передбачено, що у разі порушення відповідачем зобов`язань із погашення заборгованості понад 180 днів строк повернення кредиту вважається таким, що настав на 180-й день з моменту виникнення прострочення, після чого відповідач зобов`язаний повернути кредит, проценти, неустойку та виконати інші зобов`язання в повному обсязі, що відповідає положенням статей 212, 611, 651 ЦК України. Згідно зі статтями 526, 527, 530, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, а їх невиконання або неналежне виконання є порушенням зобов`язання. У зв`язку з порушенням умов кредитного договору та з урахуванням здійснених платежів станом на 20.10.2025 року заборгованість відповідача становить 152 387,60 грн, з яких 140 720,14 грн - заборгованість за тілом кредиту та 11 667,46 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Таким чином, між сторонами виник спір щодо повернення вказаної суми заборгованості. Доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, які б спростовували зазначені розрахунки заборгованості, відповідач суду не надав. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями). З огляду на положення частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладена між сторонами угода визнається правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ч. ч. 2 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що двосторонні правочини є договорами, в яких погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до положень частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що статтею 204 ЦК України регламентована презумпція правомірності правочину. Так, відповідно до наведеної норми права правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Жодних судових рішень про визнання укладеного між сторонами правочину недійсним або встановлення його нікчемним суду не надано. Приписи статті 1054 Цивільного кодексу України передбачають, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами статті 530 ЦК України, обумовлено що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів не виконав, а доказів спростування розрахунку заборгованості суду не надав, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує, що відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень.

Outcome: approved