Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач ТОВ «Комфорт-Таун» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь суму заборгованості за договором оренди житлового приміщення у розмірі 33 064,52 грн., за житлово-комунальні послуги у розмірі 3 912,42 грн., пеню - 1 965,86 грн., інфляційні втрати - 20,36 грн., 3% річних - 45,91 грн., за порушення умов Договору оренди № 64/150523 від 15.05.2023 року, об`єктом якого є квартира [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що 15.05.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір оренди № 64/150523, відповідно до умов якого розмір місячної орендної плати складає 25 000,00 грн., без урахування плати за житлово-комунальні послуги, плата за які згідно Договору покладена на відповідача. 25.08.2023 року у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання щодо своєчасної сплати орендної плати, позивачем на адресу відповідача було надіслано письмове повідомлення про розірвання Договору оренди, та не зважаючи на розірвання Договору оренди, відповідач продовжував проживати та користуватися орендованим нерухомим майном, заборгованість перед позивачем у добровільному порядку не погашено, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 04 березня 2026 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Таун» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди та за житлово-комунальні послуги, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002 визначено, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежено законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Відповідно до чинного законодавства України досудове вирішення спорів не є обов`язковою стадією у розв`язанні правових конфліктів. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. Судом встановлено, що 15.05.2023 року між ТОВ «Комфорт-Таун» та [PERSON] укладено Договір оренди № 64/150523, за умовами якого орендодавець зобов`язався передати орендареві у строкове, платне користування, а орендар зобов`язалась прийняти у строкове, платне користування квартиру [ADDRESS] , та зобов`язався сплачувати орендодавцеві орендну плату. (а.с. 5-10) Відповідно до п. 3.1.3 Договору, сторони домовились, що розмір орендної плати за цим Договором складає 25 000,00 грн. без ПДВ за місяць. Відповідно до п. 6.1.2 Договору, у випадку неналежної або несвоєчасної сплати орендної плати, орендар зобов`язався сплатити орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день затримки платежу. Відповідно до п. 9.2., 9.2.1, 9.3 Договору, договір може бути розірваний достроково односторонньо за ініціативою орендодавця у випадку: прострочення більше ніж на 10 (десять) календарних днів сплати орендної плати, комунальних та експлуатаційних та інших платежів, що передбачені Договором. Орендодавець має право розірвати Жоговір на підставах, визначених п. 9.2 Договору, шляхом направлення орендареві відповідного повідомлення. Відповідно до п. 9.6. Договору, у випадку, якщо орендар не звільнить та не передасть орендоване майно у встановлені строки та залишиться в орендованому майні на період більш ніж на 3 (три) календарні дні після спливу строку дії цього Договору та/або дати, зазначеної у повідомленні орендодавця про розірвання даного Договору, без письмового погодження з орендодавцем, орендар зобов`язаний заплатити орендодавцю оренду плату (розраховану на щоденній основі) за кожен календарний день фактичного користування орендованим майном до моменту його звільнення відповідно до умов даного Договору, а також заплатити всі інші належні платежі за період такого фактичного користування. До моменту підписання відповідного Акту приймання-передавання орендованого майна орендарю нараховується орендна плата в повному обсязі та у загальному порядку відповідно до умов Договору, та орендар зобов`язаний сплачувати вартість комунальних послуг, експлуатаційних витрат за фактичний період знаходження майна в оренді. 15.05.2023 року орендодавець ТОВ «Комфорт-Таун» та орендар [PERSON] підписали Акт приймання-передавання орендованого майна по Договору оренди № 64/150523від 15.05.2023 року, відповідно до якого орендар прийняв у строкове платне користування квартиру [ADDRESS] , із переліченим обладнанням/інвентарем. (а.с. 11-13) 25.08.2023 року ТОВ «Комфорт-Таун» на адресу орендаря [PERSON] надіслано письмове повідомлення про розірвання Договору оренди № 64/150523від 15.05.2023 року, яке містить вимогу про погашення орендарем заборгованості по орендній платі в сумі 33 064,52 грн., за житлово-комунальні послуги - 3 459,92 грн., за абонентське обслуговування - 52,04 грн., за холодне водопостачання 400,45 грн. (а.с. 15, 16) Відповідно до ч. 1 ст. 810 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі. (ч. 1 ст. 811 Цивільного кодексу України) Згідно положення статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 820 Цивільного кодексу України, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. (ч. 1 ст. 631, ч. 1 ст. 821 Цивільного кодексу України) За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Як убачається з матеріалів справи, предмет спору ставить вимога позивача про стягнення з орендаря відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Комфорт-Таун» заборгованості за договором оренди у розмірі 33 064,52 грн., за житлово-комунальні послуги у розмірі 3 912,42 грн., пеню - 1 965,86 грн., інфляційні втрати - 20,36 грн., 3% річних - 45,91 грн., у зв`язку із порушенням умов Договору оренди № 64/150523 від 15.05.2023 року, об`єктом якого є квартира [ADDRESS] , щодо своєчасного здійснення орендної плати та інших платежів. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності,

Outcome: approved