Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] 27.05.2019 року був укладений кредитний договір № Z06.21847.005306753. 17.11.2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором № Z06.21847.005306753 від 27.05.2019 року в сумі 90 130,83 грн., з яких 33 653,77 грн. заборгованість за основним боргом, 24 636,34 грн. заборгованість за процентами, 31 840,72 грн. заборгованість за комісіями. Всі нарахування здійснювались первісним кредитором станом на день відступлення права вимоги. Оскільки відповідач не виконує своїх обов`язків щодо повернення кредиту, сплати процентів та комісії, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості за кредитним договором. В тексті позовної заяви представник позивача просив розглядати справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Позов надійшов до суду 25.12.2025 року. 29.12.2025 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору кредиту та страхування № Z06.21847.005306753 від 27.05.2019 року; копію паспорту споживчого кредиту від 27.05.2019 року додатком; копії ордерів-розпоряджень від 27.05.2019 року; копію повідомлення про зміну реквізитів рахунків від 27.05.2019 року; копію виписки з рахунку від 17.11.2023 року; копію довідки-розрахунку заборгованості станом на 17.11.2023 року; копію договору факторингу № 17112023 від 17.11.2023 року; копію платіжної інструкції від 20.11.2023 року; копію реєстру боржників №2 від 17.11.2023 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 27.05.2019 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір кредиту та страхування № Z06.21847.005306753, за яким кредитор надав відповідачу кредит в сумі 34 000 грн., включаючи оплату страхового внеску, строком на 36 місяців до 27.05.2022 року, з умовою сплати процентів в розмірі 21,99 % річних від залишкової суми кредиту. Позичальник щомісячно мав оплачувати послуги в розмірі 2,50% від початкової суми кредиту за обслуговування кредитної заборгованості. В розділі 5 паспорту споживчого кредиту, який є додатком № 1 до вказаного договору ця оплата зазначена як платежі за додаткові та супутні послуги «Інші послуги банку». 17.11.2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором № Z06.21847.005306753 від 27.05.2019 року. Відповідно до розрахунку боргу АТ «Ідея Банк», наданому позивачем, станом 17.11.2023 року заборгованість відповідача перед ним становить 90 130,83 грн., з яких 33 653,77 грн. заборгованість за основним боргом, 24 636,34 грн. заборгованість за процентами, 31 840,72 грн. заборгованість за комісіями. Згідно із ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Так, позивач, надавши суду документи первісного кредитора (копії банківських ордерів-розпоряджень, виписку з банківського рахунку), копію договору факторингу, витяг з реєстру боржників та платіжну інструкцію щодо здійснення оплати за договором, підтвердив як факт укладення кредитного договору і наявність заборгованості відповідача, так і перехід до нього вимоги за цим договором. Проте, з урахуванням встановлених обставин, суд не погоджується з розміром заявленої до стягнення заборгованості та її структурою. Так, відповідно до п. 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Отже, Закон України «Про споживче кредитування» надає банкам право встановлювати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Так, у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення п. 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Між тим, АТ «Ідея Банк» в договорі № Z06.21847.005306753 від 27.05.2019 року не зазначено переліку додаткових та супутніх, інших банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна плата. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх первісним кредитором з позичальником при укладенні договору, положення п. 1.5 договору кредиту та страхування № Z06.21847.005306753 від 27.05.2019 року щодо встановлення плати за щомісячне обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 31 840,72 грн. комісії, яка нарахована, як плата за обслуговування кредитної заборгованості, є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 58 290,11 грн., з яких 33 653,77 грн. заборгованість за основним боргом, 24 636,34 грн. заборгованість за процентами. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором № Z06.21847.005306753 від 27.05.2019 року в сумі 58 290,11 грн. Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 65 %, тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1968,20 грн. (3028 грн. х 65 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial