Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 27.02.2025 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] (надалі Відповідач) укладено кредитний договір (оферти) № 27.02.2025 - 100001873 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором . ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 5000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника. 11.03.2025 року між Кредитодавцем та [PERSON] було укладено додатковий договір за яким останній отримав додаткові кошти в розмірі 2900 грн. 00 коп. В порушення умов договору [PERSON] зобов`язання за ним належним чином не виконувала, внаслідок чого на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 20860 грн., що складається з: Тіла кредиту - 7900 грн. Процентів - 8295 грн. Додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 790 грн. Неустойки - 3875 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в окремо наданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив не подав, поважні причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до такого висновку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» 23.07.2025 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір № 27.02.2025 - 100001873 про надання кредиту. 23.07.2025 року [PERSON] , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 27.02.2025 - 100001873 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону позичальника (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 23.07.2025 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР та [PERSON] було укладено Договір № 27.02.2025 - 100001873 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на її поточний рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач у відповідності до умов кредитного договору повинен щомісяця в строки, визначені Правилами здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітній місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитом, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітній період у разі порушення строків сплати заборгованості. Позивач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, однак відповідач в порушення умов договору зобов`язання за ним належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість за Договором № 27.02.2025 - 100001873 про надання кредиту, в розмірі 20860 грн., що складається з: Тіла кредиту - 7900 грн. Процентів - 8295 грн. Додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 790 грн. Неустойки - 3875 грн. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і, відповідно до розрахунку наданого позивачем та перепровіреного в судовому засіданні, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 16985,00 грн., що складається з суми заборгованості по тілу кредиту, нарахованим відсоткам, комісії (за обслуговування кредитної заборгованості ) за мінусом суми заборгованості по неустойці в розмірі 3875,00 грн., яка підлягає списанню, оскільки нарахована за період з 24 лютого 2022 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями частин першої та другої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Платіжною інструкцією від 16.12.2025 року № СЦ00062379 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 2422,40 грн. Оскільки судом позов задоволено частково, на 81,42 % з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1972,32 грн. (2422,40 х 81,42 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial