Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-14 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Новий Колектор» - Котова С.М. звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 0710-7792 від 28.05.2021 року в розмірі 27 000,00 грн, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.05.2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0710-7792, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у розмірі 9 000,00 грн, строком на 99 календарних днів за процентною ставкою 2,5 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом. В подальшому, ТОВ «Укр Кредит Фінанас» уклало договір відступлення прав вимоги № УКФ-261224-2, яким передало право вимоги за кредитним договором ТОВ «Новий Колектор». В свою чергу позивачем на адресу відповідачки направлено повідомлення про відступлення права вимоги за договором факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024 року, а також вимога про сплату заборгованості. Відповідачка свої зобов`язання не виконала у зв`язку з чим, станом на 19.11.2025 року утворилась заборгованість у сумі 27 000,00 грн, з яких: 9 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 18 000,00 грн заборгованість за відсотками. Оскільки відповідачка в добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, тому ТОВ «Новий Колектор» вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2026 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Крім того, зобов`язано АТ «Перший Український Міжнародний Банк» надати інформацію:чи емітувалась (видавалась) банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , а також про рух коштів по банківському рахунку № [NUMBER] за 28.05.2021 рік. 24 лютого 2026 року на адресу суду надійшов відзив від відповідачки, в якому вона не заперечує проти задоволення позову в частині основної суми заборгованості за кредитним договором, однак просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків. Відповідачка посилаючись на ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», зазначає, що звільнена від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом та неустойки, а кредитні установи під час дії особливого періоду не мають права нараховувати відсотки, а у випадку їх нарахування зобов`язання їх списати. Крім того, відповідачка звертає увагу суду, що наявна в матеріалах справи таблиця обчислення загальної вартості кредиту містить розбіжності щодо загальної суми заборгованості, яка складає згідно цієї ж таблиці в розмірі 31 275,00 грн, в позовній заяві позивач просить стягнути 27 000,00 грн. 02 березня 2026 на електронну пошту суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача Котової С.М., у якій представник звертає увагу, що положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» не може бути застосований до даних правовідносин, оскільки вказаний Закон набрав чинності 18.05.2024 року. Водночас кредитній договір № 0710-7792 був укладений 28.05.2021 року, а проценти за кредитним договором нараховувались до 20.08.2021 року. Крім того, під час строку дії кредитного договору відповідачка не перебувала у шлюбі, а отже мати пільги зі сплати процентів як дружина військовослужбовця не може, оскільки такі пільги не були на той час передбачені законодавством. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2026 року судове засідання відкладено. Судове засідання призначене на 18 березня 2026 року на 11-30 годину не здійснювалось, у зв`язку із перебуванням судді у відпустці. Інших заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило. В судове засідання призначене на 15 квітня 2026 року на 11-00 годину представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить розглядати справу за відсутності представника ТОВ «Новий Колектор». В судове засідання призначене на 15 квітня 2026 року на 11-00 годину відповідачка та її представник не з?явилися, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Від представника відповідачки - адвоката Зачепіло З.Я. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі відповідачки. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 28.05.2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 0710-7792. Договір підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (номер пароля) А489/а.с.15-17/. Розділом 2 Договору сторонами узгоджено наступні умови: - розмір кредитного ліміту становить 9 000,00 грн; - розмір процентів за користування кредитом: 2,5% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом (стандартна ставка). Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику кредиту до моменту повернення кредиту кредитодавцю шляхом перерахування кредиту на рахунок кредитодавця, зазначений у договорі. У випадках, визначених цим договором позичальник може скористатися правом отримання зниженої процентної ставки у розмірі 2% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом; - заявлений строк користування кредитом становить 21 календарний день з дня отримання кредиту; - реальна річна процентна ставка: 180 675 %; - орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору становить : 27 000 грн та включає в себе: суму кредиту, проценти за користування кредитом в розмірі 18 000,00 грн. Положеннями п. 3.6. кредитного договору визначено, що сума процентів до сплати в останній календарний день заявленого строку у разі використання позичальником права користування за пільговою та/або зниженою процентною ставкою, складає: 3 780,00 грн. У разі користування позичальником кредитом у заявлений строк за стандартною процентною ставкою, сума процентів до сплати 4 725,00 грн. Згідно п. 6.6. договору строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику становить 99 календарних днів з моменту перерахування кредиту. Укладаючи цей кредитний договір позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується дотримуватись всіх положень цього договору, текст якого розміщено на сайті кредитодавця (https://creditkasa.ua). Факт перерахування грошових коштів за договором в розмірі 9 000,00 грн підтверджується довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс», за якою, 28.05.2021 року через систему платежів «LIQPAY» на картку позичальника № [NUMBER] , були перераховані грошові кошти у розмірі 9 000,00 грн /а.с.14/. 26.12.2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанас» та ТОВ «Новий Колектор» уклали договір факторингу №УКФ-261224-2, згідно з умовами якого ТОВ «Укр Кредит Фінанас» відступило право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 0710-7792 /а.с.28-31/. Згідно реєстру боржників № 1 від 26.12.2024 року, ТОВ «Новий Колектор» набуло право грошової вимоги до відповідачки у розмірі 27 000,00 грн, з яких: 9 000,00 грн - заборгованість за кредитом та 18 000,00 грн - заборгованість за процентами /а.с.36-37/. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, [PERSON] станом на 26.12.2024 року має заборгованість за кредитним договором у сумі 27 000,00 грн, з яких: 9 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 18 000,00 грн - заборгованість за відсотками /а.с.38-51/. Відповідно до листа АТ «Перший Український Міжнародний Банк» від 10.03.2026 № КНО-07.8.5/3676БТ, на ім`я [PERSON] банком було емітовано карту № [NUMBER] та відкрито на неї відповідний банківський рахунок /а.с.96-98/. Відповідачка скористалася своїм процесуальним правом та надала до суду відзив на позовну заяву, у якому частково визнала позовні вимоги, зокрема в частині стягнення основної суми кредиту. В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону Україну «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15). Таким чином, якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором не виконала, у передбачений у договорі строк кошти не повернула, а тому сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Щодо позовної вимоги в частині стягнення процентів у розмірі 18 000,00 грн, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до п. 6.6. договору строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику становить 99 календарних днів з моменту перерахування кредиту. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, проценти за користування кредитом були нараховані відповідачці по 20.08.2021 року включно, тобто за 85 календарних днів, що відповідає умовам договору. Розмір боргу за процентами складає 18 000,00 грн. При цьому, суд зауважує, що з 28.05.2021 року по 17.06.2021 року (включно) нарахування процентів протягом заявленого строку відбувалось за зниженою процентною ставкою 2% відповідно до пункту 2.4. договору. З 18.06.2021 року по 20.08.2021 року (включно) застосовано стандартну процентну ставку 2,5%. Отже, кредитодавцем нараховано проценти навіть у меншому розмірі, ніж сторони обумовили у кредитному договорі від 28.05.2021 року (85 календарних днів замість 99 календарних днів). Щодо доводів представника відповідачки про відсутність підстав для стягнення відсотків за кредитним договором, як з дружини військовослужбовця, суд зазначає наступне. Згідно з чинною редакцією ч. 15 ст. 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Однак, ці положення внесені до Закону № 2011-ХІІ згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року. На час виникнення спірних правовідносин, а саме, 28 травня 2021 року ч. 15 ст. 14 Закону №2011-ХІІ була викладена в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Відповідно до розрахунку заборгованостей первісного кредитора, відсотки за договором від 28.05.2021 № 0710-7792 нараховувались з 28.05.2021 по 20.08.2021 рік (включно). В той період відповідачка не мала статусу дружини військовослужбовця і редакція закону, яка діяла на час укладення кредитних договорів не передбачала пільги для членів сім`ї військовослужбовця. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що на відповідачку не поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», оскільки такі пільги для дружин військовослужбовців були запроваджені Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024, а кредитний договір укладений 28.05.2021, відсотки відповідачці нараховані до 20.08.2021 року. Посилання представника відповідачки на розбіжності між сумою заборгованості, зазначеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту, та іншими документами у матеріалах справи не приймаються судом до уваги, оскільки згідно із принципом диспозитивності суд розглядає справу в межах заявлених вимог та поданих сторонами доказів. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачкою надано не було. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача суму судового збору в розмірі 2 622,40 грн.

Outcome: approved