Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача В листопаді 2025 року адвокат Падучак І.І. від імені [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обгрунтована тим, що позивачка з 12 лютого 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі народилося четверо дітей, які є малолітніми. Підставою для розірвання шлюбу зазначає те, що вони як подружжя спільно не проживають близько трьох років, не ведуть спільного господарства, між ними відсутні взаєморозуміння, повага, підтримка. Оскільки шлюб носить формальний характер, просила його розірвати, а судові витрати залишити за нею. Відповідач [PERSON] не подав відзив на позовну заяву. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві . В доповнення до обставин зазначених в позовній заяві позивачка пояснила, що вони тривалий час не підтримують подружніх відносин, чоловік не приділяє достатнього часу вихованню та утриманню дітей, примирення не можливе, а тому просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він не згідний на розірвання шлюбу, оскільки бажає зберегти шлюб, однак розуміє, що примушувати дружину до шлюбу не можна. Щодо ненадання коштів на утримання дітей, то вказана обставина не відповідає дійсності, оскільки щомісяця надає кошти в розмірі приблизно 20 000,00 грн. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін в судове засідання. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2025 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] та надано подружжю строк для примирення тривалістю 6 місяців. 29 січня 2026 року позивачка [PERSON] подала заяву про поновлення провадження у справі, в якій зазначила, що відповідач не вчиняє жодних дій, спрямованих на збереження сім`ї, зокрема, не приймає участі у вихованні та утриманні дітей. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2026 року поновлено провадження та справу призначено до судового розгляду. Фактичні обставини справи [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 12 лютого 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, про що складено актовий запис за № 2. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 12 лютого 2010 року ( а.с. 9 ). [PERSON] та [PERSON] є батьками чотирьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей та актовими записами про їх народження ( а.с.10-13, 17-23 ). Позивачка зазначає, що тривалий час вона з відповідачем не ведуть спільне господарство та не підтримують подружніх відносин. Отже між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який позивачка, враховуючи наявність малолітніх дітей не може розірвати в позасудовому порядку. Застосовані норми права та висновки суду за результатами розгляду справи У статті 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з частиною третьою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. В частині першій статті 110 СК України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом вживалися заходи для примирення подружжя з метою збереження сім`ї, однак примирення не відбулося. Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" дав судам роз`яснення, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначені підстави для розірвання шлюбу, зокрема те, що подружжя спільного господарства не веде, не підтримує подружніх відносин, враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає примирення з відповідачем неможливим, тому суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечило б її інтересам, а відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка бажає залишите прізвище [PERSON] , тому суд після розірвання шлюбу залишає за нею, для подальшого іменування набуте у шлюбі прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням думки позивачки суд залишає судові витрати за нею.

Outcome: approved