Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до АТ КБ «Приват Банк», про зобов`язання вчинити дії у якому просила: стягнути з АТ КБ «Приват Банк» грошові кошти в розмірі 26 723,55 грн.; зобов?язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок кредитних коштів на картковому рахунку [NUMBER] платіжної картки Універсальна Голд № [NUMBER] до стану, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій 16.12.2024 року, шляхом повернення кредитних коштів у розмірі 21 000 грн.; зобов`язати АТ КБ «Приват Банк» скасувати за картковим рахунком [NUMBER] платіжної картки Універсальна Голд № [NUMBER] будь-яку заборгованість за використаним кредитним лімітом з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій, що утворилися внаслідок несанкціонованих операцій 16.12.2024 року; стягнути з АТ КБ «Приват Банк» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.; покласти на АТ КБ «Приват Банк» судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що АТ КБ «ПриватБанк» на її ім`я випущені дві платіжні картки Універсальна Голд № [NUMBER] (картковий рахунок [NUMBER] ) та № [NUMBER] (картковий рахунок [NUMBER] ). Станом на 16.12.2024 року на картковому рахунку платіжної картки № [NUMBER] знаходилося 12 273,55 грн. власних грошових коштів позивача та 21 000,00 грн. кредитних коштів. На картковому рахунку платіжної картки № [NUMBER] грошові кошти були відсутні. Позивач зазначає, що близько 16 год. 25 хв. 16.12.2024 року на її телефонний номер [NUMBER] , до якого прив`язані обидві платіжні картки, стали надходити смс-повідомлення про списання грошових коштів. Позивач вказує, що в цей час також, отримала телефонний дзвінок від відповідача на її номер мобільного телефону, де віртуальний оператор запитав, чи підтверджує вона переказ грошових коштів, на що вона відмовила у підтвердженні переказу. Для унеможливлення подальшого незаконного списання грошових коштів шахраями позивач в мобільному додатку «Приват24» заблокувала платіжну картку та повідомила про шахрайські дії. Разом з тим, позивач зазначає, що здійснити будь-які інші дії не змогла, так як їй обмежили вхід в особистий кабінет мобільного додатку «Приват24». Після вказаних дій, позивач зателефонувала на телефон підтримки клієнтів відповідача і повідомила оператора про незаконне здійснення списання грошових коштів з карткового рахунку. Оператор відповідача відповіла, що за її номером мобільного телефону, до якого прив`язані платіжні картки, програма вказує, що позивач не являється клієнтом відповідача. Лише після неодноразових повторних звернень на телефон підтримки клієнтів відповідача та проходження відеоверифікації, в той же день, 16 грудня 2024 року, близько 22 год., відповідач надав доступ до особистого кабінету «Приват24». Таким чином, ознайомившись з операціями по платіжним картам позивач встановила, що з її карткового рахунку платіжної картки № [NUMBER] : 1) було здійснено три списання грошових коштів на незнайому їй платіжну картку № [NUMBER] , а саме 1105,50 грн., 9145,50 грн. та 7939,50 грн., всього на загальну суму 18 190,50 грн.; 2) було здійснено два незаконні списання на її другу платіжну карту № [NUMBER] , а саме 9181,00 грн. та 8240,00 грн., всього на загальну суму 17 421,00 грн., потім з карткового рахунку платіжної картки позивача № [NUMBER] було здійснено незаконне списання на незнайому позивачу платіжну картку № [NUMBER] на суму 8 542,50 грн. Позивач вказує, що всього з карткових рахунків двох її платіжних карток незаконно списанні грошових коштів, включаючи особисті та кредитні грошові кошти, на незнайому їй платіжну картку № [NUMBER] на загальну суму 26 733,00 грн. (1105,50 грн. + 9145,50 грн. + 7939,50 грн. + 8542,50 грн.). Позивач зазначає, що 16.12.2024 року знаходилася за кордоном і не мала можливості подати до поліції заяву про шахрайські дії та вчинене кримінальне правопорушення, а тому доручила представляти її інтереси адвокату, який в свою чергу подав заяву про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі якої 17.12.2024 року слідчим СВ Дубенського районного відділу поліції ГУ НП в Рівненській області Ткачуком О.В. було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 4 ст. 190 КК України та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12024181040000792. Позивач наголошує, що платіжні картки [NUMBER] та [NUMBER] постійно знаходились у неї, у користування їх нікому не передавала, не втрачала, ПІН-коди, логіни, паролі не розголошувала. При проведенні оплат з платіжних карток постійно користувалась виключно Рау Pass без використання пароля, а тільки Face ID. Мобільний телефон чи сім-картку, до яких прив`язані платіжні картки, не передавала і не втрачала. 16.12.2024 року будь-яких платіжних доручень чи розпоряджень не складала ні в паперовому вигляді, ні в електронному вигляді з використанням мобільного додатку, або будь-якої іншої клієнтської системи відповідача. Вказує, що виконала всі необхідні дії щодо своєчасного повідомлення відповідача про незаконне списання коштів та щодо блокування платіжних карток, а також щодо своєчасного повідомлення поліції про вчинене кримінальне правопорушення. При особистому зверненні у відділення АТ КБ «ПриватБанк» щодо повернення незаконного списаних грошових коштів [PERSON] відмовили і попередили, що якщо вона не поверне кредитні кошти, це буде розглядатися як заборгованість за використаним кредитним лімітом з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій. За таких обставин позивач була вимушена за рахунок власних грошових коштів погасити так звану кредитну заборгованість, заподіяну шахраями, у розмірі 14 450,00 грн. (двома платежами на 6000,00 грн. і 8450,00 грн.). Таким чином, позивач вважає, що списання грошових коштів з карткових рахунків за платіжними картками відбулося поза її волею, за ініціативою інших осіб внаслідок недозволених платіжних операцій та за відсутності поінформованості відповідачем про проведення операцій про списанню грошових коштів з карткових рахунків платіжних карток. Відповідно, позивач вважає, що її вини в незаконних списаннях коштів з карткових рахунків немає, а тому просить про задоволення позовних вимог. 21.03.2025 року від представника відповідача надійшов відзив, у якому представник відповідача повністю заперечує проти заявлених позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію тим, що логами авторизацій у акаунті [NUMBER] П24 клієнта [PERSON] , встановлено наступне: входи в особистий кабінет П24 були з двох пристроїв та ІР-адрес: -PHONE [NUMBER] | REDMI ANDROID [NUMBER], ІР - [NUMBER] lifecell -IPHONE16,2 [NUMBER] , ІР - [NUMBER] Ooredoo Maldives. Оскаржувані клієнтом [PERSON] , ІПН [NUMBER] операції по картках [NUMBER] та [NUMBER] здійснювались у особистому кабінеті [NUMBER] застосунку П24 16.12.2024 з 16:24:18 по 16:27:30. Вказують, що ніяких звернень до банку клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] щодо сумнівних авторизацій, змін паролю в особистий кабінет П24 тощо не було. Зазначають, що зміна паролю в П24 клієнта відбулася з використанням конфіденційної інформації по карті [NUMBER], яка знаходилась на руках у клієнта та pin-коду до неї. Отже, бездіяльність по захисту своїх грошей, а також дії та бездіяльність позивача по захисту власних персональних даних та власного мобільного фінансового телефону/ смартфону і несвоєчасне блокування карток, стали у сукупності причиною того, що були списані її власні та кредитні кошти на картках. У судовому засіданні позивач та представники позивача просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала вказуючи про їх безпідставність. Вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», останнім випущені на ім`я позивача дві платіжні картки Універсальна Голд № [NUMBER] (картковий рахунок [NUMBER] ) та № [NUMBER] (картковий рахунок [NUMBER] ). Судом встановлено, що станом на 16.12.2024 року на картковому рахунку платіжної картки № [NUMBER] знаходилося 12 273,55 грн. власних грошових коштів позивача та 21 000,00 грн. кредитних коштів. На картковому рахунку платіжної картки № [NUMBER] грошові кошти були відсутні. 16.12.2024 року з картки [PERSON] № [NUMBER] відбулись три списання: 16/12/2024 16:24:18 - 1105,50 грн., 16/12/2024 16:24:54 - 9145,50 грн., 16/12/2024 16:25:31 - 7939,50 грн. на незнайому їй картку № [NUMBER] та з картки № [NUMBER] на карту клієнта № [NUMBER] , 16/12/2024 16:26:48 - 9181,00 грн., і 16/12/2024 16:28:00 - 8240,00 грн., а потім на незнайому картку № [NUMBER] , 16/12/2024 16:27:30 - 8542,50 грн. В ході проведення перевірки банком встановлено, що кошти через застосунок Приват24 (далі -П24) виведені на картку № [NUMBER] (емітована TASCOMBANK). В АТМ, ТСО, еквайринговій мережі авторизацій картки № [NUMBER] не зафіксовано. Відповідно до наданої банком інформації, оскаржувані клієнтом [PERSON] , операції по картках № [NUMBER] та № [NUMBER] здійснювались у особистому кабінеті [NUMBER] застосунку П24 1) 16.12.2024 з 16:24:18 по 16:27:30. 2024-12-16 о 16:21:02 авторизація з пристрою PHONE [NUMBER] | REDMI ANDROID [NUMBER], ІР - [NUMBER] lifecell 2) авторизації з пристрою IPHONE16,2 IOS [NUMBER], ІР - [NUMBER] Ooredoo Maldives. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги»: автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг; неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про платіжні послуги», надавачі платіжних послуг, визначені в пункті 9 частини першої статті 10 цього Закону, зобов`язані здійснювати ідентифікацію та верифікацію користувачів відповідно до вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Відповідно до ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги», користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Частиною 1 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Пунктами 146, 147 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29.07.2022 № 164, власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При оцінці доказів суд враховує такі правові позиції Верховного Суду у аналогічних категоріях справ. У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, на зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину [PERSON] як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки [PERSON] спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що [PERSON] втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді. Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі № 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що [PERSON] ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що [PERSON] своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій [PERSON] по кредитній картці № [NUMBER] на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки [PERSON] № [NUMBER] , у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON], не є підставою для відмови у задоволенні позову». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23) зроблено висновок, що «при відмові у задоволенні позову апеляційний суд вважав, що спірні операції позивачем вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, який дозволяє безконтактне зняття готівки за допомогою засобів ідентифікації (паролі, QR-код, у тому числі сформований за допомогою системи інтернет-банкінгу, CVV/CVC-кодів, тощо), без розголошення яких інша особа, навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з його рахунку. Апеляційний суд вказав, що невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі Інтернет, і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (пункт 2.1.4.12.3. Умов), а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування; суд першої інстанції встановив, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; [PERSON] як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20 (провадження № 61-4665св22) зазначено, що «апеляційний суд вважав, що клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з фізичним пред`явленням його карти. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Позивачем [PERSON] не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують порушення його прав діями банку, отже, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові». Надаючи оцінку зібраним у справі доказам суд зазначає наступне. Згідно відповіді відповідача на вимогу позивача про повернення незаконно списаних грошових коштів та заявки, яка додана до відзиву на позов вбачається, що платіжна картка позивача № [NUMBER] була заблокована 16.12.2024р. в 16:26:04., що підтверджує те, що позивач своєчасно заблокувала свою платіжну картку. При цьому, при заблокованій платіжній картці [NUMBER] в 16:26:48 відбулись списання на суму 9 181,00 грн., а в 16:28:00 ще одне на суму 8 240,00 грн., всього на загальну суму 17 421,00 грн. Спростувань списання (переведення) коштів при заблокованому картковому рахунках позивача представником відповідача не надано. Представником відповідача не надано пояснень щодо суперечної у відзиві інформації про входи позивача в особистий кабінет Приват24 з двох пристроїв та IP-адрес, оскільки з наданих позивачем документів з кримінального провадження вбачається, що входи в особистий кабінет Приват24 позивача були не з двох ІР-адрес, а з чотирьох ІР-адрес, а саме: 15.12.2024 в 13:39:30 та 16:08:15 ІР-адрес - Мальдіви; 15.12.2024 в 19:11:25 IP-адрес - Київська область; 16.12.2024 в 16:21:02 IP-адрес - Одеська область; 16.12.2024 в 16:31:27 ІР-адрес - Чернігівська область. Також позивач зазначає, що і 16.12.2024 р. і в даний час вона користується [NUMBER] , а не IPHONE16,2 чи PHONE [NUMBER]/REDMI ANDROID. Водночас, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що позивач сприяла здійсненню незаконних транзакцій, передала дані своєї платіжної картки іншим особам, також доказів на підтвердження того, що позивачка переходила за іншими посиланням, що посилання є шахрайським, що у разі виконання таких дій були передані дані платіжної картки, які саме та яким чином. У матеріалах справи відсутні докази, які доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Оскільки, саме відповідач як надавач платіжних послуг зобов`язаний вживати розумних заходів безпеки щодо виконуваних платіжних операцій та збереження грошових коштів на рахунку клієнта. Таким чином суд вважає, що дослідженими доказами у сукупності доведено безпідставність операцій здійснених 16.12.2024 року з платіжної картки Універсальна Голд № [NUMBER] (картковий рахунок [NUMBER] ) на суму 35 611 грн. 50 коп., з яких три списання 1105,50 грн., 9145,50 грн. 7939,50 грн. на незнайому картку № [NUMBER] та 9181,00 грн. і 8240,00 грн. на карту клієнта № [NUMBER] - з якої лише одне списання на суму 8 542 грн. 50 коп. відбулося на незнайому картку № [NUMBER] . На підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, несанкціоноване списання грошових коштів з рахунків позивача, приходить висновку про наявність правових підстав для відшкодування АТ КБ «ПриватБанк» позивачу суми некоректно виконаних 16.12.2024 року платіжних операцій та відновлення залишку коштів на картці Універсальна Голд № [NUMBER] (картковий рахунок [NUMBER] ) до того стану, у якому він був перед виконанням несанкціонованих операцій, однак із врахуванням різниці коштів, які були переведені і залишені на картці клієнта Універсальна Голд № [NUMBER] (картковий рахунок [NUMBER] ), оскільки кошти за несанкціонованими переводами зараховані на останню в більшому розмірі ніж списані у результаті несанкціонованих операцій із неї. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приймаючи рішення у даній справі суд звертає увагу позивача, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження нарахування АТ КБ «ПриватБанк» будь-якої заборгованості за використаним кредитним лімітом з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій внаслідок несанкціонованих операцій 16.12.2024 року за картковим рахунком [NUMBER] платіжної картки Універсальна Голд № [NUMBER] , що виключає можливість зобов`язання банку її скасування. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95" Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості . Як вказує [PERSON] у зв`язку з відмовою АТ КБ «ПриватБанк» в добровільному порядку відшкодувати завданий збиток та необхідністю підготовки вимог до суду їй заподіяно моральну шкоду. [PERSON] загальну суму завданої діями АТ КБ «ПриватБанк» моральної шкоди оцінює в 50 000 грн. Разом з тим, позивач не обґрунтувала зазначену оцінку моральної шкоди так як в судовому засіданні не надала жодних доказів щодо характеру та обсягу страждань, яких зазнала, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1211 грн. 20 коп. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн. є завищеним, неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. У зв`язку з чим суд вважає правильним та доцільним стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial