Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2001868525 від 27.05.2013 року у розмірі 45 909,7 грн, судового збору у розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.05.2013 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 2001868525, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 31 300,00 грн. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин, внаслідок чого 15.03.2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений Договір факторингу №15/03/24, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2001868525 від 27.05.2013 року. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою, що становить 45 909,7 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 31 838,2 грн; заборгованість за відсотками становить 14 071,5 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 16.02.2026 року зазначену позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю ст. 177 ЦПК України. Позивачу надано строк для усунення недоліків. 19.02.2026 року від представника позивача до суду надійшла заява, відповідно до якої остання усунула всі недоліки зазначені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Харкова від 16.02.2026 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 24.02.2026 року відкрито провадження в цивільній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явилася, про наявність поважних причин своєї неявки в суд не повідомила, заяви про відкладення судового засідання відповідач не надала, відзиву на позов не направила. Оскільки позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, а відповідач по справі була належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи, не з`явилася до суду та не повідомила про поважність такої неявки, відзиву на позов не надала, суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що 15.12.2012 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 2001868525, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання товару у продавця 1: 5 680,00 грн, загальна сума кредиту 5 396,00 грн, строком на 24 міс, розмір процентної ставки 0,01 % річних. Згідно з п.1.2.1 Договору для придбання товару та послуг кредитор надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов кредитного договору та Правил кредитування, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені кредитним договором та Графіком платежів, що є Додатком №1 та невід`ємною частиною договору, а також виконувати умови кредитного договору. Положеннями розділу 2 Договору визначено, що банк та позичальник також підтверджують факт укладення між ними договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток на підставі правил користування кредитною карткою MasterCard Standart. Визначено, що за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та прийняттям банком позитивного рішення щодо надання держателю кредиту, банк відкриває держателю картковий рахунок в гривнях та випускає кредитну картку типу MasterCard Standart, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання кредитної картки (п.2.2.1.). При цьому, положеннями розділу 2 даного Договору визначено, що за користування кредитом, в тому числі й простроченим кредитом та овердрафтом, банк нараховує проценти в розмір встановленому Тарифами банку та на дату укладення договору розмір процентів становить 2,49 % на місяць по операціях розрахунків карткою за товари, послуги та в мережі Інтернет, та 3,49 % на місяць по операціях зі зняття готівки в банкоматах, пунктах видачі готівки. У разі виникнення несанкціонованого овердрафту відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,15 відсотків за день. За користування кредитом, наданим держателю протягом розрахункового циклу, держателю встановлюється пільговий період користування кредитом, тривалість якого визначається правилами, а розмір процентів впродовж пільгового періоду становить 0,01 відсотків річних (п. 2.9). Відповідно до п.п. 2.4., 2.5. Договору розмір кредитного ліміту становить 1 000,00 грн. В будь-який час час строку дії цього Договору банк має право змінити розмір кредитного ліміту без зазначення причин такої зміни. Строк дії кредитної лінії становить 3 роки з моменту підписання банком і позичальником цього Договору. Банк має право змінити строк дії кредитної лінії в односторонньому порядку. 15.12.2012 року відповідач підписала Графік платежів, що є Додатком № 1 до кредитного договору, в якому зазначені дата платежу, сума платежу за розрахунковий період, проценти за користування кредитом, комісія. В матеріалах справи міститься опитувальний лист від 15.12.2012 року, згода-дозвіл на обробку персональних даних [PERSON] від 15.12.2012 року, інформаційний листок Умови кредитування по продукту «Оптимальний» від 15.12.2012 року. Відповідно до товарного чеку від 15.12.2012 року ФОП [PERSON] відповідачем сплачено аванс за холодильник «Samsung RL 46SBSW» та пилосос «Samsung SC 4336» у розмірі 284,00 грн. Згідно рахунку-фактури № 670 від 15.12.2012 року ФОП [PERSON] відповідач придбала холодильник «Samsung RL 46SBSW» та пилосос «Samsung SC 4336» на загальну суму 5 660,00 грн. Згідно зі специфікацією до кредитного договору (для пред`явлення Торговій органазації ФОП [PERSON] , Побутова техніка) банк гарантує перерахування кредиту у розмірі 5 396,00 грн на поточний рахунок підпримства, на умовах укладеного Договору про співробітництво. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно з пунктом 62 розділу IV Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. До позовної заяви позивачем долучено виписку АТ «ОТП Банк» з рахунка приватного клієнта № 2001868525 розрахунковий період з 27.05.2013 року по 15.03.2024 року, з якої вбачається, що з 25.12.2015 року відбувалися операції за кредитним договором № 2001868525 від 27.05.2013 року. Таку виписку суд не бере до уваги, оскільки вона відображає операції за іншим договором, ніж тим, що долучений до позовної заяви. Інших доказів укладення договору від 27.05.2013 (на який посилається позивач у своїй заяві) позивачем не надано. Також, до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості за договором № 2001868525 від 27.05.2013 року. В той час, коли договір № 2001868525 укладений 15.12.2012 року. З огляду на викладене, суд не бере до уваги вказаний розрахунок. Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 15.03.2024 року між АТ «ОТП Банк» і ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений договір факторингу № 15/0/24, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» передає, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає право грошової вимоги, що належить АТ «ОТП Банк», і стає кредитором за ердитними договорами, укладеними між АТ «ОТП Банк» і боржниками, в розмірі Портфеля заборгованості. Відповідно до п. 6.2.3. Договору факторингу право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Частиною 1 статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зроблено висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12. Позивачем надано копію Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 15/03/24 від 15.03.2024 року, з якої вбачається, що до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2001868525 від 27.05.2013 року. Проте, як встановлено судом, між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2001868525 від 15.12.2012 року, що підтверджується наданою позивачем копією кредитного договору. За таких умов, суд позбавлений можливості встановити факт переходу до позивача права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2001868525 від 15.12.2012 року. Отже, ТОВ Діджи Фінанс» не надало суду належних доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора за кредитним договором № 2001868525 від 15.12.2012 року, укладеним між АТ «ОТП Банк» та відповідачем. Між тим, в обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на договір № 2001868525 від 27.05.2013 року, проте доказів його укладення не надає. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача як нового кредитора про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором грунтуються на обставинах, які не доведені належними та допустимими доказами та задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною 2 статті 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В позовній заяві відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу під час подання позовної заяви. За вимогами статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду. Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного та того, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог в частині виникнення обов`язку перед позивачем у [PERSON] щодо сплати заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає.

Outcome: dismissed