Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

19.02.2026 року ТОВ "Споживчий центр" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 16.11.2024 року між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір № 16.11.2024-100000484 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов договору відповідачці надано кредит у розмірі 3000,00 грн. строком 155 днів за процентною ставкою фіксованою у розмірі 1% за один день. Проте, відповідачка з моменту отримання кредиту свої зобов`язання перед позивачем не виконує, кредит і проценти не сплачує. Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом станом на дату подання позовної заяви в сумі 7515 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 3000 грн., по процентах 2790 грн., додаткової комісії - 540 грн. та по неустойці - 1185 грн., позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь 7515 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2662,40 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх повністю. В разі неявки відповідачки просив провести заочний розгляд справи. Відповідачка у визначений строк відзив до суду не направила, у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, тому, у відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України, за заявою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку спрощеного провадження. Положеннями ч. 2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Так, відповідно до частини 1 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, між ТОВ "Споживчий центр" та відповідачкою [PERSON] 16.11.2024 року укладено кредитний договір № 16.11.2024-100000484 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору. Кредитний договір складається з наступних частин: пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 16.11.2024 року; заявки від 16.11.2024 року; підтвердження кредитного договору №16.11.2024-100000484 від 16.11.2024 року. Відповідачкою 16.11.2024 року електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, паспорт кредиту, графік, підтверджено укладення кредитного договору. Відповідно до умов договору та заявки відповідачці надано кредит у розмірі 3000,00 грн., строком 155 днів за фіксованою незмінною процентною ставкою - 1% за 1 (один) день користування кредитом. Згідно п. 3.1. Договору кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3.2 визначено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту - день зарахування коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора (п. 4.3 Договору). Із матеріалів справи слідує, що відповідачка всупереч умовам кредитного договору, порушила вищезазначені умови кредитного договору та не повернула в повному обсязі кредит, а також не виконала всі інші грошові зобов`язання перед кредитором за кредитним договором. У зв`язку з чим, станом на дату подання позовної заяви відповідачці нараховано заборгованість в сумі 7515 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 3000 грн., по процентах 2790 грн., додаткової комісії - 540 грн. та по неустойці - 1185 грн. Що стосується вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача 1185 грн. неустойки, суд приходить до слідуючого. Так, дійсно сторони договору обумовили сплату неустойки: 45 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п. 17 Кредитного договору). Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану" від 15.03.2022 N 2120-IX, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)". Здійснюючи тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, Верховний Суд в постанові від 12.06.2024 року у справі № 910/10901/23 зазначив, в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення повернення коштів. Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23. Отже, на період дії воєнного стану позичальники звільняються від сплати пені. За такого, суд вважає, що вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь ТОВ "Споживчий центр" заборгованості за неустойкою в розмірі 1185 грн. не підлягають задоволенню. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку Позичальника є повернення кредиту та сплата процентів з користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до норм ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» : «візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною». Частиною першою статті 10 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до нього. Відповідно до ч. 1 ст. 12 «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3000 грн., процентів у розмірі 2790 грн., додаткової комісії - 540 грн., а всього у загальному розмірі 6330 грн. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2242,58 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial