Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог банк посилається на те, що між позивачем та [PERSON] 11 січня 2025 року в електронній формі був укладений Договір про відкриття кредитної лінії № 1496-0255 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого відповідачу для задоволення особистих потреб було видано кредит в розмірі 7 900 гривень 00 копійок на строк 365 днів, базовий період 30 днів; - знижена % ставка 1 % в день; - стандартна % ставка 1 % в день, комісія за видачу кредиту -15 % від суми кредиту. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку із чим станом на 22 жовтня 2025 року виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 15 800 гривень 00 копійок, заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 25 914 гривень 20 копійок, заборгованість по процентам на підставі ст. 625 ЦК України 16 150 гривень 00 копійок та заборгованість по комісії в розмірі 2370 гривень 00 копійок, а всього 60 234 гривень 00 копійок, від сплати яких відповідач ухиляється. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Згідно поданого клопотання просив розгляд проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату та час розгляду справи була належним чином повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, звідки повістка про виклик до суду повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та шляхом направлення смс-повідомлення. Відзив на позов не надав. Ухвалою від 30 березня 2026 року постановлено здійснювати заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 11 січня 2025 року між сторонами в електронній формі був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1496-0255 продукту «CreditKasa», відповідно до умов якого банк надає позичальнику на споживчі потреби було видано кредит в розмірі 7 900 гривень 00 копійок на строк 365 днів - тобто до 10 січня 2026 року та базовим періодом 15 днів; денна ставка 0,914% та реальна річна ставка 3 116,24%. Також, 10 травня 2025 року між позивачем та відповідачем було укладено в електронній формі Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії № 1496-0255, згідно якої сторони домовились про надання додаткових коштів у кредит у розмірі 8 000 гривень 00 копійок. Крім того, 11 лютого 2025 року між позивачем та відповідачем було укладено в електронній формі Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії № 1496-0255, згідно якої сторони домовились про надання додаткових коштів у кредит у розмірі 6 200 гривень 00 копійок. Додатково 15 лютого 2025 року між позивачем та відповідачем було укладено в електронній формі Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії № 1496-0255, згідно якої сторони домовились про надання додаткових коштів у кредит у розмірі 2 400 гривень 00 копійок. А також 12 травня 2025 року між позивачем та відповідачем було укладено в електронній формі Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії № 1496-0255, згідно якої сторони домовились про надання додаткових коштів у кредит у розмірі 7 800 гривень 00 копійок. Таким чином судом встановлено, що відповідач отримав в кредит 32 300 гривень 00 копійок. Частиною ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» задекларовано термін «Електронний підпис одноразовим ідентифікатором», де Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Комбінацію літер та цифр, що розташовуються в нижньому правому кутку договору являє собою електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Крім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Суд вважає, що укладення Договору в електронній формі між сторонами підтверджується комбінацію літер та цифр, що розташовані в нижньому лівому кутку Договору та являють собою електронний підпис відповідача. Отже Договір був укладений в електронній формі, а кожний примірник електронного документа з накладеним на нього електронним підписом, є оригіналом такого документа. Згідно довідки про перерахування суми кредиту № 1496-0255 від 11 січня 2025 року та квитанцій позивач перерахував на рахунок відповідача 11 січня 2025 року 7 900 гривень 00 копійок, 11 лютого 2025 року 6 200 гривень, 15 лютого 2025 року 2 400 гривень, 10 травня 2025 року 8 000 гривень та 12 травня 2025 року 7 800 гривень, тобто всього 32 300 гривень 00 копійок. Пунктами 5.1, 5.2 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути отриманий кредит в останній календарний день строку кредитування. Позичальник має право у будь-який час повністю або частково достроково повернути отриманий кредит. Також згідно п. 4.11 договору за видачу кредиту передбачена комісія в розмірі 15% від суми виданого кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що згідно наданого розрахунку за договором № 1496-0255 від 11 січня 2025 року станом на 22 жовтня 2025 року у відповідача виникла заборгованість, яка складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 15 800 гривень 00 копійок, заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 25 914 гривень 00 копійок, заборгованість по процентам на підставі ст. 625 ЦК України 16 150 гривень 00 копійок та заборгованість по комісії в розмірі 2 370 гривень 00 копійок, а всього 60 234 гривень 00 копійок, від сплати яких відповідач ухиляється. Відповідно до ст.530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виходячи з цього, отримання відповідачем кредиту, використання кредитних коштів на власні потреби, невиконання відповідачем умов договору в частині повернення кредитних коштів, що призвело до прострочення тіла кредиту, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині та його право захистити своє порушене право шляхом зобов`язання відповідача, як боржника, виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідач належними доказами не спростував доводи позивача, відзив на позов не надав, а тому перевіривши розрахунки позивача в частині основної суми заборгованості та нарахованих процентів, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за основним боргом (кредитом), процентів за користування грошовими коштами, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки розмір отриманого та не повернутого вчасно кредиту підтверджено матеріалами справи, а розмір відсотків за користування кредитними коштами, передбачений укладеним між сторонами Договором. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок, сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 8).

Outcome: approved