Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Короткий зміст вимог поданої заяви. У грудні 2025 року до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» звернулась представник [PERSON] , треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, адвокат Максимчук В.Ф. із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просила суд: встановити факт належності правовстановлюючих документів: архівних витягів від 11.08.2025 № 587, від 28.10.2025 № 716, № 717, які видані КУ «Козятинський міський трудовий архів» [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви посилається на те, що [PERSON] , [INFO] в серпні 2025 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області через відділ обслуговування громадян № 9 (сервісний центр), що знаходиться в м. Козятин Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком після досягнення 60 років на підставі ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом із заявою було надано відповідний пакет документів для призначення пенсії, в тому числі трудову книжку. Однак, рішенням за № 025650012141 від 18.08.2025 заявнику відмовлено в призначенні пенсії на підставі того, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: - період роботи з 14.09.1994 по 09.12.2002, згідно із записами трудової книжки [NUMBER] , оскільки в первинних документах (наказ № 280 оп від 12.09.1994 ) прізвище ( [PERSON] ) не відповідає паспортним даним. Вказані обставини є перешкодою для реалізації заявником права на пенсійне забезпечення, тому остання вимушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу. За доводами заявника, причина неправильного написання прізвища виникла через неправильний переклад прізвищ з російської на українську мови. До суду 03.03.2026 від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Вандзьо Олександри Богданівни надійшли пояснення, що у спірних правовідносинах суд повинен враховувати правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу для отримання соціальної виплати. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. Врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, недопустимим є ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства. До суду 10.02.2026 від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Петра Галуша надійшло клопотання про повне, всебічне з`ясування обставин у справі, дослідження наданих доказів та прийняття обгрунтованого рішення. Розгляд справи просив проводити без їх участі. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 28.01.2026 у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження, залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області як заінтересованих осіб. До суду 03.03.2026 від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Вандзьо Олександри Богданівни надійшли пояснення. До суду 10.02.2026 від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Петра Галуша надійшло клопотання До суду 25.03.2026 від представника позивача, адвоката Максимчук В.Ф. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та відповідача. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку відсутності всіх учасників справи. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] , [INFO] в серпні 2025 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області через відділ обслуговування громадян № 9 ( сервісний центр), що знаходиться в м. Козятин Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за віком після досягнення 60 років на підставі ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням за № 025650012141 від 18.08.2025 заявнику відмовлено в призначенні пенсії на підставі того, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 14.09.1994 по 09.12.2002, згідно з записами трудової книжки [NUMBER] , оскільки в первинних документах (наказ № 280 оп від 12.09.1994 ) прізвище ( [PERSON] ) не відповідає паспортним даним. Судом досліджені наступні докази, та встановлено, що в архівному витягу № 716 від 28.10.2025 в документах ВАТ «Юзефо-Миколаївський цукровий завод» в книгах нарахування заробітної плати, значиться [PERSON] (в вересні 1994 року - ЧОРНОУС, з жовтня 1994 року по квітень 1995 року ЧОРНОУЗ ). В архівному витягу № 717 від 28.10.2025 в документах ВАТ «Юзефо-Миколаївський цукровий завод» з липня 1999 року в документах САТ «Юзефо-Миколаївське» (центральне управління) в книгах нарахування заробітної плати, значиться [PERSON] (з червня 1999 по грудень 2002 років -ЧОРНОУЗ). В архівному витягу № 587 від 11.08.2025 року «рос» «О приеме сезонных рабочих сахзавода», приказ № 280 оп «рос». Принять [PERSON] (так в документі) подсобной рабочей 1 разряда столовой сахзавода с 14.09.94 г. «, що не відповідає паспортним даним Заявника (ЧОРНОГУЗ). Належність зазначених вище витягів заявнику підтверджується наступними письмовими доказами: - свідоцтвом про укладення шлюбу: громадянин [PERSON] і громадянка [PERSON] уклали шлюб 27 квітня 1985 року. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові ЧОРНОГУЗ, дружині [PERSON] (копія свідоцтва про народження та про укладення шлюбу наявні в матеріалах справи) ; - паспортом [NUMBER] від 03.01.2002 року - [PERSON] , [INFO] ; - закордонним паспортом [NUMBER] , орган що видав: 0501 - [PERSON] , [INFO] ; - карткою фізичної особи-платника податків, [PERSON] одержала ідентифікаційний номер - [NUMBER] ; - трудовою книжкою [NUMBER] , де вказано російскою НЕЧИПОРУК , закреслено , далі [PERSON] , дата рождения 31 августа 1965 года, дата заполнения 21 октября 1984 г. на титульній сторінці- рос. Правильно считать ЧОРНОГУЗ согласно свидетельства о браке [NUMBER] , выданного Йосиповским с/с Казатинского р-на Винницкой обл., 27.04.85 г., ст. инспектор ОК - підпис; - архівним витягом від 11.08.2025 № 588, наказ № 132 Л по САТ «ЮзефоМиколаївське» від 09.12.2002 - Робочу пекарні по виготовленню макаронних виробів [PERSON] звільнити з роботи за угодою сторін 9 грудня 2002 р. по п.2 ст.36 КЗпПУ (запис в трудовій книжці № 16 від 09.12.2002). Відповідно до архівного витягу № 587 від 11.08.2025 вказано, рос. Приказ № 280 оп по Юзефо-Николаевскому сахкомбинату от 12 сентября 1994 года «О приеме сезонных рабочих сахзавода» 2. Принять [PERSON] ( так в документі) подсобной рабочей 1-го разряда столовой сахзавода с 14.09.94 г. ( запис № 13 від 14.09.1994 року по ВАТ «Юзефо -Миколаївський цукровий завод» - Прийнята підсобною робочою 1 розряду їдальні цукрозаводу. Наказ № 280 оп від 14.09.1994). Відповідно до архівного витягу № 716 від 28.10.2025 в документах ВАТ «Юзефо Миколаївський цукровий завод» в книгах нарахування заробітної плати , значиться [PERSON] (в вересні 1994 року -ЧОРНОУС, з жовтня 1994 року по квітень 1995 року ЧОРНОУЗ), тобто допущено помилку перекладу з російської мови на українську. Відповідно до архівного витягу № 717 від 28.10.2025 р. В документах ВАТ «Юзефо Миколаївський цукровий завод» з липня 1999 р. в документах САТ «ЮзефоМиколаївське» (центральне управління) в книгах нарахування заробітної плати, значиться [PERSON] (з червня 1999 по грудень 2002 р.- ЧОРНОУЗ), тобто допущено помилку перекладу з російської мови на українську. Судом встановлено, що в трудовій книжці, яка належить [PERSON] з посилання на наказ № 280 оп від 12.09.1994 вказано прізвище ЧОРНОГУЗ, а в самому наказі вказано прізвище [PERSON] , тобто допущено помилку перекладу з російської мови на українську, що підтверджується вищевказаним записом в трудовій книжці. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, у випадках коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Вказані вище правовідносини підлягають розгляду, як встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Спору про право не має, встановлення даного факту не суперечить закону і ніяким чином не порушує прав і законних інтересів інших осіб. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Щодо юрисдикції розгляду справи. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вважає, що зазначена справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Водночас суд з вказаною позицією погодитись не може, та зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) зазначено, що: «Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. […] Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України). За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України. Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє. Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21 вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 року у справі № 287/167/18-ц, вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зазначена вище правова позиція щодо розгляду справ вказаної категорії висловлена Вінницьким апеляційним судом (справа №133/530/25 від 20.01.2026). Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до статті 1 ЦПК України, зазначений Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. При цьому завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України). Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному випадку, виключним способом захисту права заявниці є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу: архівних витягів від 11.08.2025 № 587, від 28.10.2025 № 716, № 717, які видані КУ «Козятинський міський трудовий архів» [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд установив, що вказані невідповідності написання прізвища заявника трудових документах виникли по причині розбіжностей в перекладі з російської на українську мови. Згідно із Законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаних документів дає змогу заявнику реалізувати свої права щодо на пенсійного забезпечення. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку ст. 45, 46 ЦПК України; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п.12постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що у архівні витяги від 11.08.2025 № 587, від 28.10.2025 № 716, № 717, які видані КУ «Козятинський міський трудовий архів» дійсно належать [PERSON] , [INFO] , однак, запис прізвище не збігаються з прізвищем [PERSON] , замість вірного « [PERSON] », зазначено « [PERSON] ». Вказані невідповідності написання прізвищ, виникли у зв`язку із невірним перекладом з російської мови на українську. На підставі викладеного, суд вважає, що розбіжність у написанні прізвищ виникла в результаті описки (граматичної помилки). Відтак, враховуючи наведені заявником у заяві доводи щодо зазначеного не викликають у суду будь-яких сумнівів. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має юридичне значення для заявника, оскільки наявність належним чином оформленого правовстановлюючого документу не дає можливість заявнику повною мірою реалізувати своє право на пенсійне забезпечення. Таким чином, враховуючи відсутність заперечень учасників справи, з метою усунення перешкод в реалізації заявником своїх прав на пенсійне забезпечення, суд дійшов висновків щодо необхідності встановлення факту належності правовстановлюючих документів архівних витягів від 11.08.2025 № 587, від 28.10.2025 № 716, № 717, які видані КУ «Козятинський міський трудовий архів» - [PERSON] , [INFO] , з огляду на що, заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

Outcome: approved