Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

В травні 2025 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Міністерство оборони України, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу більше п`яти років. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] адвокат Левченко І.А. посилається на те, що [PERSON] перебувала в офіційному шлюбі з 23.05.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження. 03.10.2001 року шлюб було розірвано. [PERSON] перебував у офіційному шлюбі з 05.03.1994 року. 11.06.1997 року шлюб [PERSON] було розірвано. Від цього шлюбу [PERSON] має доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом інформації з додатку "ДІЇ" (копія додається). З листопада 2011 року [PERSON] , будучі розлучена, познайомилася із [PERSON] , який на момент знайомства був також офіційно розлученим. Вони почали проживати однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Позивач зазначає, що впродовж 13,5 років вони проживали у сімейних стосунках, любили один одного, допомагали один одному, раділи стосункам. Шлюб позивач разом з [PERSON] не реєструвала, оскільки вважали це неважливим. Позивач стверджує, що відносини мали ознаки, характерні для відносин між чоловіком та дружиною. Вони разом проживали, як за адресою по [ADDRESS] , так і за адресою по [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Разом проводили дозвілля, відпочивали з друзями та ріднею (світлини додаються). Зі початком повномасштабного вторгнення [PERSON] , маючи намір захищати Батьківщину, став військовослужбовцем і проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . З 03.09.2023 року [PERSON] перебував на службі у військовій частині [NUMBER] на посаді гранатометника Міністерства Оборони України. 09.12.2023 року [PERSON] отримав бойове ураження внаслідок дій агресора рф, а саме ВОП лівої сідниці, гостра реакція на стрес. Поранення отримано військовослужбовцем в період проходження військової служби під час захисту Батьківщини, згідно наказу командира військової частини [NUMBER] від 10.12.2023 року № 302. 15.11.2024 року згідно довідки військово-лікарської комісії [PERSON] встановлено факт щодо його звільнення від виконання службових обов`язків за станом здоров`я. 29.11.2024 року довідкою військової частини [NUMBER] Міністерства Оборони України [PERSON] надали статус учасника бойових дій (особи з інвалідністю внаслідок війни). [INFO] [PERSON] помер у відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.04.2025 року. Всі витрати на лікування, організацію та проведення поховання були понесені позивачем. В іншій спосіб, ніж в судовому порядку, позивач позбавлена можливості встановити юридичний факт, оскільки іншим чином встановити його неможливо, а встановлення даного факту необхідне Позивачу для оформлення своїх соціально-економічних прав та відповідних виплат. Підтвердженням того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю є те, що вони постійно проводили час разом, як подружжя, організовували спільне дозвілля, мали спільний побут, що підтверджуються наявними оригіналами документів (паспорт, посвідчення УБД, довідки, свідоцтво про смерть тощо), спільні фото (світлини), а також покази свідків. В офіційному шлюбі [PERSON] мав доньку [PERSON] , [INFO] , яка є спадкоємицею після смерті свого батька, а тому вбачається спір про право, де остання може претендувати на спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця, на одноразову грошову допомогу. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Позивач разом з [PERSON] розпочали спільне проживання з листопада 2011 року та до дня його смерті, тобто більше 13 років, ніж визначено законодавством. Встановлення вказаного факту необхідне позивачу для вжиття заходів щодо подальшої реалізації свого права. Таким чином позивач вважає доведеним, щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , яке має для неї юридичне значення, в іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт вона не має можливості. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача просить встановити факт постійного проживання [PERSON] із [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу більше п`яти років, а саме з 2011 року до дня його смерті. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 червня 2025 року у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 липня 2025 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Левченко І.А. позовну заяву підтримали в повному обсязі з підстав, які в ній зазначені, просили суд позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з чоловіком [PERSON] вони проживали з 2011 року по [ADDRESS] (це квартира [PERSON] на 7 поверсі). За другою адресою проживала мати чоловіка і їй потрібна була допомога. Чоловік внаслідок поранення також потребував допомоги, бо він пересувався на милицях, і йому було зручніше жити по [ADDRESS] , оскільки там є ліфт. З кінця 2011 року і по дату смерті вони з чоловіком [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Січень, лютий та березень 2025 року вони проживали по [ADDRESS] . Матір чоловіка померла у лютому, вона займалась похованням, оскільки [PERSON] був обмежений у русі. Після смерті його матері вони жили разом з ним у його квартирі на [ADDRESS] . Під час служби у чоловіка діагностували саркому щитовидної залози, внаслідок поранення було порушення опорно-рухового апарату. На правій нозі йому ампутували усі пальці, на лівій було також хірургічне втручання, бо було обмороження кінцівок. Позивачка зазначила, що працює, у неї також хворі батьки. У чоловіка був товариш [PERSON] , який їй допомагав, оскільки сам один чоловік ніколи не залишався в квартирі. Помер її чоловік [PERSON] [INFO] в квартирі по [ADDRESS] в цей час вона була на роботі. Їй повідомили про це на роботу і вона відразу приїхала. В той час з [PERSON] був його товариш [PERSON] . Декілька разів на тиждень вона могла не ночувати вдома, бо в неї були хворі батьки. З 2018 року по 2025 року вони купили пральну машинку на [PERSON] , газову плиту, бойлер. В тій квартирі вони зробили ремонт. Представник позивача адвокат Левченко І.А. в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] це донька померлого від першого шлюбу. Вона заміжня і має власну сім`ю. Позивачка до моменту смерті доглядала свого цивільного чоловіка [PERSON] і займалась його похованням. Зазначила, що на майно померлого позивач не претендує, питання тільки в отриманні соціальної допомоги після смерті військовослужбовця. Питання це буде вирішуватися військовою частиною. Представник відповідача адвокат Машошина А.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та зазначила, що є практика Верховного суду від 13.10.2022 року, відповідно до якої треба зазначити мету подання такого позову. Встановлення такого факту на її думку, є зловживанням. Представника відповідача вважає, що покази свідків і фотографії не можуть свідчити про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] . Відсутні будь-які докази, які підтверджують спільний побут. З 2018 року батько [PERSON] проживав по [ADDRESS] разом з бабусею, куди приїжджала його навідувати [PERSON] . У її батька [PERSON] було хворе серце та була хвороба опорно-рухового апарату. Квартира по [ADDRESS] належала батьку [PERSON] . Відповідачка [PERSON] проживає постійно з сім`єю у м.Кам`янське. З її слів, вона приймала участь у похованні батька і була на ньому присутня. 22 жовтня 2025 року від представника відповідача адвоката Машошиної А.О. на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі, в яких вона просить повернути позовну заяву [PERSON] без розгляду, а у випадку відмови суду у поверненні позовної заяви залишити позовну заяву без задоволення. В письмових поясненнях представник позивача зазначає, що позивачка всупереч нормам діючого законодавства не вказала мету для якої необхідне встановлення юридичного факту, а саме факту постійного проживання. Так, представник відповідача звертає увагу суду, що у позовній заяві відсутнє жодне обґрунтування мети встановлення факту постійного проживання із батьком відповідача, [PERSON] , що є достатньою самостійною правовою підставою для залишення позовної заяви без розгляду або для залишення позову без задоволення, оскільки не є можливим встановлювати будь-які юридичні факти, що мають значення для встановлення, зміни або припинення тих чи інших прав чи обов`язків. Таким чином, представник відповідача вважає, що навіть, якщо встановлення юридичного факту розглядається у порядку позовного провадження (в силу діючої правової позиції Верховного Суду) обов`язковою умовою є належне обґрунтування мети встановлення такого юридичного факту. Також, на думку представника відповідача, позивачка вводить суд в оману, зазначаючи про постійне проживання із батьком відповідача, [PERSON] , із корисливих мотивів, оскільки це абсолютно не відповідає дійсності і відповідачу, як доньці померлого достеменно відомо, що її батько з 2018 року вже не мав жодних відносин, навіть дружніх, із [PERSON] . Так, відповідач зазначає, що дійсно, до 2018 року у її батька були особисті стосунки із позивачкою. В 2018 року вони почали часто сваритися і її батько постійно проживав зі своєю матір`ю, бабусею відповідача у [ADDRESS] . [PERSON] там не з`являлася. Відповідач стверджує, що постійно була з батьком на зв`язку, вони часто спілкувалися телефоном, іноді (приблизно двічі на рік) вона приїжджала у гості до бабусі і батька та ніколи там [PERSON] не було. Останні спогади про неї це те, що вони в 2018 році постійно сварилися і батько розповідав [PERSON] , що у 2023 році після отримання поранення зустрів позивачку і хотів налагодити з нею стосунки, однак вона повідомила дослівно, що інвалід їй не потрібен, і батько був дуже засмучений таким образливим словам. Більше того, представник відповідача звертає увагу суду, що позивачка не доводить належними достатніми доказами про те, що вона проживала постійно з батьком відповідача. Лише одні спільні фотографії жодним чином не доводять ведення спільного побуту. Так, деякий час 7 років тому вони мали стосунки, можливо і потім мали короткочасні зустрічі десь, однак вони однозначно не проживали разом. Жодних доказів ведення спільного побуту немає, ані договорів спільних, спільних покупок, будь-яких інших доказів, які б доводили ведення саме спільного побуту. Представник відповідача наголошує, що одні лише покази в якості свідків «дружніх сусідів» і фотографії не можуть мати доказову силу у справах про доведення факту постійного проживання однією сім`єю, про що існують і відповідні висновки Верховного Суду. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії, на думку представника відповідача, не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Окремої уваги, на думку представника відповідача, заслуговує інформація, що взагалі встановлення такого факту, як постійне проживання позивачки із батьком відповідача, є безглуздим, оскільки вона не може претендувати ані на спадок батька відповідача (при встановленні факту постійного проживання особа, що проживала із спадкодавцем може бути спадкоємцем лише 4 черги), ані на будь-які виплати від Міністерства оборони України, оскільки, по-перше, не була членом сім`ї загиблого батька відповідача, а по-друге, смерть батька настала у нього вдома, у м.Жовті води. Таким чином, представник відповідача вважає, що незрозумілою є, як мета звернення із відповідним позовом [PERSON] до [PERSON] , так і відсутність жодних доказів, які підтверджували факт постійного проживання із [PERSON] , ведення спільного побуту, та взаємних прав та обов`язків подружжя між ними. 17 червня 2025 року від третьої особи Міністерства оборони України на адресу суду надійшли пояснення, в яких вони зазначають, що оскільки заявниця хоче встановити факт спільного проживання, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, їй необхідно надати підтверджуючі докази. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Позивачка зазначає, що однією сім`єю із [PERSON] проживали за адресою по [ADDRESS] , так і за адресою по [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Відповідно до додатків до позовної заяви Позивачка зареєстрована за адресою по [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Доказів щодо спільного проживання за вказаними адресами позивачем не надано. Проте, відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №57 від 28.03.2025 (додається до позовної заяви) смерть [PERSON] настала вдома по [ADDRESS] . Представник Міністерства оборони України звертає увагу суду, що інших доказів, крім фотографій, позивачем не надається. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Представник Міністерства оборони України посилається в письмових поясненнях на правові позиції Верховного Суду, в яких зазначено, що сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Спільна присутність на святах не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю. Сам собою факт періодичного спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Наявність лише документів, пов`язаних зі смертю та захороненням спадкодавця, не є доказом перебування з ним у фактичних шлюбних відносинах. У зв`язку з вищевикладеним представник Міністерства оборони України просить врахувати дані пояснення при прийнятті рішення по справі. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] народилась [INFO] в м.Жовті Води Дніпропетровської області згідно паспорту громадянина України № [NUMBER] (а.с.12). Згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 02.04.2025 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11.12.2001 року (а.с.12 зворот). Згідно паспорту громадянина України № [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в м.Алма-Ата, Казахстан (а.с.13). Згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 05.12.2022 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 09.02.2005 року (а.с.15). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.03.1994 року [PERSON] з 05.03.1994 року перебував у шлюбі з [PERSON] . 11 червня 1997 року шлюб між ними було розірвано (а.с.21, 21 зворот). Згідно актового запису про народження №164 [PERSON] народилась [INFO] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.23). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.04.2025 року Виконавчим комітетом Жовтоводської міської ради [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.14). [PERSON] мав посвідчення учасника бойових дій серія [NUMBER] від 12.07.2024 року (а.с.14 зворот). Згідно Довідки військово-лікарської комісії від 15.11.2024 року [PERSON] потребує звільнення від виконання службових обов`язків за станом здоров`я на термін, необхідний для оформлення звільнення, але не більше 30 календарних днів (а.с.17 зворот). Наказом командира військової частини від 03.01.2025 року [PERSON] , звільненого наказом командира ВЧ [NUMBER] (по особовому складу) від 27.12.2024 року №190-РС у відставку, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с.16). Згідно довідки №913 від 29.11.2024 року [PERSON] дійсно в період з 01.12.2023 року по 09.12.2023 року брав участь у заходах, необхідних для оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи поблизу від Іванківське, Бахмутського району, Бахмутської міської громади (а.с.17). Згідно Лікарського свідоцтва про смерть №57 від 28.03.2025 року [PERSON] помер [INFO] , вдома за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Згідно Акту від 26.08.2025 року, посвідченого сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та затвердженого головою правління ОСББ «ЖВ 8 Березня 18» Колінько О.Г., в квартирі [ADDRESS] з власником квартири [PERSON] , [INFO] , проживав [PERSON] , [INFO] , з грудня 2011 року, як подружжя (а.с.109). Під час розгляду справи судом були допитані свідки, які надали наступні пояснення. Так, свідок [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , в судовому засіданні дала суду покази про те, що з 2010-2011 року [PERSON] і [PERSON] проживали у їхньому будинку по [ADDRESS] . Вона неодноразово їх бачила разом, після поранення він ходив на милицях. Вони з [PERSON] були постійно разом. Скільки вона себе пам`ятає, стільки вони там і жили. [PERSON] було важко від машини до під`їзду дійти, не кажучи вже піднятися на 4 поверх, де відсутній ліфт і пандус. В 2024 році вона бачила їх разів 4-5. В 2025 році вона також бачила їх разом. На похованні вона не була, але була її донька. Поховання [PERSON] було як військового. Вона була у [PERSON] в січні-лютому 2025 року в квартирі, [PERSON] був вдома. Зазначила, що в цьому будинку вона проживає все життя. Позивачка [PERSON] з чоловіком проживали разом, як чоловік та жінка. Крутились разом біля машини, біля мотоциклу, з ними був син [PERSON] [PERSON] . До 2025 року вона їх також періодично бачила. Свідок [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , дала суду покази про те, що позивача та відповідача вона знає, стосунків з ними ніяких не має. Зазначила, що [PERSON] був її сусідом. Коли матері було погано він приходив до матері. А так, загалом вони жили по [ADDRESS] у [PERSON] . Вони вели спільне господарство. Разом вони часто приходили в гості до матері [PERSON] . Інколи [PERSON] приходив сам. У неї був телефон [PERSON] . На милицях вона його не бачила. Помер [PERSON] [INFO] в квартирі по [ADDRESS] . Після смерті матері йому було погано, [PERSON] також була поруч. Вони наводили порядки в квартирі. Він був на милицях, йому в армії зробили операцію. Вона його бачила рідко, він до смерті матері більше знаходився у [PERSON] , а коли мати померла вона якось попросила у [PERSON] хоч побачити його, але він дуже поправився, смерть матері його підкосила. Мобілізований [PERSON] був у вересні 2024 року. Аналіз законодавчої бази та судової практики, які застосував суд. Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні із 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. У відповідності до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога. У відповідності до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. (ч.2 ст.315 ЦПК України). За наявності спору про право, заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає розгляду в межах позовного провадження. В даній справі є в наявності спір про право, оскільки позивачка претендує на отримання соціальних вплат, і відповідач по справі заперечує щодо наявності сімейних відносин [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно вимог ч.4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р.- за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ЕСН-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, визначене ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ч.3 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках. Згідно з ч.4 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: -діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; -вдова (вдівець); -батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); -внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); -жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; -утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №456/1258/17, для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести: а) факт проживання з загиблим; б) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою у справі № 531/295/19 від 8 грудня 2021 року рішення апеляційного суду скасував, а рішення місцевого суду залишив в силі, вказавши наступне. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: -показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; -документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; -фотографії певних подій; -документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у постанові 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18 (провадження № 61-466св23). Позивачем не додано до позовної заяви жодних доказів на підтвердження наявності спільного бюджету, документів, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачення коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Щодо свідків допитаних в судовому засіданні, то покази даних свідків про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] суперечать поясненням відповідачки дочки [PERSON] , яка заперечує факт постійного проживання позивача [PERSON] з [PERSON] у період з 2011 року до дня його смерті. Крім того, показання свідків в даному провадженні, оцінюються судом такими, що є недостатніми для підтвердження факту проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] , оскільки свідки повідомили про проживання вказаних осіб у двох та у зв`язку з цим фактично припускали про ведення ними спільного господарства. Такі покази свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Що стосується фотографій, які були оглянуті під час судового розгляду, то слід зазначити наступне. Так, в дійсності на фотографіях позивач є поряд з померлим [PERSON] (а.с.20, 24-35), але період вказаних фотографій не зазначений і не може свідчити беззаперечно про факт проживання однією сім`єю з 2011 року по 2025 рік позивача з [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що позивачкою не надано належних доказів про сталі сімейні стосунки між [PERSON] та [PERSON] , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2011 року по березень 2025 року, в сукупності відсутні переконливі докази ведення ними спільного побуту, наявності спільних прав та обов`язків, не надано документів, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності сім`ї із [PERSON] , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено відповідними доказами факту спільного проживання з [PERSON] , ведення спільного господарства, побуту, витрачання коштів на спільні цілі, виконання взаємних прав та обов`язків, починаючи з 2011 року до моменту смерті [PERSON] в березні 2025 року, а тому позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи викладене, те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed