Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 12040 грн. Позов обґрунтовується тим, що 17 листопада 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали кредитний договір № 17.11.2024-100001479, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 4000 грн. на строк 155 днів, який зобов`язався повернути, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит в обумовленому в договорі розмірі. У порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов`язання по погашенню кредиту належним чином не виконував, унаслідок чого станом на дату подання позовної заяви утворилася заборгованість в загальному розмірі 12040 грн., з яких: 4000 грн. тіло кредиту, 4960 грн. проценти, 360 грн. комісія, пов`язана із наданням кредиту, 720 грн. додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості, 2000 грн. штраф. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр», будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (про що свідчить довідка про доставку електронного документу) в судове засідання не з`явився. У позовній заяві сформовано клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] , зареєстроване місце проживання та місцеперебування якого суду невідоме, викликався до суду для розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до ч. 10 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), однак в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не подав. Процесуальні дії у справі 3 березня 2026 року відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом 17 листопада 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали кредитний договір № 17.11.2024-100001479, що підтверджується пропозицією про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), заявкою [PERSON] , відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцептом), підписаних одноразовим ідентифікатором Е481 (арк. спр. 17-23). За умовами даного договору кредитодавець надав позичальнику в кредит грошові кошти в розмірі 4000 грн. (п. 2 заявки) строком на 155 днів з дати його надання (п. 3 заявки), а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк до 20 квітня 2025 року (п. 4 заявки) та сплатити проценти, комісію (п. 3.1 оферти). Процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (п. 6 заявки). Проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту на кількість днів користування кредиту/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді (п. 13 заявки). Пунктом 8 заявки передбачено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту складає 9% від суми кредиту та дорівнює 360 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. За змістом п. 9 заявки, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 360 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. За кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання нараховується неустойка у розмірі 60 грн (п. 17). Пунктом 4.1 оферти передбачено, що кредит надається шляхом перерахування коштів на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу 5169-36ХХ-ХХХХ-1536. З копії листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 9 лютого 2026 року № 242-0902 вбачається, що 17 листопада 2024 року грошові кошти у розмірі 4000 грн. за договором кредиту № 17.11.2024-100001479 були перераховані на картку № [NUMBER] (номер транзакції в системі iPay.ua - 569033672) (арк. спр. 30). Згідно з поданим позивачем розрахунком у [PERSON] станом на 9 лютого 2026 року наявна заборгованість за кредитним договором від 17 листопада 2024 року № 17.11.2024-100001479 в розмірі 12040 грн., з яких: 4000 грн. тіло кредиту, 4960 грн. проценти, 1080 грн. комісія, 2000 грн. штраф (арк. спр. 12-14). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частин 1, 3 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положенням ст. 610 ЦК передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК). Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Приписами ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. З копій пропозиції про укладення договору (оферти), заявки [PERSON] , відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту), підписаних одноразовим ідентифікатором Е481, вбачається, що 17 листопада 2024 року сторони уклали кредитний договір № 17.11.2024-100001479, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 4000 грн. на строк 155 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит в строк до 20 квітня 2025 року та сплатити проценти і комісію. 17 листопада 2024 року кредитні кошти перераховані відповідачу. Отже, факт отримання відповідачем коштів від ТОВ «Споживчий центр» суд вважає доведеним. У підписаному відповідачем кредитному договорі від 17 листопада 2024 року № 17.11.2024-100001479 визначена сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту, строк повернення коштів, а отже сторони досягли згоди щодо істотних умов кредитного договору. Такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК, створює презумпцію правомірності правочину і у зв`язку з цим, відповідно до ст. 629 ЦК, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, за приписами ст. 526 ЦК, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, оскільки не повернув кредитні кошти, проценти за користування ними та комісію, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором від 17 листопада 2024 року № 17.11.2024-100001479: 4000 грн. тіло кредиту, 4960 грн. проценти, 1080 грн. комісія. Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Вказані обставини відповідач не спростував, інших розрахунків чи доказів про належне виконання умов договору не надав. Отже, суд вважає, що позов у цій частині є обґрунтованим, позовні вимоги є доведеними, а тому із [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 17 листопада 2024 року № 17.11.2024-100001479 за тілом кредиту, процентами та комісією. Щодо заявлених ТОВ «Споживчий центр» вимог про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 2000 грн. суд зазначає таке. Приписами ч. 1 ст. 549 ЦК визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Водночас, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, виходячи із цих приписів, суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 2000 грн. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК стягненню із відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог також підлягають документально підтверджені судові витрати позивача в справі у сумі 2220,18 грн., оскільки позовні вимоги задоволені судом на 83,39%.

Outcome: partial