Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулось до Холодногірського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказано, що 17.07.2019 ТОВ «Інфінанс» та відповідач уклали кредитний договір №0961474601. 14.07.2021 укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0961474601. 10.01.2023 укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0961474601. Відповідач не виконала свої зобов`язання за договором, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість в розмірі 102687,81 грн., яка складається з: 7750,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 94937,81 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. Також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн. та сплачену суму судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 10 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 31.10.2025 від представника відповідача [PERSON] , адвоката Камініської М.І., надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що викладені в позові твердження щодо видачі кредиту та суми заборгованості не містять документального підтвердження. Копія листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» за №1980_250307104922 від 07-03-2025 року не є розрахунковим документом та не підтверджує переказу коштів, операцій по банківському рахунку, оскільки він не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, не містять повного номера картки, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача. З огляду на даний лист вбачається, що грошові кошти були перераховані через невстановленого посередника на невстановлену картку. Натомість, у кредитному договорі відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватися іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. Лист ТОВ ««УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі про інформаційну взаємодію та приймання платежів між товариствами. Доказів того, що картковий рахунок № [NUMBER] належить або використовувався відповідачем, позивачем не надано. Відповідно до п.1.6 договору сторони погодили, що максимальний строк користування кредитом (траншем) становить 30 календарних днів, діючий ліміт (сума) кредиту 20 000,00 грн, максимальна відсоткова ставка, що нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75 %. Водночас, у пропозиції надання 4 траншу кредиту та акцепті оферти від 04 березня 2020 року, визначені конкретні умови отримання цього траншу в межах основного договору, де вказано про строк кредитування 30 днів, відсоткову ставку 1,75% на день. оскільки заявкою-анкетою, пропозицією та акцептом оферти на отримання 4 траншу кредиту від 04 березня 2020 року визначено конкретні умови надання траншу, його розмір; процентну ставку, відмінну від передбаченої основним договором максимальної ставки; строк користування траншем, то нарахування і стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним договором строком кредитування в межах окремого траншу суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Узгоджений умовами договору 30-денний строк користування 4 траншем кредиту (строк кредитування) сторони не змінювали. При цьому, заявляючи вимогу про стягнення відсотків у розмірі 94937,81 грн позивач зазначає, що ця сума є заборгованістю на дату відступлення прав вимоги від ТОВ «Інфінанс». Проте, з реєстру Боржників до Договору Факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 року, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» вбачається, що станом на 14 липня 2021 року (дата продажу права вимоги) заборгованість відповідача за процентами складала 67541,58 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості від 10.01.2023 року, наступним кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» нараховано ще відсотки у розмірі 49910,00 грн. Однак суми в розмірі 94937,81 грн, заявленої позивачем, у розрахунках, що містяться у матеріалах справи, немає. З урахуванням викладеного, стягненню може підлягати лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7750,00 грн. та за процентами за користування кредитними коштами за 30 днів, виходячи із відсоткової ставки - 1,75% за один день, тобто 4068,75 грн (7750,00 грн х 1,75% х 30 днів), а загалом 11818,75 грн. Просила поновити строк для подання відзиву на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 0961474601 від 17.07.2019 року у розмірі 102687,81 грн.; Прийняти відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 0961474601 від 17.07.2019 року у розмірі 102687,81 грн.; У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 0961474601 від 17.07.2019 року у розмірі 102687,81 грн. - відмовити. 07.11.2025 від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого, між первісним кредитором та відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 7750,00 грн. Враховуючи, що первісний кредитор не є банком, відповідна операція була здійснена оператором платіжних послуг на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства Ця обставина підтверджується листом ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення», відповідно до якого 04.03.2020 року було перераховано грошові кошти у розмірі 7750,00 грн. на картковий рахунок [NUMBER] . Відповідач тривалий час частково сплачувала заборгованість по кредитах, що свідчить про визнання кредитних правовідносин, факту отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому Позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Зокрема, він мав можливість здійснити запит до банку про наявність у нього карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень Разом з тим, для спростування заперечень Відповідача, разом з даною відповіддю на відзив подається клопотання про витребування доказів. Просив поновити строк на подачу та долучити до матеріалів справи відповідь на відзив, позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити в повному обсязі. 07 листопада 2025 року на адресу суду від представника позивача Ткаченко М.М. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про витребування доказів та поновлення строку на його подання. В обґрунтування клопотання вказано, що на виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 7750,00 грн. Враховуючи, що первісний кредитор не є банком, відповідна операція була здійснена оператором платіжних послуг на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства. Позивач позбавлений можливості надати виписки з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по рахунку, оскільки не є банком в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Таку виписку по рахунку позичальника може сформувати та надати банк, що обслуговує картковий рахунок відповідача, який був вказаний ним на отримання кредитних коштів і на який були перераховані кошти за Договором позики. Вказала, що позивач у позовній заяві не зазначав про необхідність витребування доказів, оскільки, зважаючи на норми чинного законодавства, позивачем було надано належні та допустимі докази, що підтверджують його позицію, а необхідність витребування безпосередньо банківської виписки виникла в процесі розгляду справи в суді. З метою повного, всебічного та об`єктивного вирішення справи, а також з урахуванням того, що позивач відповідно до чинного законодавства не має можливості самостійно отримати інформацію щодо рахунку відповідача, відкритого у Акціонерного товариства «Ощадбанк» позивач заявив клопотання про витребування наступної інформації: ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки [NUMBER] , реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 7750,00 грн., які 04.03.2020 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки за номером картки № [NUMBER] за період із 04.03.2020 по 04.04.2020; інформацію, чи відкривалась [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банківська картка № [NUMBER] (віртуальна чи фізична картка) та надати повний номер банківської картки № [NUMBER] ; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 04.03.2020 по 04.04.2020; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Вказано, що позивачем не вживалися заходи для отримання вищевказаного доказу самостійно, оскільки докази такого характеру є банківською таємницею і розкривається банками за рішенням суду (відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Також заявляє клопотання про поновлення строків для подання клопотання про витребування доказів. 04.12.2025 року від представника відповідача адвоката Камінської М.І. надійшли заперечення на клопотання позивача про витребування доказів, згідно яких, відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Тобто, задоволення клопотання про витребування судом доказів є можливим за умови, якщо особа, яка його заявляє, доведе складнощі їх отримання, тобто об`єктивну неможливість одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний або фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержання та подання доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, якщо незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося. Заявляючи клопотання про витребування доказів, особа повинна посилатися на причини, за яких вона сама не може одержати цей доказ. Представником позивача не надано доказів самостійного направлення запитів до АТ «Ощадбанк» з метою отримання інформації. У позовній заяві позивачем не виконано обов`язку, що передбачений ч. 4 ст. 83 ЦПК України, щодо зазначення доказів, які позивач не може подати разом з позовною заявою, щодо зазначення причин неможливості подання таких доказів та щодо подання доказів, які підтверджують, що позивач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Таким чином, клопотання про витребування доказів ТОВ «Коллект Центр» подане з порушенням норм ЦПК України та не може бути взяте до розгляду судом. Оскільки позивачем пропущено строк на подання клопотання про витребування доказів та не зазначено у позовній заяві про неможливість подання відповідних доказів разом з позовною заявою, не обґрунтовано неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від позивача, не здійснено жодних дій для витребування самостійно відповідної інформації у АТ «Ощадбанк», тому просила таке клопотання залишити без задоволення. 29 грудня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на заперечення, в обґрунтування вказано, що на виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 7750,00 грн. Враховуючи, що первісний кредитор не є банком, відповідна операція була здійснена оператором платіжних послуг на підставі укладеного між сторонами договору. Позивач об`єктивно позбавлений можливості надати первинні бухгалтерські документи на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки не є банком в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Разом з тим, первісний кредитор ТОВ «ІНФІНАНС» є небанківською фінансовою установою та здійснює свою діяльність відповідно до норм чинного законодавства та на підставі спеціальних ліцензій може надавати лише одну фінансову послугу: надання коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту. Здійснення переказу коштів не охоплюються цією ліцензію, а отже, для видачі кредитів в безготівковій формі, ТОВ "ІНФІНАНС" має залучати надавачів платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунків, що діють на підставі відповідної Ліцензії? Національного банку України на надання фінансових платіжних послуг (переказ коштів без відкриття рахунку). Відтак, самостійно позивач не може отримати зазначені відомості із банку, оскільки вони становлять банківську таємницю, розголошення якої третім сторонам заборонено. До того ж, банк зобов`язаний надати таку інформацію на вимогу клієнта, яким у даному випадку є сам відповідач, проте останній не здійснює спроби отримати виписку зі свого банківського рахунку для того, щоб спростувати твердження позивача, підкріплені належними доказами, доданими до позовної заяви, про те, що кредитодавцями було належним чином виконано умови кредитного договору та надано грошові кошти на його виконання, та підтвердити відсутність зарахування грошових коштів на виконання кредитного договору. Просив долучити дане заперечення до матеріалів справи, визнати поважними причини пропуску строку для подачі клопотання про витребування доказів та поновити строк для подачі такого та задовольнити клопотання ТОВ «Коллект Центр» про витребування доказів. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 06.01.2026 задоволено клопотання представника позивача Ткаченко М.М . Поновлено позивачу пропущений процесуальний строк для подання до суду клопотання про витребування доказів. Витребувано у Акціонерного товариства «Ощадбанк» (код ЄДРПОУ 00032129, адреса: 01001, Україна, місто Київ, вулиця Госпітальна, будинок 12г): ідентифікаційні дані власника та повний номер картки [NUMBER] , в тому числі прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; відомості щодо зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 7750,00 грн., які були на неї перераховані 04.03.2020 року, а саме виписки за номером картки № [NUMBER] за період із 04.03.2020 по 04.04.2020; інформацію, чи відкривалась [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банківська картка № [NUMBER] (віртуальна чи фізична) та надати повний номер банківської картки № [NUMBER] ; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 04.03.2020 по 04.04.2020; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі. 24.03.2026 адвокат Камінська М.І. надала заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника. Проти задоволення позовних вимог заперечували. Враховуючи неявку всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 17.07.2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0961474601. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 7750,00 грн. ТОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору кредиту. Згідно відповіді АТ «Ощадбанк» від 06.03.2026, на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відкрито банківський рахунок та емітовано картку № [NUMBER] . Крім того, надано виписку та платіжну інструкцію на підтвердження інформації щодо зарахування грошових коштів на вищевказаний рахунок 06.03.2020 року в сумі 7750,00 грн. Згідно договору позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту, основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 14.07.2021 укладено договір №14-07/21 відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0961474601. 10.01.2023 укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0961474601. Отже, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі статтями 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитним договором № 0961474601 від 17.07.2019 відповідач порушує взяті на себе зобов`язання за цим договором. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Щодо стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами, суд зазначає таке. Як вбачається зі змісту п. 1.2 договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0687310503 від 10 червня 2019 року, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатках №1 та № 2 до договору при наданні першого траншу кредиту, та додатках № 3 та № 4 до договору при наданні другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору, зокрема додатків № 3 і № 4 при наданні другого та наступних траншів. За змістом пунктів 1.6., 1.15, 3.1.1 договору також передбачено, що конкретні умови надання траншу кредиту, зокрема, його розмір, процентна ставка, строк користування, визначаються сторонами у додатках до договору та заявці-анкеті. Відповідно до п.1.6 договору сторони погодили, що максимальний строк користування кредитом (траншем) становить 30 календарних днів, діючий ліміт (сума) кредиту 20 000,00 грн, максимальна відсоткова ставка, що нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75 %. Водночас, у пропозиції надання 4 траншу кредиту та акцепті оферти від 04 березня 2020 року, визначені конкретні умови отримання цього траншу в межах основного договору, де вказано про строк кредитування 30 днів, відсоткову ставку 1,75% на день. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит). Умови договору мають бути чіткими і зрозумілими. При стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами умовах договору, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів відповідно, а не двозначними умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Як вбачається зі змісту п. 3.3 кредитного договору та відповідно до умов надання окремого траншу кредиту автоматичної пролонгації надання траншу кредиту умовами договору не передбачено, це можливо виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі і простроченим. З огляду на те, що продовження строку користування траншем не відбулося, оскільки не було виконано умови про погашення відсотків, то відповідно з 31 дня заборгованість вважається простроченою. 36 календарних місяців це загальний строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0961474601 від 17 липня 2019 року, тобто строк, упродовж якого позичальник може отримувати кошти із визначеного сторонами ліміту кредиту - 20 000,00 грн окремими траншами, з укладенням при цьому додатків до договору та із визначенням по кожному траншу строку користування ним, який є окремим від загального строку договору. Узгоджений умовами договору 30-денний строк користування 4 траншем кредиту (строк кредитування) сторони не змінювали. При цьому, заявляючи вимогу про стягнення відсотків у розмірі 94937,81 грн позивач зазначає, що ця сума заборгованісті сформована на дату відступлення прав вимоги від ТОВ «Інфінанс». Проте, з реєстру Боржників до Договору Факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 року, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» вбачається, що станом на 14 липня 2021 року (дата продажу права вимоги) заборгованість відповідача за процентами складала 67541,58 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості від 10.01.2023 року, наступним кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» нараховано ще відсотки у розмірі 49910,00грн. Однак сума в розмірі 94937,81 грн, заявленої позивачем, у розрахунках, що містяться у матеріалах справи, відсутня. Відтак, надані позивачем докази (розрахунки заборгованості та витяги з реєстру боржників до договорів) не можуть вважатися належними доказами на підтвердження наявності заборгованості у вищевказаній сумі. Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідачка у межах строку кредитування за користування кредитними коштами (стаття 1048 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З урахуванням викладеного, стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7750,00 грн. та за процентами за користування кредитними коштами за 30 днів, виходячи із відсоткової ставки - 1,75% за один день, тобто 4068,75 грн (7750,00 грн х 1,75% х 30 днів), а загалом 11818,75 грн. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Що стосується витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: partial