Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

27.02.2026 до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.08.2023 відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту. 01.08.2023 відповідач [PERSON] підписав власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив умови кредитування. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України. Відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер: [NUMBER] , строк дії - 07/27, тип -Універсальна. Позивач стверджує, що відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 15.02.2026 має заборгованість 34897,27 грн., яка складається з наступного: 30537,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 4359,33 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.08.2023 у розмірі 34897,27 грн., що складається із: 30537,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4359,33 грн. - заборгованість за простроченими відсотками та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн. 02.03.2026 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 27.03.2026. 27.03.2026 до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява за змістом якої, відповідач просить суд надати йому, відстрочку виконання рішення на період проходження військової служби, врахувати його статус мобілізованого військовослужбовця при розгляді справи та просить застосувати передбачені законодавством пільги для військовослужбовців щодо кредитних зобов`язань на період дії воєнного стану та проходження служби. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У клопотанні доданому до позовної заяви просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у заяві поданій до суду 27.03.2026 просив розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 27.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення у зв`язку з чим в судовому засіданні оголошено перерву до 01.04.2026 до 10 год. 30 хв. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 01.08.2023 у АТ КБ «Приватбанк» відповідач [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.32-50) та погодив наступні умови: - тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200000 грн. (п.9.2. Договору); - тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; - строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.9.2. Договору); - процентна ставка, відсотків річних: 42,0% (п.9.3 Договору); - кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.9.4. Договору); - розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.9.4. Договору); - проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.9.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору). 01.08.2023 відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № [NUMBER] , термін дії: 07/27 тип : Картка "Універсальна", що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 24) та випискою по рахунку (а.с. 25-31). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 16.02.2026 № 0000005247561065 відповідачу було встановлено кредитний ліміт, який в період з 01.08.2023 по 01.10.2025 неодноразово змінювався і станом на 13.11.2024 становив 30000,00 грн. (а.с. 23). За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приписами ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що кредитний договір від 01.08.2023 укладений між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] у спосіб визначений чинним законодавством України, він не визнавався судом недійсним. З заяви поданої до суду відповідачем вбачається, що відповідач не заперечує факт укладення договору та користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Із наданої суду виписки по рахунку відповідача за період з 01.08.2023 - 16.02.2026 (а.с. 25-31) судом встановлено, що позивач виконав умови кредитного договору належним чином та надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту, а відповідач [PERSON] користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Із наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 01.08.2023 вбачається, що за відповідачем [PERSON] станом на 15.02.2026 рахується заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 34897,27 грн., яка складається з: 30537,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 4359,33 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 17-22). Отже, відповідач належним чином умови кредитного договору у повному обсязі не виконав. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідачем [PERSON] станом на 15.02.2026 позивачем АТ КБ «Приватбанк» обґрунтовано нараховано заборгованість за тілом кредиту у розмірі 30537,94 грн. Оскільки відповідач не сплатив заборгованість за кредитним договором, суд вважає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30537,94 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд враховує те, що з тексту поданої до суду відповідачем заяви вбачається, що відповідач не заперечує факт отримання кредиту (користування кредитним лімітом) та не спростовує суму такої заборгованості. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 4359,33 грн. заборгованості за простроченими відсотками, суд приходить до наступного висновку. У поданій 27.03.2026 до суду заяві відповідач просить суд врахувати його статус мобілізованого військовослужбовця та застосувати передбачені законодавством пільги для військовослужбовців щодо кредитних зобов`язань на період дії воєнного стану та проходження служби. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей», встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Так, в статтях 1, 2 зазначеного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Національним Банком України дано роз`яснення стосовно перегляду умов кредитних договорів позичальників-військовослужбовців, а саме роз`яснено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», який набрав чинності з 8 червня 2014 року, внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких не підлягають нарахуванню штрафні санкції, пені за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Пункт 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено поширення дії, зокрема підпункту 3 п. 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Статтею 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. Відповідно до довідки від 27.11.2025 № 3544, виданої начальником відділення кадрової роботи військової частини [NUMBER] НГУ: «старший солдат [PERSON] , дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України, відповідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» з 16.11.2025 року по теперішній час» (а.с. 67). Таким чином, на відповідача [PERSON] з 16.11.2025, як на військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом, на особливий період, поширювалися пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже відповідачу починаючи з 16.11.2025 не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його призову. Суд зазначає, що відсутність доказу звернення [PERSON] до кредитора не спростовує той факт, що на нього розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, за наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом). Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 642/548/21. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за кредитним договором від 01.08.2023 позивач нараховує відсотки за період з 01.08.2023 по 01.12.2025 включно. Загальна сума відсотків станом на 15.02.2026 становить 4359,33 грн. Отже нарахування відсотків за кредитним договором за період з 01.03.2025 по 16.11.2025 (день призову відповідача на військову службу за мобілізацією) є правомірним. В свою чергу нарахування відсотків за період після 16.11.2025 суд вважає безпідставним, оскільки саме з цього часу на відповідача [PERSON] почали поширюватися пільги встановлені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач після 16.11.2025 здійснив наступне нарахування відсотків: 30.11.2025 - 35,14 грн., 01.12.2025 - 210,84 грн. Загальна сума - 245,98 грн. Отже, нарахування відсотків за кредитним договором в період після 16.11.2025 у сумі 245,98 грн. є безпідставним. З огляду на наведене суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки нараховані за кредитним договором у розмірі 4113,35 грн. (4359,33 грн. 245,98 грн. = 4113,35 грн.) З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, про те що позов підлягає частковому задоволенню. Загальна сума заборгованості за кредитним договором від 01.08.2023, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 34651 грн. 29 коп., яка складається з: 30537,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 4113,35 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (нарахованими до 16.11.2025). В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. У поданій до суду заяві відповідач просив суд відстрочити виконання рішення на період проходження ним військової служби. Вирішуючи питання стосовно відстрочки виконання рішення, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Як підставу для відстрочки виконання рішення суду відповідач зазначає те, що у зв`язку з виконанням військового обов`язку він фактично позбавлений можливості повною мірою виконувати свої фінансові зобов`язання за кредитним договором. Проте в підтвердження неможливості повною мірою виконувати свої фінансові зобов`язання за кредитним договором відповідачем не надано жодного доказу. Отже відповідачем не підтверджено жодним доказом наявність скрутного матеріального становища, захворювання, чи інших обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Сам факт перебування відповідача на військовій службі не свідчить про неможливість виконання відповідачем рішення суду та не є імперативною підставою для відстрочення його виконання. Також суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови, а отже вимога відповідача про відстрочення виконання рішення суду на період проходження ним військової служби є безпідставною. Проаналізувавши доводи заяви про відстрочення виконання рішення суду, зважаючи на вимоги ст. 435 ЦПК України, враховуючи відсутність належним чином підтверджених підстав для відстрочення виконання рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що у разі виникнення підстав для розстрочення чи відстрочення виконання судового рішення, після його ухвалення, відповідач не позбавлений можливості звернутися з відповідною заявою до суду в порядку ст. 435 ЦПК України. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн. (а.с.54). Таким чином, з відповідача на користь позивача, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2643 грн. 63 коп. (2662,40 грн. х 34651,29 грн. / 34897,27грн. = 2643,63грн.). На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial