Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

В серпні 2025 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , в якій просить визнання за [PERSON] право власності на 1/4 частки нежитлової будівлі, місцезнаходження: [ADDRESS] , загальна площа 73,8 кв.м. та зняти арешт з 1/4 частки нежитлової будівлі, місцезнаходження: [ADDRESS] , загальна площа 73,8 м?, накладений постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №72203161 від 17.07.2025 року, прийняту головним державним виконавцем Жовтоводсько-П`ятихатського відділу ДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Устимчук О.С. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилалась на те, що з 17 листопада 1984 року по 20 лютого 2008 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] 24 вересня 1998 року за час шлюбу подружжям було придбано 1/2 частка нежитлової будівлі, за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується Договором купівлі-продажу 1/2 частини сараю по прийому скляного посуду від 24.09.1998, посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Кубай Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №4809. Реєстрація право власності проведена Жовтоводським БТІ за №229 від 03.08.1999, про що свідчить відмітка на Договорі. [PERSON] з Жовтоводсько-П`ятихатського ВДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області повідомили, що відкрито виконавче провадження, де боржником є [PERSON] , та в ході виконавчого провадження необхідно здійснити опис та арешт 1/2 частка нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] . 17 липня 2025 року головним державним виконавцем Жовтоводсько-П`ятихатського ВДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Устимчук О.С. прийнята постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП№72203161 від 17.07.2025. Відповідно до вказаної постанови було описано та накладено арешт на майно, а саме: «1/2 частка нежитлової будівлі, реєстраційний/кадастровий номер 480001, місцезнаходження: [ADDRESS] , загальна площа 73,8 м?». 22 липня 2025 року головним державним виконавцем Жовтоводсько-П`ятихатського ВДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Устимчук О.С. за участю [PERSON] було складено Акт державного виконавця. Однак, представника позивача звертає увагу, що вказана нежитлова будівля є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . У виконавчому провадженні позивачка [PERSON] не є боржником та не може нести відповідальність за [PERSON] , оскільки разом вони не проживають з 2008 року і шлюб розірваний. Представник позивача зазначає, що арешт вищезазначеного майна та подальша його реалізація порушує право власності позивачки [PERSON] . В зв`язку з тим, що 24 вересня 1998 року за час шлюбу подружжям було придбано 1/2 частка нежитлової будівлі, за адресою: [ADDRESS] , то 1/4 частки вказаної будівлі належить позивачці [PERSON] . Отже, на думку представника позивача, вимога щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частка нежитлової будівлі, місцезнаходження: [ADDRESS] , загальна площа 73,8 м?, - є обґрунтованою та підлягає задоволенню Наявність арешту майна позбавляє позивачку можливості ним розпоряджатися. Таким чином, накладений арешт на 1/4 частину нежитлової будівлі порушує права позивачки, як власниці майна. Крім того, представник позивача звертає увагу суду, що позивачка не є боржником за виконавчим провадженням, в межах якого накладений арешт на нерухоме майно. Отже, на думку представника позивача, відсутні підстави для продовження обтяження на 1/4 частину нежитлової будівлі, а тому право позивачки підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2025 року у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити з підстав, що в ньому зазначені. Вказав, що позивачка фактично користується спірним нерухомим майном, як гаражем. Відповідачу [PERSON] , відповідно до вимог ЦПК України, направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. На адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (адреса місця реєстрації відповідача). Відзив на позов відповідач не подав. Від третьої особи Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких представник просив розглянути справу без участі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури та відмовити в задоволенні позову. В письмових поясненнях представник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури посилався на те, що Детективами Національного антикорупційного бюро України проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52018000000000215 від 14.03.2018 (виділене з кримінального провадження № 42013110100000191 від 20.02.2013) за підозрою [PERSON] та [PERSON] за ч.5 ст.191 КК України, а прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури здійснювалось процесуальне керівництво у вказаному провадженні. Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24 вересня 2019 року (Справа № 910/227/19) в рамках кримінального провадження № 52018000000000215 накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , а саме, - на 1/2 частки нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 480001. Вироком Вищого антикорупційного суду від 02.11.2022 року у кримінальному провадженні № 52018000000000215 від 14.03.2018 року (справа № 991/6543/20) [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Жовті Води, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Ухвалою колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 30.05.2023 та постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13.05.2025, вирок Вищого антикорупційного суду від 02.11.2022 в частині призначеного покарання [PERSON] - залишено без змін. У зв`язку з вищевикладеним, представник третьої особи зазначає, що дії Спеціалізованої антикорупційної прокуратури були правомірними, що підтверджено вироком суду, який залишено без змін апеляційною та касаційною інстанцією. Від третьої особи Жовтоводсько-П`ятихатський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких представник просив відмовити в задоволенні позову. В письмових поясненнях представник третьої особи зазначив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 20.02.2008 року. Після розірвання шлюбу минуло 17 років, за цей час вказане майно могло змінитись, покращитись власником майна. Крім того, представник Жовтоводсько-П`ятихатського відділу ДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зазначив, що на їхню думку, позивачем пропущено термін давності щодо визнання права власності. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 17 листопада 1984 року Відділом РАЦС Жовтоводського міськвиконкому, актовий запис №571 (а.с.9 зворот). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом РАЦС Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області 20.02.2008 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 20 лютого 2008 року, актовий запис №26 (а.с.9). Згідно Договору купівлі-продажу від 24.09.1998 року на 1/2 частини сараю по прийому скляного посуду, зареєстрованого в реєстрі за №4809 та посвідченого 24.09.1998 року приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Кубай Л.В. ТВФ "Маяк" продав, а [PERSON] купив 1/2 частину сараю по прийому скляного посуду шл.бл., загальною площею 36,9 м?. (а.с.10). При цьому адреса 1/2 частини сараю по прийому скляного посуду згідно довідки та реєстрації Жовтоводського БТІ є [ADDRESS] (а.с.10 зворот, а.с.11, 11 зворот). Постановою головного державного виконавця Жовтоводсько-П`ятихатського відділу ДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Устимчук О.С. ВП №72203161 від 17.07.2025 року було здійснено опис та арешт майна (коштів) боржника при примусовому виконанні виконавчого листа №1-кп/991/60/20 від 28.06.2023 року, виданого Вищим антикорупційним судом. Накладено арешт із забороною відчуження на 1/2 частку нежитлової будівлі, реєстраційний/кадастровий номер 480001, місцезнаходження: [ADDRESS] , загальна площа 73,8 кв.м., яка належить боржнику [PERSON] , [INFO] (а.с.15). 22 липня 2025 року головним державним виконавцем Жовтоводсько-П`ятихатського відділу ДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Устимчук О.С. було складено Акт державного виконавця при примусовому виконанні виконавчого листа №1-кп/991/60/20 від 28.06.2023 року, виданого Вищим антикорупційним судом про конфіскацію всього майна, яке є власністю [PERSON] . Даним актом було встановлено, що [PERSON] користується даним приміщенням та є його власницею після розірвання шлюбу 20.02.2008 року (а.с.16). На момент укладення Договору купівлі-продажу від 24.09.1998 року діяла норма щодо спільної сумісної власності подружжя, а саме ст..22 Кодексу про шлюб та сім`ю в редакції від 01.04.1996 року, відповідно до якої майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Отже з досліджених доказів суд приходить до висновку, що 1/2 частина сараю по прийому скляного посуду загальною площею 36,9 м? придбана сторонами за час шлюбу, тому, згідно норм діючого на момент придбання такого майна законодавства, є їхньою спільною сумісною власністю. У постанові від 08 березня 2023 року у справі № 307/2148/16 Верховний Суд зазначив, що у правовідносинах про поділ майна подружжя предметом доведення є факт перебування сторін у шлюбі та набуття ними спірного майна у період шлюбу, спільність набуття якого презюмується сімейним законодавством, а спростування такої презумпції та доведення такого спростування про набуття спірного майна за особисті кошти покладено на відповідача в силу закону, який має доводити належними та достовірними доказами з дотриманням вимог диспозитивності цивільного процесу саме у тому процесі, у якому вирішуються такі вимоги за участі іншої сторони цього процесу, право якої щодо такого майна ґрунтується саме на такій презумпції, та яка має мати можливість заперечувати такі спростування у визначений процесуальним законом спосіб. Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача ставить вимогу перед судом щодо визнання права власності за позивачем на 1/4 частку нежитлової будівлі, місцезнаходження: [ADDRESS] , загальна площа 73,8 м?. Однак згідно правоустановчого документу, а саме договору купівлі-продажу від 24.09.1998 року, відповідач [PERSON] придбав 1/2 частину сараю по прийому скляного посуду загальною площею 36,9 м? за адресою [ADDRESS] , що не є тотожним з нежитловою будівлею за адресою [ADDRESS] , загальною площею 73,8 м?. Такі розбіжності щодо основних характеристик спірного нерухомого майна в сукупності, а саме найменування нерухомого майна (чи то є гараж, сарай та/або нежитлова будівля чи її частина), загальна площа, адреса розташування є істотними, і не є арефметичною помилкою. Задоволення позову в цій частині призведе до фактичного визнання права на інше нерухоме майно ніж було придбано під час даного шлюбу, розташоване за іншою адресою та іншою часткою у майні або призведе до визнання права на майно, якого не існує. Витяг з реєстру нерухомого майна щодо спірної нерухомості, актуальний на момент розгляду справи, суду не надано. У зв`язку з чим існують зазначені розбіжності і який шлях їх усунення сторонами належним чином не обґрунтовано та матеріалами справи не доведено. Оскільки докази придбання відповідачем [PERSON] нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS] , загальною площею 73,8 м? під час шлюбу з позивачкою не надано, в тому числі і за договором купівлі-продажу від 24.09.1998 року, то таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а в задоволенні позову про визнання права власності на дане нерухоме майно слід відмовити. При цьому, такий висновок не є перешкодою для захисту позивачем своїх прав на майно, що придбане під час шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 24.09.1998 року. Щодо позовних вимог про зняття арешту слід зазначити наступне. Як з`ясовано з письмових пояснень третьої особи представника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Васківнюка С.М. ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24 вересня 2019 року (Справа № 910/227/19) в рамках кримінального провадження № 52018000000000215 накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , а саме, - на 1/2 частки нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 480001. Вироком Вищого антикорупційного суду від 02.11.2022 року у кримінальному провадженні № 52018000000000215 від 14.03.2018 року (справа № 991/6543/20) [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Жовті Води, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Таки чином, судом встановлено, що на спірне майно було описано та накладено арешт під час виконання вироку в частині конфіскації майна у кримінальному провадженні, на яке було накладено арешт слідчим суддею в межах цього кримінального провадження. Як встановлено судом, на спірне майно накладено арешт під час примусового виконання виконавчого листа №1-кп/991/60/20 від 28.06.2023 року, виданого Вищим антикорупційним судом після ухвалення вироку Вищого антикорупційного суду від 02.11.2022 року, яким [PERSON] визнано винним за ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у цивільній справі №723/826/19. Позивачка просить, зокрема, визнати за нею право власності на 1/4 частки нежитлової будівлі, місцезнаходження: [ADDRESS] , загальна площа 73,8 м? та зняти з неї арешт. Однак, фактично позовні вимоги спрямовані на виведення майна з-під арешту у кримінальному провадженні, що не узгоджується із завданнями цивільного судочинства. Суд зазначає, що в межах цивільного судочинства не вправі підміняти собою суд у кримінальному судочинстві. Згідно з частиною першою статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно(частина друга статті 174 КПК України). Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частини третя та четверта статті 174 КПК України). Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України, згідно з якою, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України. Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження. Разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства. Суд зазначає, що у разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК Україниі є ефективним. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17 (провадження № 14-119цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц(провадження № 14-366цс18) та від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц (провадження № 14-418цс18). На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду № 127/21463/19 в постанові від 01.02.2021 року. Крім того, дружина обвинуваченого, яка не є учасником провадження та вважає, що порушено її право власності, має право на оскарження вироку щодо свого чоловіка у частині вирішення арешту на майно, накладеного в рамках кримінального провадження. Чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту в порядку цивільного судочинства. Такого висновку дійшов Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у справі № 344/2364/19 в постанові від 24 жовтня2024 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження щодо позовних вимог про зняття арешту зі спірного нерухомого майна, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому позивачу суд роз`яснює її право на судовий захист у порядку кримінального судочинства. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed