Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

Короткий зміст позовним вимог У лютому 2026 року позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 6476428 від 13 лютого 2022 року в розмірі 18000,00 грн, та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказували, що 13 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір споживчий кредит № 6476428, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти у сумі 15000,00 грн строком кредитування на 90 днів, зі сплатою відсотків, комісія за надання кредиту становить 1500,00 грн. 25 липня 2024 року ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги до боржника ТОВ «Факторинг Партнерс» на підставі укладеного договору факторингу №25-07\\\\24. Відповідно до реєстру боржників від 25 липня 2024 року ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 6476428 від 13 лютого 2022 року. В порушення умов кредитного договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим має заборгованість в сумі 18000,00 грн. Посилаючись на право правонаступника вимагати стягнення заборгованості, ТОВ «Факторинг Партнерс» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором. Рух справи Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2026 року головуючим у даній цивільній справі визначено суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 березня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду на 14 квітня 2026 року. Представник позивача в судове засідання 14 квітня 2026 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в прохальній частині поданої позовної заяви представник позивача просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених вимог. Зазначив, що в нього невідомі особи викрали телефон, скористались його персональними данними, й оформили на його ім`я кредитні договори. Долучив довідку про витяг з ЄРДР, довідку ЖЕО, виписку з карткового рахунку й відповідь на звернення до кредитора. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Факторинг Партнерс»» підлягає задоволенню виходячи з наступного. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 13 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 6476428. На виконання умов укладеного договору відповідач отримав кошти у сумі 15000,00 грн, шляхом безготівкового зарахування на сповіщений позичальником картковий рахунок. Відповідно до п.1.2,1.3,1.5.1 договору строк кредитування на 90 днів, зі сплатою відсотків 1,00% протягом пільгового періоду, комісія за надання кредиту становить 1500,00 грн. 25 липня 2024 року ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги до боржника ТОВ «Факторинг Партнерс» на підставі укладеного договору факторингу №25-07\\\\24. Відповідно до реєстру боржників від 25 липня 2024 року ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 6476428 від 13 лютого 2022 року. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість [PERSON] за договором № 6476428 від 13 лютого 2022 року становить 18000,00 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 15000,00 грн, сума заборгованості за відсотками- 1500,00 грн., заборгованість за комісією -1500,00 грн. Як встановлено з Витягу з ЄРДР, 19 липня 2022 року в несено відомості за заявою [PERSON] про те, що 12 лютого 2022 року приблизно о 23.30 год за адресою [ADDRESS] , невстановлена досудовим розслідуванням особа, здійснила несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) електроних систем, чим завдала матеріальної шкоди [PERSON] . Згідно з випискою з карткового рахунку, відкритого в ПУМБ на ім`я [PERSON] встановлено, що 13 лютого 2022 року на його рахунок о 12:34 зараховано кредитні кошти в сумі 15000,00 грн. Пізніше, 15 та 16 лютого 2022 року з використанням платижної карти [NUMBER] здійснювалось корисутвання й списання коштів в терміналах магазинів Сільпо, Моyo К2, Варус. [PERSON] у серпні 2022 року звертався зі заявою до ТОВ "Мілоан" й отримав відповідь, що грошові кошти на виконання умов укладеного договору перераховані на його картковий рахунок. У товариства відсутні достатні підстави вважати, що кредитний договір замість позичальника укладено іншою особою. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України) Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Закон України «Про платіжні послуги» визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури. Пунктом 6 частини дев`ятнадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу. Згідно з частиною двадцятою статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. Пунктом 141 розділу VII Положення, передбачено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення). Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення). Аналіз вказаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу. Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та Верховного Суду у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22, які згідно положення ч.4 ст.263 ЦПК України застосовуються судом до спірних правовідносин. З огляду на пояснення відповідача надані в судовому засіданні та дослідженні письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що бездіяльність [PERSON] , якій не сповістив негайно Банк про втрату (викрадення) мобільного пристрою на якому міститься конфедиційна, ідентифікуюча інформація, що надало змогу отримати доступ до його персональних даних, не вчинив дії блокування банківського рахунку, сповіщення оператора про блокування сим карти; звернення до правоохоронних органів лише через п`ять місців, в сукупності сприяло використання його даних й отримання кредитних коштів. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд за результатами оцінки доказів наявних в матеріалах справи встановив, що кредитні кошти отримані з використанням персональних даних відповідача, й зараховані на картковий рахунок відповідача , який відкритий в Банку ПУМБ, кошти впродовж вдох днів знімалися з карткового рахунку в магазинах, відповідач негайно не сповістив про втрату контролю над електронним пристроєм де зберігаються його персональні дані, тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими й підлягають задоволенню. Судом перевірений розрахунок заборгованості наданий представником позивача, який суд вважає вірним. Відповідач не виконав узяті на себе зобов`язання щодо повернення використаних кредитних коштів, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що заборгованість в сумі 18000,00 грн підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс». Щодо стягнення судових витрат Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані з витребуванням доказів та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до платіжної інструкції від 04 лютого 2026 року позивачем при зверненні з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 2662, 40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 2662,40 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України). На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року; тарифи на послуги; заявку на надання юридичної допомоги № 1915 від 01 грудня 2025 року; витяг з Акту № 25 про надання юридичної допомоги від 31 грудня 2025 року, що складається з надання усної консультації з вивченням документів - 3000,00 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 6000,00 грн., а всього на загальну суму - 9000,00 грн., тривалістю 4 години. Враховуючи, що дана справа не відноситься до категорії складних, судова практика є сталою, справа не значної складності, не потребує додаткового вивчення нормативної бази, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача частину понесених витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., що буде відповідати засадам розумності та справедливості, й співмірності. Заявлений розмір витрат на правову допомогу 9000,00 грн, суд вважає необґрунтовано завищеним, що не відповідає складності справи.

Outcome: approved