Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 65805 грн. В обґрунтування позову зазначається, що 06 серпня 2022 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом. 22 червня 2024 року відповідач як клієнт Банку скористався послугою укладання кредитного договору «кредит готівкою» та отримав кредитні кошти у розмірі 80000 грн, строком на 36 місяців, із відсотковою ставкою 31 % річних. Позивач зобов`язання з надання відповідачу коштів виконав, а відповідач умови договору в строк, встановлений договором не виконує. Таким чином, станом на 24 грудня 2025 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 65805 грн. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі ч. 1 ст. 274 ЦПК України, із викликом сторін у судове засідання. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, з підстав зазначених в позовній заяві та за наявними в справі доказами. Відповідач повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, до суду не з`явився, із будь-якими заявами до суду не звертався. Тричі розгляд справи було відкладено, 09 березня 2026 року було відкладено за заявою відповідача, однак із відзивом на позов [PERSON] протягом двох місяців не звернувся та інші докази, крім тих що надано Банком до суду не подав. Розгляд справи відбувався за відсутності сторін, на підставі доказів наданих стороною позивача, фіксування процесу технічними засобами не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Судом встановлено, що 06 серпня 2022 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з одного боку та [PERSON] з другого боку, був укладений кредитний договір, що складається з Заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, після чого отримала платіжну картку. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг становить змішаний договір банківського рахунку та Генерального кредитного договору в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка» та приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. 22 червня 2024 року за заявою [PERSON] було оформлено окремо кредитний договір «Кредит готівкою», згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 80000 грн, строком на 36 місяців, із річною відсотковою ставкою 31 %. Протягом 2024-2025 років відповідач повертав кредит, однак погашав заборгованість несвоєчасно у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 65805 грн., яка складається з наступних складових: 54317,72 грн. заборгованість за тілом кредиту; 11487,28 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604- 609 ЦК. Договором, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно із ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання. Боржник, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого грошового зобов`язання. Так, судом встановлено, що відповідачем договір кредитування із Банком укладено шляхом заповнення в електронному вигляді заяви, яка містить докладну інформацію щодо особи [PERSON] , зокрема, дату народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, соціальний статус. Договір, паспорт споживчого кредитування, графік платежів відповідачем підписано з використанням цифрового власноручного підпису. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами шляхом підписання відповідачем договору та ознайомлення із Правилами кредитування. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з оплати послуг банку та обумовлених в Договорі кредитування відсотків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Довідка про заборгованість особи перед Банком є належним та допустим доказом, а тому такий розрахунок судом приймається як доказ, на підтвердження розміру заборгованості відповідача. Крім того, відповідач із будь-якими заявами щодо спростування факту укладання кредитного договору та розміру заборгованості визначених Банком, до суду не звертався. Враховуючи вище викладене, суд вважає позовні вимоги Банку обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Документально підтверджені судові витрати позивача складають 2662,40,00 грн.

Outcome: approved