Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

І. Суть справи. 15.01.2026 р. представник ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №7692063 від 16.03.2024 р., укладеним між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем у розмірі 19 411,28 грн., сплаченого судового збору у розмірі 2 662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» посилалось на те, що 16.03.2024 р., між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір №7692063. Відповідно до умов якого відповідачці надано грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн, строк кредитування 360 днів, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відповідні нарахування за користування кредитом у встановлений термін. Товариство свої зобов`язання виконало та надало грошові кошти [PERSON] , тоді як відповідач не виконала умови кредитного договору, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість у розмірі 24771,28 грн., яка складається з 5998,80 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13412,48 грн заборгованість за відсотками та 5360,00 грн заборгованість за штрафами. У подальшому, за договорами відступлення прав вимоги №23.10/24-Ф, укладеним 23.10.2024 р. між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та №16/05/25-Е, укладеним 16.05.2025 р. між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС», до останього перейшло право вимоги до відповідача за Договором про надання споживчого кредиту№7692063 від 16.03.2024 р. За вищенаведених обставин, позивач просив стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту№7692063 від 16.03.2024 р. в сумі 19 411,28 грн, що складається з тіла та відсотків за користування кредитом, а також судових витрат. Відповідач відзиву на позов не подала. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. У судове засідання представник позивача не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи знаходиться клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ «ФК «ЕЙС». Відповідач повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення матеріалів позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця її проживання, який повернутий до суду із зазначенням причини невручення "адресат відсутній за вказаною адресою". У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.03.2026 р. прийнято до розгляду дану справу та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом установлено, що на підставі Договором про надання споживчого кредиту№7692063 від 16.03.2024 р., укладеного між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] , останній було надано кредит на суму 6000 грн. строком на 360 днів шляхом перерахування коштів на реквізити платіжної карти № [NUMBER] . Зі сплатою відсотків за зниженою процентною ставкою 0,01% в день до 31.03.2024 та стандартною процентною ставкою 2.2% в день /а.с.25-29/. Вказаний вище кредитний договір відповідач підписала електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора - А9114, який був надісланий на номер мобільного телефону [NUMBER] . Окремо відповідачем із використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора був підписаний паспорт споживчого кредиту та графік платежів /а.с.29 та зв., 45/. З інформаційної довідки ТОВ "Авентус Україна" від 27.11.2024 вбачається, що 16.03.2024 було здійснено перерахування 6000,00 грн на рахунок [PERSON] РНОКПП [NUMBER] за договором №7692063 /а.с.16-17/. Згідно інформаційної довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 13.02.2026 вбачається, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] банком було емітовано картку № [NUMBER] , на яку 16.03.2024 зараховано кошти у розмірі 6000,00 грн. а номер телефону [NUMBER] в анкетних даних значиться як фінансовий, що також підтверджується і випискою за договором б/н за період 16.03.2024-21.03.2024 /а.с.68-70/. 23.10.2024 р. між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений Договір факторингу №23.10/24-Ф, згідно з яким право вимоги щодо стягнення заборгованості з боржників, указаних у Реєстрі боржників було відступленоТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» /а.с.7-11, 55/. 16.05.2025 р. між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» був укладений Договір факторингу №16/05/25-Е, згідно з яким право вимоги щодо стягнення заборгованості з боржників, указаних у Реєстрі боржників було відступлено позивачеві, у тому числі до [PERSON] за договором №7692063 /а.с.49-53/. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №7692063 від 16.03.2024 вбачається, що за відповідачем утворилася заборгованість за період з 16.03.2024 по 11.07.2024 у розмірі 24 771,28грн, з яких: 5998,80 грн - основний борг; 13 461,28 грн - заборгованість за відсотками; 5 360,00 грн - штраф /а.с. 46-зв.49/. Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором №7692063 від 16.03.2024р., заборгованість [PERSON] станом на 01.11.2025 становить 24 771,28 грн, яка складається з: прострочена заборгованість - 5 998,80 грн; 13 412,48 грн -відсотки та 5 360,00 грн - заборгованість за штрафами /а.с.41/. Проте, позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» ставить вимогу про стягнення з відповідачки лише - 19 411,28 грн, що становить тіло кредиту та відсотки. ІV. Оцінка Суду. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень зазначеного вище закону вбачається, що з урахуванням особливостей електронного договору його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно положень ст.1049 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Судом встановлено, що 16.03.2024 р. між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №7692063, відповідно до якого Товариство надало відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем на карту позичальника, а відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Пунктом 1.3. кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 6000 грн. Кредитний договір №7692063 від 16.03.2024 р. укладено в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора (пункт 9.6), який було відправлено на фінансовий номер телефону відповідачки [NUMBER] , зазначений нею, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання, перерахував відповідачу кошти за кредитним договором в сумі 6000 грн., однак, позичальник свої зобов`язання за договором не виконала та не повернула отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого виникла заборгованість за вказаним договором у розмірі 19 411,28 грн, що становить тіло кредиту та відсотки (5 998,80 грн + 13 412,48 грн). Згідно умов кредитного договору відсотки за кредитом нараховуються за зниженою процентною ставкою - 0,01% та стандартною процентною ставкою - 2.2%, яка діє з 31.03.2024 р. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проте, законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послугвід 22.11.2023 р., що набрав чинності 24.12.2023 р., доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 р. денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23.04.2024 р. не більше 1,5%, а з 21.08.2024 р. не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Кредитний договір між сторонами укладено 16.03.2024 р., із наданих позивачем розрахунків заборгованості встановлено, що проценти за період з 16.03.2024 по 30.03.2024 нараховувалися за зниженою ставкою 0,01% і станом на 31.03.2024 заборгованість за кредитом складається лише з тіла - 6000,00 грн. У подальшому, починаючи з 01.04.2024 по 11.07.2024 банком нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами за ставкою 2,2 %, тобто у розмірі більшому ніж встановлений законом. У зв`язку з наведеним суд приходить висновку, що розмір заборгованості з відсотків підлягає перерахунку, виходячи з встановленого п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», і становить: 16.03.2024р. по 31.03.2024 р. (згідно пункту договору 1.5.2) - за 0,01 %, що становить 00, 00 грн., як зазначено у розрахунку; з 01.04.2024 по 22.04.2024 (22 дні) - 2,2%, що становить 2904,00 грн (6000,00 грн тіло кредиту*2,2%*22 днів); з 23.04.2024 р по 11.07.2024 р. (80 днів, оскільки згідно розрахунку заборгованості відсотки нараховувалися лише до 11.07.2024 р., а суд позбавлений права самостійно виходити за межі позовних вимог) - 1,5%, що становить 7200,00 грн (6000,00 грн тіло кредиту*1,5%*80 днів). Отже, загальний розмір заборгованості відповідачки за процентами за період з 16.03.2024 по 11.07.2024 становить - 10104,00 грн (2904,00 грн+7200,00 грн). А тому, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини справи, відсутність доказів поверненнякредитних коштів позивачу та розглядаючи позов у межах заявлених позовних вимог і наданого розрахунку, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача, який згідно договорів факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024 р. між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та №16/05/25-Е від 16.05.2025 р. між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» набув права вимоги до відповідачки у загальному розмірі - 16104,00 грн, яка складається з тіла кредиту та відсотків. V. Розподіл судових витрат. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку частковим задоволенням позовних вимог (83%) з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2209,79 грн. Відповідно до п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.2-6 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону, позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 р., додаткову угоду №25771219719 до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, акт прийому передачі наданих послуг №20/08/25-01 від 20.08.2025 та протокол погодження вартості послуг до договору, згідно яких витрати на правничу допомогу становлять 7000,00 грн /а.с. 36-37, 40 та зв./. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. При цьому суд наголошує, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Враховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, обґрунтованість та пропорційність розміру заявлених витрат на правничу допомогу, які позивач поніс до предмета спору, суд дійшов висновку наявність підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 гривень.

Outcome: partial