Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

Позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» звернувся 06 березня 2023 року до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просив суд стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, що виникла по [ADDRESS] , за період з 01.11.2018 до 31.01.2023 за спожиту послугу з постачання теплової енергії у сумі 32 569,07 грн., за абонентське обслуговування в сумі 114,16 грн., а також інфляційні втрати в сумі 1 716,50 грн., 3% річних у сумі 799,89 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачами зобов`язань по сплаті за надані послуги. В обґрунтування вимог зазначено про надання послуг з постачання теплової енергії до житла відповідачів та порушення ними вимог статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статті 19 Закону України «Про теплопостачання» та Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги постачання з теплової енергії від 21.08.2019 № 830, у результаті чого виникла указана заборгованість. Тому з метою захисту прав виконавця послуг з постачання теплової енергії, позивач просить задовольнити заявлені вимоги. У ході розгляду справи позивач 04 лютого 2026 року звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову та залучення співвідповідача, де просив суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за вказаною адресою за період з 01.11.2018 до 06.09.2020 в сумі 8 067,74 грн., інфляційні втрати в сумі 1 118,36 грн., 3% річних в сумі 517,25 грн. та стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаною адресою за період з 07.09.2020 до 31.01.2023 в сумі 24 501,33 грн., інфляційні втрати в сумі 598,14 грн., 3% річних в сумі 282,64 грн., плату за абонентське обслуговування в сумі 114,16 грн., посилаючись на продаж квартири новому власнику [PERSON] та смерть одного із попередніх власників квартири [PERSON] , про що стало відомо при перегляді заочного рішення. Ухвалою суду від 17 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням суду від 22 травня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2018 по 31.01.2023 у розмірі 32 569 грн. 07 коп., плату за абонентське обслуговування у розмірі 114 гривень 16 коп., інфляційні втрати у розмірі 1716 грн. 50 коп. та 3% річних у розмірі 799 грн. 89 коп., стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2018 по 14.08.2020 у розмірі 15 071 грн. 09 коп., інфляційні втрати у розмірі 1118 грн. 34 коп. та 3% річних у розмірі 507 грн. 98 коп., вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року скасовано заочне рішення суду. Ухвалою суду від 25 березня 2026 року прийнято до розгляду заяву АТ «Криворізька теплоцентраль» про зміну предмету позову в редакції, що надійшла до суду 04.02.2026. Залучено до участі справі у якості співвідповідача [PERSON] . У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подали. У заяві про перегляд заочного рішення відповідачем [PERSON] зазначено про факт продажу квартири 07 вересня 2020 року новому власнику [PERSON] , а отже відповідачі з того часу не несуть обов`язок по сплаті за надані житлово-комунальні послуги по [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] з 14 серпня 2020 року, а [PERSON] та [PERSON] з 06.08.2020 зняті з реєстраційного обліку вказаної квартири, а тому у зв`язку з припиненням права користування житлом не несуть обов`язок по оплаті за надані послуги. Відповідач [PERSON] помер [INFO] , тобто до відкриття провадження у справі, що унеможливлює стягнення з нього боргу. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку. Відповідно до статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.03.2005 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.2020 до 07 вересня 2020 року були власниками житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , та на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07 вересня 2020 року новим власником житлового приміщення є [PERSON] , який є споживачем послуг з постачання теплової енергії, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» за вказаною адресою станом на дату звернення до суду. Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, провадження № 61-11107св18, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, провадження № 61-26204св18, від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18, тощо). Правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг з постачання теплової енергії, врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (далі Правила). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктами 31, 32 Правил установлено, що вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а для багатоквартирних будинків, обладнаних системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. Плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Згідно пунктів 35-37 Правил, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів постачається теплова енергія до квартири [ADDRESS] , згідно з наданим до суду розрахунком, сума боргу по оплаті за постачання теплової енергії за період з 01.11.2018 до 31.03.2023 становить у сумі 32 569,07 грн., плата за абонентське обслуговування за період 01.11.2021-31.01.2023 становить 114,16 грн. Доказів на спростовування зазначеного відповідачами не надано, заперечень чи контррозрахунку указаної заборгованості не заявлено. Разом з тим, відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20 (провадження № 61-13033 св 20), від 15 березня 2023 року у справі № 176/552/22 (провадження № 61-12657 св 22). Разом з тим, відповідно до умов укладеного 07 вересня 2020 року відповідачами договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] саме згідно пункту 3.3.3 вказаного договору, [PERSON] , як покупець, зобов`язався «прийняти на себе обов`язок з оплати комунальних послуг». Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] умовами договору взяв на себе обов`язок по сплаті боргу попередніх власників квартири, в тому числі сплати заборгованості за постачання теплової енергії, що ним не спростовано в судовому засіданні, вимога про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії з попередніх власників квартири [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягає. При цьому суд зауважує, що здійснює розгляд справи в межах заявлених вимог та не має повноважень самостійно збільшувати вимоги позову, а тому з огляду на зміст заяви про зміну предмету позову, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 07.09.2020 до 31.03.2023 в сумі 24 501,33 грн. та плати за абонентське обслуговування в сумі 114,16 грн. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання та отримання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Беручи до уваги зазначене, правовідносини і зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13; постанова Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження № 61-4924св18). Оскільки неправомірними діями споживача послуг [PERSON] позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка набрала чинності з 24.02.2022 та постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 р., яка набрала чинності 30.12.2023,у зв`язку з чим суд погоджується з наданим позивачем розрахунком інфляційних втрат і 3% річних за період з 01.12.2020 до 23.02.2022. Контррозрахунку боргу відповідачем не надано. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Оскільки належним чином повідомлені про дату слухання справи відповідачі відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надали, враховуючи, що суд розглядає справи у межах заявлених особою вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування судового збору суму.

Outcome: partial