Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

27 лютого 2026 року ТОВ «ФК «ЄАПБ», через підсистему «Електронний суд», звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 875 грн та судові витрати (вхідний №8547, а.с.1-4). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 25 лютого 2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №73196168 (далі Кредитний договір). Згідно з п.п. 2.1 п.2 Кредитного договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. Розділом11 Кредитного договору обумовлено, що підписанням цього договору відповідач підтверджує, що ознайомився на сайті кредитодавця https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо кредитодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України. Крім того погодився, що до моменту підписання договору вивчив умови договору та правила надання коштів та банківських металів у кредит, що розміщені на веб-сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ (надалі Правила), а його зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. Відповідно до п. 5 Кредитного договору, цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Також умовами Кредитного договору передбачено, що кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7500 грн, дата надання кредиту 25.02.2025, дата повернення кредиту 26.03.2025, денна процентна ставка 0,750%, проценти за понадстрокове користування кредитом 4,00%, пеня 4,00%/день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1186,17%, та орієнтовна загальна вартість кредиту 9187,50 грн. Щодо права вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором до відповідача, то ТОВ «ФК «ЄАПБ» як позивач обгрунтовує це тим, що 27.03.2025 було укладено договір факторингу №27/03/25 (далі Договір факторингу), відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило за плату на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржників, що вказані у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №14 від 26.08.2025 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 25 875 грн, з яких: 7500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2250 грн сума заборгованості за відсотками, 15000 грн сума заборгованості за пенею, та 1125 грн комісія за надання кредиту. Водночас позивач у позові зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. З огляду на викладене ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за Кредитним договором в розмірі 25 875 грн, з яких: 7500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2250 грн сума заборгованості за відсотками, 15000 грн сума заборгованості за пенею, 1125 грн комісія за надання кредиту, а також судові витрати. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 09 год 30 хв 14 квітня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.57-58). Також цим судовим рішенням виклик відповідача в судове засідання вирішено здійснити в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, тобто шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки відповідач знялася з реєстрації за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться у Придніпровському районі означеного населеного пункту, що мало місце 27.06.2025, а тому відомості щодо місце реєстрації проживання і місце роботи відповідача [PERSON] , станом на день як пред`явлення позову, так і день постановлення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження, у матеріалах позовної заяви відсутні. Представник позивача Кудіна А.В. у судове засідання не з`явилася, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів як безпосередньо позивача, так і [PERSON] як його представника, що були отримані цими учасниками справи 21.03.2026 (а.с.59 зворот, 60 зворот). Водночас представник позивача за довіреністю [PERSON] , у пункті 4 прохальної частини позовної заяви, висловила прохання до суду здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача і, у випадку неявки в судове засідання відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.4). Відповідач [PERSON] у судове засідання 14 квітня 2026 року о 09 год 30 хв не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про місце, день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без її участі до суду не подала, відзиву до суду не направила (відповідно до вимог ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами). У зв`язку з цим, 14 квітня 2026 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представника позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 25 лютого 2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №73196168 (далі Кредитний договір). Пунктом 2.1 Кредитного договору передбачено, що за цим договором кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. У підпунктах 2.2.1-2.2.4 п. 2 Кредитного договору сторони обумовили параметри та умови кредиту. Зокрема, сума кредиту становила 7500,00 грн; строк кредитування/строк договору 30 днів; процентна ставка/день 0,250%/день (фіксована); комісія за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1125 грн); дата надання кредиту 25.02.2025, дата повернення кредиту 26.03.2025, денна процентна ставка 0,750%, проценти за понадстрокове користування кредитом 4,00%, пеня 4,00%/день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1186,17%, та орієнтовна загальна вартість кредиту 9187,50 грн. Крім того, з п.2.5 Кредитного договору судом встановлено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок кредиту, виходячи із строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за договором. Також зі змісту п.п. 11.1.1 п.11.1 розділу 11 Кредитного договору суд встановив, що підписанням цього договору відповідач підтверджує, що ознайомився на сайті кредитодавця https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо кредитодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України. Із розділу 12 Кредитного договору суд встановив, що у розділі «Позичальник», після реквізитів відповідача, міститься електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме: 44488, а також номер електронного платіжного засобу: [NUMBER] (а.с.5-11). Із Додатку №1 до Кредитного договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит» суд встановив, що датою видачі кредиту/датою платежу є відповідно 25.02.2025 та 26.03.2025; чиста сума кредиту становить 7500 грн; проценти за користування кредитом 562,50 грн; комісія за надання кредиту 1125 грн; реальна річна процентна ставка 6013,34%; загальна вартість кредиту 7489,65 грн. У розділі «Позичальник» означеного письмового доказу суд встановив, що після реквізитів відповідача, міститься електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме: 44488 (а.с.12). Із квитанції АТ «Таскомбанк» № 48418299-e598-402f-90bf-d0722a09ef0b від 25.02.2025 суд встановив, що означеною банківською установою 25.02.2025 о 13 год 07 хв 45 сек здійснено перерахунок грошових коштів у сумі 7500 грн, що відповідає сумі кредитних коштів згідно п.2.2.1 Кредитного договору, на банківську картку № [NUMBER] , що відповідає номеру банківської картки, що зазначений відповідачем як позичальником у п.12 Кредитного договору (а.с.13). Згідно розрахунку заборгованості, що підготовлений ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», суд встановив, що, станом на 26.08.2025, сукупна заборгованість відповідача перед позивачем згідно Кредитного договору становить 25 875 грн, з яких: 7500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2250 грн сума заборгованості за відсотками, 15000 грн сума заборгованості за пенею, та 1125 грн комісія за надання кредиту. Із означеного засобу доказування суд також встановив, що позичальником [PERSON] сплачено ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 562,50 грн, що мало місце 26.03.2025, які останнім зараховані у рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами (сумою кредиту) (а.с.14-17). Також суд встановив, що 27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27/03/25 (далі Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1БАНК») за плату, а ТОВ «1БАНК» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (п.1.1 розділу 1 Договору факторингу) (а.с.18-22). Відповідно до умов Додаткової угоди №8 від 26.08.2025 до Договору факторингу судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, перелік яких міститься у Реєстрі боржників №14 (а.с.23). 26 серпня 2025 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як фактором та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» як клієнтом підписано та скріплено печатками сторін акт прийому-передачі Реєстру боржників №14 від 26 серпня 2025 року за договором факторингу №27/03/25 від 27 березня 2025 року (а.с.24). Із платіжної інструкції №96 від 29.08.2025 суд встановив, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 5 681 533,24 грн як плату за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу та додаткової угоди №8 до означеного правочину (а.с.25). Крім того з витягу з Реєстру боржників №14 до Договору факторингу суд встановив, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №73196168 від 25.02.2026 в сумі 25 875 грн, з яких: 7500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2250 грн сума заборгованості за відсотками, 15000 грн сума заборгованості за пенею, та 1125 грн комісія за надання кредиту. Водночас з означеного засобу доказування суд встановив, що сума заборгованості за відсотками первинним кредитодавцем нараховано позичальнику [PERSON] з призми прострочення виконання грошового зобов`язання в кількості 123 дні (а.с.26). Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 27.12.2007 № 8462, виданого Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зареєстровано як фінансову установу та на підставі додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи №183 серії ФК, що видане 28.02.2012, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» має право здійснювати фінансові послуги без отримання ліцензії, а саме: факторинг (а.с.28, 28 зворот). Відповідно до розпорядження Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №691 від 23.03.2017 «Про видачу товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: надання послуг з факторингу (а.с.29). Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків. Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі Закон №675), пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст. 11 Закону №675). Статтею 12 Закону №675 визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону №675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, суд встановив, що позивач як новий кредитор набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором на підставі Договору факторингу у взаємозв`язку з Додатковою угодою №8 від 26.08.2025 до Договору факторингу. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Кредитного договору, суд встановив, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на відповідних умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме: 44488. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання нею в кредит від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошових коштів в сумі 7500 грн, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов Кредитного договору в строки, передбачені цим правочином. У зв`язку з цим, позовна вимога про стягнення з відповідача основної суми (тіла кредиту) в розмірі 7500 грн є обгрунтованою, а тому також, що підлягає задоволенню. Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 2250 грн, то суд зазначає про таке. У підпунктах 2.2.1-2.2.4 п. 2 Кредитного договору сторони обумовили параметри та умови кредиту. Зокрема, сума кредиту становила 7500,00 грн; строк кредитування/строк договору 30 днів; процентна ставка/день 0,250%/день (фіксована); комісія за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1125 грн); дата надання кредиту 25.02.2025, дата повернення кредиту 26.03.2025, денна процентна ставка 0,750%, проценти за понадстрокове користування кредитом 4,00%, пеня 4,00%/день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1186,17%, та орієнтовна загальна вартість кредиту 9187,50 грн. Крім того, з п.2.5 Кредитного договору судом встановлено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок кредиту, виходячи із строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за договором. Пунктом 7.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація), на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку кредитування відбувається без зміни умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. З аналізу означених умов Кредитного договору суд зробив висновок, що його сторони дійшли згоди про те, що у період строку кредитування (з 25.02. до 26.03.2025), проценти за користування сумою кредиту кредитодавцем нараховуються, починаючи з другого дня строку позики в розмірі 0,250%/день. У випадку вияву волі позичальника на пролонгацію Кредитного договору, сторони укладають додаткову угоду, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Так, за період строку кредитування (з 25.02.2025 до 26.03.2025) розмір відсотків, які мала сплатити кредитодавцю відповідач, становить 562,50 грн (7500 грн х 0,0025 = 18,75 грн відсотки за один день користування сумою позики; 18,75 грн х 30 днів = 562,50 грн (розмір відсотків за користування сумою позики за період з 25.02.2025 до 26.03.2025). Отже, сукупний розмір відсотків, які мала сплатити відповідач як позичальник згідно умов підписаного нею Кредитного договору складає 562,50 грн, що відповідає тому розміру відсотків, який обумовлений між позичальником [PERSON] та позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і зафіксований у Додатку №1 до Кредитного договору. Що стосується нарахування відсотків за Кредитним договором за понадстрокове користування сумою кредиту (починаючи з 27.03.2025 до 25.04.2025, тобто за 30 днів після закінчення строку Кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, а.с.14-17), то суд зазначає про таке. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку позики (кредиту) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право позикодавця (кредитодавця) нараховувати передбачені договором проценти за договором позики (кредиту) припиняється. Права та інтереси позикодавця (кредитодавця) в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладене в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), зазначила наступне: очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. І незважаючи на те, що сторони в кредитних договорах визначили, що проценти нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку. За умовами укладеного сторонами Кредитного договору, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 25.02.2025 надало позичальнику [PERSON] суму кредиту, а остання зобов`язувалася повернути надану суму кредиту в повному обсязі 26.03.2025 (п.п.2.2.4 п.2 Кредитного договору). Водночас, у п. 7.1 Кредитного договору передбачено, що продовження строку користування сумою кредиту здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Проте позивач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду доказів щодо пролонгації Кредитного договору в порядку, передбаченому п.7.1 означеного правочину, тобто шляхом укладення додаткової угоди до Кредитного договору, що підписана позичальником із застосуванням одноразового ідентифікатора, після закінчення строку дії Кредитного договору, тобто після 26.03.2025. Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як правонаступник ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у спірних правовідносинах, відповідно до ст. 1048 ЦК України, має право на стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування сумою кредиту в межах погодженого сторонами строку кредиту, тобто у період з 25.02.2025 до 26.03.2025. Після закінчення строку його дії як у первісного кредитодавця, так і в його правонаступника в спірних правовідносинах (позивача), відсутні правові підстави нараховувати проценти за понадстрокове користування сумою кредиту без укладення додаткової угоди. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за межами строку дії Кредитного договору, тобто після 26.03.2025, є необґрунтованими. Водночас, із розрахунку заборгованості, що підготовлений ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», суд встановив, що, позичальником [PERSON] сплачено ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 562,50 грн, що мало місце 26.03.2025, які останнім зараховані у рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами (сумою кредиту) (а.с.14-17). Оскільки розмір відсотків, що обумовлений Кредитним договором, який підлягав нарахуванню позичальнику в період його дії, становить 562,50 грн, що були сплачені позичальником первісному кредитодавцю 26.03.2025, тому суд дійшов висновку, що правових підстав для стягнення з відповідача розміру відсотків, що нараховані за понадстрокове користування сумою кредиту в конкретному випадку немає, а тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача відсотків у сумі 2250 грн слід відмовити у зв`язку з необгрунтованістю. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 1125 грн, то суд зазначає про таке. Пунктом 2.1 Кредитного договору передбачено, що за цим договором кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. У підпунктах 2.2.1-2.2.4 п. 2 Кредитного договору сторони обумовили параметри та умови кредиту. Зокрема, сума кредиту становила 7500,00 грн; строк кредитування/строк договору 30 днів; процентна ставка/день 0,250%/день (фіксована); комісія за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1125 грн); дата надання кредиту 25.02.2025, дата повернення кредиту 26.03.2025, денна процентна ставка 0,750%, проценти за понадстрокове користування кредитом 4,00%, пеня 4,00%/день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1186,17%, та орієнтовна загальна вартість кредиту 9187,50 грн. Також зі змісту Додатку №1 до Кредитного договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит» суд встановив, що сторонами означеного правочину узгоджений розмір комісії за надання кредиту, що складає 1125 грн, тобто 15,00% від суми кредиту (а.с.12). Отже, підписанням Кредитного договору та додатків до нього без будь-яких застережень відповідач підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами такого договору. Зміст зобов`язання в наведеному Кредитному договорі, в контексті сплати комісії за надання кредиту, викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз договору, наданого позивачем, графіку платежів, дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін Кредитного договору зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язана повернути зі сплатою процентів за Кредитним договором та комісією за надання кредиту, в розмірі та на умовах, погоджених сторонами. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановивши зазначені обставини у справі, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі укладений Кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язалася повернути кредит, а також сплатити проценти та комісію за надання кредиту. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з умовами договору щодо розміру комісії за надання кредиту; наявні відомості про те, що саме [PERSON] погодилася з умовами з приводу комісії за надання кредиту; позивачем доведені обставини, які давали можливість суду переконатись в тому, з приводу яких відносин був укладений Кредитний договір, та хто ознайомлений з викладеними в ньому умовами. Отже, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження обставин щодо обов`язку позичальника сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту в розмірі 1125 грн, водночас належних і допустимих засобів доказування щодо сплати позичальником комісії за надання кредиту матеріали справи не містять, що є підставою для задоволення означеної позовної вимоги. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 15000, то суд зазначає про таке. У п.п.10.5.2 п.10.5 Кредитного договору сторони обумовили, якщо сума кредиту, що надається позичальнику, не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування кредитом понад встановлений договором строк, кредитодавець має право, у випадку невиконання позичальником умов цього договору, нараховувати пеню в розмірі, визначеному п.2.2 договору з першого дня понадстрокового користування кредитом (його частиною), за кожен день такого користування, з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування». З розрахунку заборгованості за Кредитним договором, складеного первісним кредитодавцем (а.с.14-17), суд встановив, що первісний кредитодавець здійснив нарахування [PERSON] як позичальнику пені на загальну суму 15000 грн за період з 26.04.2025 до 14.06.2025. Частинами 1,3 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Водночас ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проте Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тлумачення пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який, відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на час розгляду судом цієї справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоч умовами Кредитного договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником пені в розмірі, передбаченому п.п.10.5.2 п.10.5 Кредитного договору, проте п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позичальника неустойки у виді пені в період воєнного стану. Що стосується прохання позивача, викладеного у п.3 прохальної частини позовної заяви (вих.№010670364), про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, то суд зазначає про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із дослідженої платіжної інструкції кредитового переказу коштів №151549 від 17.02.2026 (а.с.41) судом встановлено, що позивачем понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 2662,40 грн (з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8). Інших доказів, понесених позивачем судових витрат, матеріали цивільної справи №711/1870/26 не містять. З огляду на те, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за Кредитним договором у загальному розмірі 25 875 грн, проте судом позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково, а саме в розмірі 8 625грн, що складає 33,33% від ціни позову (8625 грн / 25875 грн), тому з відповідача на користь позивача,

Outcome: partial