Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

23.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» (далі ТОВ «Новий колектор») звернулися до суду із зазначеним позовом та просили стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 04.08.2019-010000568 від 04.08.2019 у розмірі 10 680,00 грн та вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову зазначають, що 04.08.2019 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір № 04.08.2019-010000568 у електронній формі. Отримавши кошти від фінансової компанії остання своїх зобов`язань не виконала і тому станом на 17.12.2025 утворилась заборгованість у розмірі 10 680,00 грн, з яких 6000,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 1680,00 грн заборгованості за відсотками, 3000,00 грн заборгованості за штрафом. Відповідно до договору факторингу ТОВ «Новий колектор» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідач не погашає заборгованість у добровільному порядку, що змусило товариство звернутись до суду із зазначеним позовом. 27.01.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідача відзиву, заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні не надійшло. Сторони в судові засідання 17.02.2026, 12.03.2026, 25.03.2026 не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Оскільки відповідач не повідомила про поважність причин повторної неявки в судове засідання та представник позивача в заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зважаючи на викладене суд згідно із положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступне. 04.08.2019 [PERSON] звернулася із заявкою до ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору № № 04.08.2019-010000568, відповідно до умов якого позичальнику надається кредит у сумі 6 000,00 грн на строк 14 календарних днів з дати отримання, зі сплатою відсотків у розмірі 28 %, що становить 1680,00 грн. Вказана заявка підписана [PERSON] із використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 04.08.2019 (а. с. 18). 06.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено Договір факторингу № СЦ-060824-13, відповідно до умов якого ТОВ «Новий колектор» набув за плату права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а. с. 14-17). До договору долучено Акт прийому-передачі переліку №1 від 06.08.2024 та перелік №1 реєстру боржників, де зазначено, що [PERSON] має борг за договором від 04.08.2019, копію платіжної інструкції про переказ коштів на виконання договору факторингу від 06.08.2024 (а. с. 10,12, 26-27). Долучено довідку від ТОВ «Новий колектор» про розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 04.08.2019-010000568 від 04.08.2019 станом на 17.12.2025 становить 10 680,00 грн, з яких 6000,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 1680,00 грн заборгованості за відсотками, 3000,00 грн заборгованості за штрафом (а. с. 13). При вирішенні спору по суті суд керується наступними нормами права. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно із положеннями статей 1046-1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Також позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. При цьому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позивач має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки (Постанова ВП ВС від 28.03.2018 № 444/9519/12, Постанова ВС від 01.09.2022 № 225/3427/15-ц). Також відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що позивачем не надано доказів, що між первісним позикодавцем та відповідачем 04.08.2019 укладено кредитний договір № 04.08.2019-010000568 у електронній формі відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис відповідача накладений лише на заявку на отримання кредиту, тому відсутні підстави стверджувати, що сторони обумовили істотні умови договору як то розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо. Також відсутні докази, що первісним кредитором ТОВ «Споживчий центр» на картку відповідача надано кредитний ліміт у розмірі 6 000,00 грн та що вказані кошти отримані відповідачем. Позивачем не долучено ні квитанції про перерахування коштів на картку відповідача, ні доказів належності відповідачу певної картки, ні виписки про рух коштів по картці, тощо. Також позивач не використав своє процесуальне право про отримання вказаної інформації, що складає банківську таємницю, у порядку витребування доказів у справі. Таким чином, позивачем не доведено як факту укладення, так і факту виконання первісним позикодавцем умов договору № 04.08.2019-010000568 щодо видачі коштів, який би породжував обов`язок відповідача повернути надані кошти та виконати інші обов`язкові платежі згідно з умовами договору. Крім того, позивачем не надано розрахунку заборгованості відповідача перед первісним кредитором за вказаним договором. Документ Картка субконто за договором № 04.08.2019-010000568 (а. с. 11) також не відповідає вимогам статей 78, 79 ЦПК України щодо допустимості та достовірності доказів. Довідка про розмір заборгованості, видана ТОВ «Новий колектор», є похідним документом, тому не підтверджує правильність нарахування сум заборгованостей первинним кредитором, оскільки згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням викладеного суд доходить переконання, що позивачем не доведено порушення його майнових прав відповідачем. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed