Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до Ужгородського міськрайонного суду із спільною заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має неповнолітніх дітей. Позовні вимоги мотивують тим, що 11.09.2008 року між ними було укладено шлюб, зареєстрований у Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що було зроблено актовий запис № 497. У шлюбі у них народилися доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заявники вказують на те, що спільне життя між ними не склалося, у них різні погляди на життя , виникли непорозуміння цінностей іншої сторони, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між подружжям. Заявники спільне господарство не ведуть, близько трьох років спільно не проживають. Вважають, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам дітей. У зв`язку з чим заявники вважають, що шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Заявники зазначають, що 12 лютого 2026 року вони уклали «Договір між подружжям, що розлучається, щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей», посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дудись В. Н., реєстровий номер 137, в якому визначили: - місце проживання дітей з матір?ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - питання сплати аліментів наразі є неактуальним; - участь у додаткових витратах і утриманні під час продовження навчання після досягнення дітей повноліття з боку батька [PERSON] ; - умови здійснення батьком права на особисте виховання дітей. Крім того, зазначають, що жодних майнових та інших претензій вони один до одного немають і у подальшому не будуть мати, оскільки спільно набутого майна вони не мають. З посиланням на викладене заявники просять суд: задовольнити заяву і ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений 11 вересня 2008 року між ними: [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) і [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), зареєстрований в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис N? 497, повторне Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 16.08.2019 року; Справу розглянути без виклику і участі заявників, оскільки вони повністю підтримують зміст даної заяви. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити заяву. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У п.3 прохальної частини позовної заяви просив розглянути справу без виклику і участі заявників. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 11.09.2008 року у Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що було зроблено актовий запис №497, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.08.2019 року виданим повторно, яке долучено до матеріалів справи. У шлюбі у них народилася донька: [PERSON] , [INFO] , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.07.2022 року, виданим повторно, копія якого приєднана до матеріалів справи. У шлюбі у них народилася донька: [PERSON] , [INFO] , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.07.2022 року, виданим повторно, копія якого приєднана до матеріалів справи. Судом встановлено, що 12.02.2026 року між заявниками [PERSON] та [PERSON] укладено договір між подружжям, що розлучається, щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, згідно якого визначено, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] будуть проживати разом з матір`ю в [ADDRESS] ; зазначено про обовязок добровільної матеріальної допомоги батьком на утримання дітей; питання сплати аліментів не вирішувалось; встановлено, що батько після розірвання шлюбу буде проживати окремо від матері (дружини) та дітей; визначено розмір сплати додаткових витрат на утримання дітей, зазначені умови здійснення батьком права на особисте виховання дітей та спілкування з ними , який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дудись В.Н. за №137, копія якого долучена до матеріалів справи. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 109 СК України передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Частиною 2 статті 109 СК України передбачено, що договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 109 СК України Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. В ході судового розгляду справи, встановлено , що причиною розірвання шлюбу є небажання сторонами будувати у подальшому сімейні стосунки. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а заявники не мають наміру зберегти шлюб. За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Валліанатос та інші проти Греції" від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: "Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є "живим" документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя". Під час розгляду справи за даною заявою не було встановлено обставин, які б свідчили про порушення інтересів заявників чи спільних дітей та можливість збереження шлюбу між заявниками. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення заяви про розірвання шлюбу. Задовольняючи вимоги заяви про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Судове засідання було призначено на 23.03.2026 року, дата складання повного судового рішення у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по іншій справі31.03.2026 року, а відтак датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення -31.03.2026 року.

Outcome: approved