Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього заборгованість за Договором позики №172372 від 21 лютого 2025 року в розмірі 13065 гривень 56 копійок, судовий збір в розмірі 2662 гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 21 лютого 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №172372, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора 64b1ge96. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «ФК «Кредіплюс» надає відповідачу кредит шляхом перерахування коштів кредиту на реквізити платіжної картки № [NUMBER] , надані клієнтом з метою отримання кредиту, на суму 9334 гривні, на умовах строковості, зворотності, платності, тобто на 84 дні до 16 травня 2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 390.00 % річних. 16 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №16042025, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» передає ТОВ «Юніт Капітал» за плату, а ТОВ «Юніт Капітал» приймає належні ТОВ «ФК «Кредіплюс» права грошової вимоги. Згідно витягу з реєстру Боржників до Договору факторингу №16042025 від 16 квітня 2025 року, ТОВ «ФК «Кредіплюс» передало ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги в тому числі за Договором про споживчий кредит №172372 від 21 лютого 2025 року. Враховуючи, що відповідач свого зобов`язання за кредитними договорами не виконав та право вимоги за ними перейшло до позивача, останній звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за його відсутністю. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому позовні вимоги визнав та просив справу розглянути за його відсутністю. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Так, з матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №172372, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора 64b1ge96. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За приписами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як видно із матеріалів справи, зазначений вище договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «ФК «Кредіплюс» надає відповідачу кредит шляхом перерахування коштів кредиту на реквізити платіжної картки № [NUMBER] , надані клієнтом з метою отримання кредиту, на суму 9334 гривні, яка надається в наступному порядку : 7000 гривень 50 копійок на картку № [NUMBER] та 2333 гривні 50 копійок шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, на умовах строковості, зворотності, платності, тобто на 84 дні до 16 травня 2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 390.00 % річних. З листа АТ «Укрсиббанк» №31-4-01/1952-БТ від 11 лютого 2026 року вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на яку у період з 21 лютого 2025 року по 26 лютого 2025 року було зараховано 7000 гривень 50 копійок. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу України. Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Однак, відповідач [PERSON] не виконав свого зобов`язання за кредитним договором. Згідно наданого розрахунку, заборгованість відповідача [PERSON] за Договором про споживчий кредит №172372 від 21 лютого 2025 року складає 13065 гривень 56 копійок, з яких : 8267 гривень 71 копійка сума заборгованості за тілом кредиту; 4296 гривень 85 копійок сума заборгованості за відсотками; 501 гривня сума заборгованості за комісією. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають одинаково обов`язковими для виконання сторонами. Як передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З вищенаведеного випливає, що сторони, підписавши договори встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору. 16 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №16042025, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» передає ТОВ «Юніт Капітал» за плату, а ТОВ «Юніт Капітал» приймає належні ТОВ «ФК «Кредіплюс» права грошової вимоги. Згідно витягу з реєстру Боржників до Договору факторингу №16042025 від 16 квітня 2025 року, ТОВ «ФК «Кредіплюс» передало ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги в тому числі за Договором про споживчий кредит №172372 від 21 лютого 2025 року. За положеннями статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 759/20374/20 (провадження № 61-4425св22), від 30 листопада 2023 року у справі № 382/1621/21 (провадження № 61-13123св23) вказано, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права». До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору. Заміна особи в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення) права вимоги є різновидом правонаступництва. При цьому слід ураховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора. Аналогічний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справа № 758/2555/21. Таким чином, у даній справі відбулась виключно заміна сторони кредитора в існуючому зобов`язанні з попереднім змістом та усіма істотними умовами, правовідносини за договором продовжують існувати з попереднім змістом. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі №209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал» за Договором про споживчий кредит №172372 від 21 лютого 2025 року в розмірі 13065 гривень 56 копійок. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за Кредитним договором Банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, за частиною 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Відповідач жодним чином не заперечувала факт отримання нею в борг коштів та факт укладення договорів. Враховуючи, що відповідач, отримавши кошти у кредит, своїх зобов`язання по їх поверненню і сплаті процентів за користування грошима не виконав, суд, установивши всі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит №172372 від 21 лютого 2025 року в розмірі 13065 гривень 56 копійок. Тож, вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за Договором про споживчий кредит №172372 від 21 лютого 2025 року в розмірі 13065 гривень 56 копійок є обґрунтованою і підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 2662 гривні 40 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією № 34855 від 20 січня 2026 року. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено, відповідачем має бути відшкодовано судові витрати у розмірі 2662 гривні 40 копійок. Крім того, відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частиною 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на оплату правничої допомоги позивачем надано суду: Договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року; Додаткову Угоду №25771367573 до Договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року; Акт прийому-передачі наданих послуг від 01 листопада 2025 року. За викладених вище обставин та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані позивачем письмові докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, суд із врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, понесених останнім на оплату правничої допомоги в розмірі 7000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved