Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на користь [PERSON] аліментів на утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і на весь період непрацездатності дитини. Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що позивач є рідним сином відповідача. Позивач є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного стороннього догляду. Мати позивача отримує дохід у розмірі 8 000,00 грн соціальних виплат. З наданих медичних документів убачається, що [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю з дитинства І групи, має тяжке порушення розумового розвитку, мовленнєві розлади, синдром [PERSON] , ваду серця, а також порушення опорно-рухового апарату, що унеможливлює його самостійне обслуговування в побуті та соціальній сфері. Позивач постійно проживає разом із матір`ю, яка здійснює за ним безперервний сторонній догляд, супроводжує сина на обстеження, лікування та реабілітацію, забезпечує його потреби у харчуванні, медикаментах, спеціальному взутті, засобах розвитку та реабілітації. Батько дитини - відповідач, проживає окремо, є військовим, інших дітей не має, проте не бере участі в догляді за дитиною, жодної матеріальної допомоги на її потреби не надає. Вище зазначені витрати є регулярними, оскільки реабілітаційні заходи для Позивача необхідно проводити не менше 2-3 разів на рік, що підтверджується рекомендаціями профільних спеціалістів. Крім того, дитина потребує щоденного стороннього догляду, спеціального харчування, медикаментозної підтримки, що зумовлює постійні та значні витрати на її утримання. Зважаючи на зазначене, а також на положення статей 198-200, 202 Сімейного кодексу України, відповідальність за матеріальне забезпечення непрацездатної дитини з інваліністю лежить на обох батьках, незалежно від того, з ким проживає дитина. Участь батька у догляді та фінансуванні потреб Позивача є необхідною та обґрунтованою з огляду на обсяг і вартість спеціалізованих послуг, яких він потребує. Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 29.01.2026 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача- адвокат Переверзєв О.О. надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести без участі його та позивача. Відповідач у встановлений судом строк на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та письмових пояснень не надіслав. Водночас у матеріалах справи наявна заява відповідача, за змістом якої проти позовної заяви не заперечує, що розцінюється судом як визнання ним позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №042340 від 19.12.2024, [PERSON] є особою, яка має ІА групу інвалідності, безтерміново, а також потребує постійного стороннього догляду (а.с.10). Позивач зареєстрований та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.9,45). 3 медичного висновку від 02.09.2025 Державного некомерційного підприємства «Український медичний центр реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи Міністерства охорони здоров`я України» значиться, що позивач має діагноз ДЦП, спастична диплегія (важка форма). У вказаному висновку перелічено обмеження життєдіяльності дитини, серед яких: Когнітивна недостатність; Недорозвинене мовлення 2 рівня; Дизартирія; Структурована епілепсія. Рекоменадації: 1) Спостереження у невролога за місцем проживанням 2) Прийом ліків 3) Спостереження у лікара ортопеда 4) повторний огляд невролога через 6 місяців (а.с.19). У зазначеному центрі Позивач проходить курси лікування з 2007 по 2025 рік, що підтверджується відповідні медичними висновками (а.с.11,13,15-18). Також, [PERSON] проходив курси лікування згідно виписок з історії хвороби в Міжнародній клініці відновного лікування у період з 19.09.2007 по 01.10.2007, з 15.01.2008 по 21.01.2008, з 08.04.2008 по 21.04.2008, з 27.08.2008 по 08.09.2008 (а.с.20-23). Також, зазначений діагноз підтверджується медичними висновками №101 від 15.08.2007, № 74 від 23.07.2012, №19 від 10.07.2019, № 5 від 11.01.2023, №44 від 11.01.2023 Чернігівської міської дитячої поліклініки № 1 (а.с.27-31). Окрім цього, [PERSON] проходив лікування в Обласному центру медико-соціальної реабілітації дітей-інвалідів, у комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради, у комунальному лікувально-профілактичному закладі «Чернігівська обласна дитяча лікарня» та у дитячій поліклініці №1 Чернігівської міської ради(а.с.12,14, 24,25,26). За період з 07.2025 по 10.2025 на ліки було витрачено в загальній сумі 12 290,62 грн, про що надано відповідні чеки (а.с.32-43). Відповідно до довідки про отримання(неотримання) допомоги, [PERSON] перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду в Чернігівській області, з 01.07.2025 довічно призначено державно соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю віком до 18 років, загальна сума за період з 01.08.2025 до 31.01.2026 за винятком аліментів становить 49 064,00 грн. Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС від 05.03.2026 повідомляють, що станом на 03.03.2026 у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутня інформація про транспортні засоби, які зареєстровані за [PERSON] . Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 467126590 від 06.03.2026, вбачається, що у [PERSON] відсутнє будь- яке нерухоме майно. Також, до суду надано копії товарних чеків за лютий 2026 року на підтвердження витрат позивача на медичні препарати. Відповідач доказів про наявність чи відсутність доходів, рухомого та нерухомого майна у власності суду не надав. Згідно з статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Тобто вказана стаття передбачає, що батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати своїх дітей після досягнення ними повноліття за наявності сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Згідно з ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до ст.201 СК України щодо застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ст.88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: - один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю; - дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; - цей з подружжя опікується нею; - другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина. Згідно з статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом беззаперечно встановлено, що повнолітня донька сторін є особою з інвалідністю першої групи з дитинства. Проживає з матір`ю, за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Мінімальний розмір призначеної державою допомоги за інвалідністю, є об`єктивно недостатнім для забезпечення належних умов проживання, харчування, лікування позивача. Відповідач не надав суду підтверджень щодо своєї неспроможності сплачувати аліменти. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд виходить з принципів розумності та справедливості, окрім цього, беручи до уваги заяву відповідача про визнання ним позовної заяви, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву та стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини-інваліда у розмірі - 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, яка втратила працездатність. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому за загальним правилом з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. Однак суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведені вище приписи законодавства, метою яких є стимулювання учасників цивільних справ до мирного врегулювання спорів, а також

Outcome: approved