Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

31.07.2025р. Товариство з обмеженою відповідальністю ФК Айконс (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка), в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3592207122/490264 від 15.02.2020р. у розмірі 6 826 грн. 60 коп., з яких: 2 000 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту та 4 826 грн. 60 коп. - заборгованість за відсотками та комісіями. Позов обґрунтований тим, що 15.02.2020р. між ТОВ Кредитна Установа Європейська кредитна група та [PERSON] було укладено електронний договір № 3592207122/490264 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, підписаний зі сторони позичальниці електронним підписом (одноразовим ідентифікатором надісланим на номер мобільного телефону), відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у сумі 2 000 грн. шляхом безготівкового перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної карти клієнта. Стандартна процентна ставка 1,90% в день. Строк кредиту - 30 днів. ТОВ Кредитна Установа Європейська кредитна група свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит. 20.08.2021р. між ТОВ Кредитна Установа Європейська кредитна група та ТОВ ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП було укладено договір факторингу № 1-20/08/2021, відповідно до умов якого ТОВ Кредитна Установа Європейська кредитна група відступило ТОВ ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників, у т.ч. і до відповідачки за кредитним договором № 3592207122/490264. 25.08.2021р. ТОВ ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП, як новий кредитор, відповідно до умов договору № 1-25/08/2021 відступив право вимоги за кредитним договором № 3592207122/490264 - ТОВ ФК Айконс у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідачки. Вказував, що станом на 28.03.2025р., загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 6 826 грн. 60 коп., з яких: 2 000 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4826 грн. 60 коп. - прострочена заборгованість за процентами. 09.10.2025р. на виконання ухвали суду від 30.09.2025р. в частині витребування доказів представник позивача [PERSON] надав до суду Заяву в якій навів розрахунок заборгованості за договором, зокрема процентів. В ній же вказав, що у п.п. 1.2-1.4, 2.3 кредитного договору сторони узгодили строк кредиту 30 днів, (до 15.03.2020р.) та процентну ставку 693,5% річних від суми кредиту (1,90% на добу), та сума процентів у такому випадку становить 38 грн. у день (2 000 грн. * 1,90% /100%). Акційний період щодо процентної ставки становить 3 дні з моменту надання кредиту і така становить 0,01% від суми кредиту, тобто 0 грн. 20 коп. в день (2 000 грн. * 0,01%/100%). Тобто проценти за 30 днів строку користування кредитом, який встановлений у п. 1.2 договору (з них 3 дні акційні та 27 днів - стандартні) становить 0 грн. 60 коп. (0 грн. 20 коп. * 3 дні) + 1 026 грн. 60 коп. (38 грн. * 27 днів), всього 1 027 грн. 20 коп. В цій же заяві представник позивача вказував, що у п. 2.3. договору сторони погодили, що обчислення строку кредитування та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість днів користування ним, та вони нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно, та їх нарахування і сплата проводиться на залишок заборгованості. А тому за 100 днів, як вказує представник позивача, такої пролонгації згідно цього пункту 2.3 заяви, відповідачці нараховані ще відсотки у сумі 3 800 грн. (38 грн. (відсотки за 1 день) * 100 днів). За такого, всього строк користування кредитом зі сторони від подачки 130 днів, і сума процентів разом до сплати - 4 826 грн.60 коп. 05.12.2025р. ним же подана заява про розподіл (компенсацію) судових витрат, в якій він просив стягнути з відповідачки 10 500 грн. на професійну правову допомогу. Представник позивача Пархомчук С.В. в судові засідання 11.12.2025р., 04.02.2026р. та 26.03.2026р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду. Водночас у прохальній частині позовної заяви та у заяві на виконання ухвали суду поданій до суду 09.10.2025р. просив розглядати справу у відсутність представника позивача, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка в судові засідання 11.12.2025р., 04.02.2026р. та 26.03.2026р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду, шляхом направлення судових повісток поштовим зв`язком рекомендованим листом з повідомленням за зареєстрованим та фактичним місцем проживання, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду. Відповідачка про причини неявки суд не повідомила, а також не подала до суду відзив на позовну заяву, заяви про розгляд справи у її відсутність. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами. 26.03.2026р. судом в порядку, визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. 15.02.2020р. між ТОВ Кредитна установа Європейська кредитна група (далі - ТОВ КУ ЄКГ) та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 3592207122/490267 (далі - кредитний договір), шляхом підписання Індивідуальної частини цього договору, зокрема зі сторони [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором R88936. Сторони кредитного договору уклали його індивідуальну частину про наступне. Товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 2 000 грн. на умовах строковості, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначених договором. Кредит надається строком на 30днів (до 15.03.2020р.). Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором (п.п. 1.1-1.2 кредитного договору). Згідно з п.п. 1.3-1.4 кредитного договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 693,5% річних від суми кредиту у розрахунку 1,90% на добу. При цьому протягом 3 днів з моменту надання кредиту діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,01% на добу, а з 4 дня користування кредитом - процентна ставка нараховується відповідно до п.1.3 кредитного договору. Кредит надається у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки вказаної клієнтом, що погоджено у п. 1.5 кредитного договору. Розділ 2 містить умови щодо порядку нарахування процентів та сплати заборгованості. Зокрема у п. 2.1. сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів здійснюватиметься згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору. У п. 2.3 кредитного договору сторони погодили, що обчислення строку кредитування та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість днів користування ним, та вони нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно, та їх нарахування і сплата проводиться на залишок заборгованості Відповідно до п.3.3.3 кредитного договору сторони визначили права клієнта, зокрема його право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту. зазначеного в Графіку розрахунків,у повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Наслідки неповернення кредиту у строк визначений у п.1.2 кредитного договору (30 днів) визначені у п. 4.3 кредитного договору - у виді пені. Сторони також погодили, що усі зміни і доповнення до договору оформлюються шляхом підписання додатків і додаткових угод з використанням одноразового ідентифікатора (п. 5.2 кредитного договору). У розділі 7 кредитного договору «Реквізити сторін» зазначено рахунок позичальниці - [NUMBER] . Додатком № 1 до кредитного договору є Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, відповідно до якого строк на який надано кредит - 2 000 грн., процентна ставка 1,90% в день, сума процентів - 1 026 грн. 60 коп. та сума до сплати всього - 3 026 грн. 60 коп. У довідці ТОВ КУ ЄКГ про ідентифікацію клієнта міститься інформація про те, що клієнт [PERSON] ідентифікована товариством. Акцепт договору позичальником вчинено в ІТС товариства з використанням одноразового ідентифікатора R88936, час відправки ідентифікатора позичальнику 15.02.2020р. та номер телефону/електронна пошта, на яку відправлено ідентифікатор 380962010228. Згідно листа ТОВ Платежі онлайн від 09.07.2025р., та Інформаційні довідці цього ж товариства, яка є додатком до вказаного листа, зазначено про перерахування коштів у сумі 2 000 грн. на картку маска № [NUMBER] банком емітентом якої є ПриватБанк - 15.02.2020р. о 20:45:02. З виписки з особового рахунку виконаної ТОВ ФК Айконс, вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором становить 6 826 грн. 60 коп., з них 2 000 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4 826 грн. 60 коп. - прострочена заборгованість по процентам. Доказів які б спростовували надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договором та доводили б повне виконання боржником кредитних зобов`язань за ними відповідачкою суду не надано. 20.08.2021р. ТОВ КУ ЄКГ та ТОВ Фінансова компанія СІТІ ФІНАНС ГРУП (фактор) уклали Договір факторингу № 1-20/08/21, згідно умов якого та гл. 73 України фактор передає грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги фактор замінює клієнта у кредитних договорах, що входить до портфеля заборгованості. Права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору та проведення оплати клієнту. У витязі з реєстру Боржників до договору факторингу № 1-20/08/21 значиться боржниця [PERSON] договір № 3592207122/490264 від 15.03.2020р., сума боргу 6 826 грн. 60 коп., з них 2 000 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4 826 грн. 60 коп. - прострочена заборгованість по процентам. 25.08.2021р. ТОВ Фінансова компанія СІТІ ФІНАНС ГРУП (кредитор) та ТОВ ФК Айконс уклали Договір відступлення права вимоги № 1-25/08/2021, згідно умов якого кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону-кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступається (відчужується) у порядку та на умовах, передбачених договором. В дату підписання цього договору відступлення прав вимоги кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув, права вимоги до боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони - кредитора за кредитним договором. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідклично та без можливості зворотного відступлення (викупу). У витязі з реєстру Боржників до договору відступлення прав вимоги № 1-25/08/2021 значиться боржниця [PERSON] , договір № 3592207122/490264 від 15.03.2020р., сума боргу 6 826 грн. 60 коп., з них 2 000 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4 826 грн. 60 коп. - прострочена заборгованість по процентам. 28.05.2021р. сторонами договору відступлення прав вимоги № 1-25/08/2021 проведено фінансування з оплати послуг згідно договору № 1-25/08/2021, про що надано платіжну інструкцію № 3169. 02.04.2025р. позивач направив на адресу відповідачки досудову письмову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань за кредитним договором № 3592207122/490264 в сумі 6 826 грн. 60 коп., на підтвердження направлення якого позивачем надано копію фіскального чека АТ Укрпошта від 02.04.2025р. та список (ф.103) згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, у якому під порядковим № 6 значиться адресат [PERSON] , рекомендований лист № 0610242710336. До позовної заяви позивач надав договір про надання правової допомоги від 16.06.2025р. між ТОВ ФК Айконс та адвокатом Пархомчук С.В., умовами якого сторони передбачили, що адвокат зобов`язується у порядку та у спосіб передбачений законом надавати клієнту такі види правової допомоги: представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного судочинства; складання заяв, скарг процесуальних та інших документів правового характеру; надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності клієнта. Вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється виходячи із фактично затрачених годин роботи та розраховується виходячи з вартості години роботи адвоката яка встановлюється сторонами у розмірі 2 000 грн. 00 коп. за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Фактичні витрати адвоката пов`язані з наданням правової допомоги за умови надання документів що підтверджують витрати, сплачуються клієнтом адвокату понад узгоджену суму гонорару додатково. Факт надання правової допомоги підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт. У Акті про отримання правової допомоги від 27.11.2025р. (наданий суду 05.12.2025р.) зазначено найменування послуг та їх вартість, а саме: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ ФК Айконс та [PERSON] в рамках кредитного договору № 3592207122/490264 тривалістю 1 година вартістю 2000 грн. 00 коп.; складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів, додатків до позовної заяви), моніторинг та аналіз судової практики тривалістю 2,5 години загальною вартістю 5 000 грн. 00 коп.; інші клопотання, заяви до суду, вкладення процесуальних документів, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи тривалістю 1,5 години загальною вартістю 3000 грн. 00 коп.; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції вартістю 500 грн. 00 коп. Всього у сумі 10 500 грн. 00 коп. Згідно рахунку № 27.11.2025-62 від 27.11.2025р. та платіжної інструкції № 854432848.1 від 27.11.2025р., ТОВ ФК Айконс сплачено на рахунок [PERSON] кошти в сумі 10 500 грн. 00 коп., за правничу допомогу згідно рахунку № 27.11.2025-62 до договору від 16.06.2025р. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилам ч. 1 ст. 1049 та ст. 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України Про електронну комерцію № 675-VIII від 03.09.2015р. (далі - Закон № 675-VIII). У п.п. 5, 6, 7, 12 ст. 3 Закону № 675-VIII зазначено, електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі логін-пароль, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону № 675-VIII в редакції на час виникнення спірних правовідносин,- визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20. Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За такого, суд вважає доведеними обставини укладення між відповідачкою та ТОВ КУ ЄКУ кредитного договору, в т.ч. в електронній формі, та перерахування їй кредитних коштів згідно його умов, а також обставини набуття позивачем прав кредитора у спірних правовідносинах, а саме права вимоги до відповідачки за договором відступлення права вимоги та відповідного реєстру боржників. Водночас щодо позовних вимог про стягнення 4 826 грн. 60 коп. простроченої заборгованість за процентами, то слід зазначити наступне. У виписці по особовому рахунку та витягах з реєстру Боржників до договору факторингу № 1-20/08/21, договору відступлення права вимоги № 1-25/08/2021, зазначено, що заборгованість боржниці [PERSON] за договором № 3592207122/490264 становить 6 826 грн. 60 коп., з яких 4 826 грн. 60 коп. - проценти. При цьому з них же вбачається, що заборгованість зі сплати комісійних платежів відповідачці не нараховувалася. Тобто, формулюючи позовні вимоги в частині стягнення спірної заборгованості «за простроченими комісіями та процентами» у сумі 4 826 грн. 60 коп., як складової загальної заборгованості за договором, позивач фактично просить стягнути з відповідачки заборгованість за простроченими процентами, оскільки умовами укладеного кредитного договору комісія не передбачена та не нараховувалась. Також слід зауважити, що у п.п. 1.3-1.4 кредитного договору сторони погодили, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 693,5% річних від суми кредиту у розрахунку 1,90% на добу. При цьому протягом 3 днів з моменту надання кредиту діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,01% на добу, а з 4 дня користування кредитом - процентна ставка нараховується відповідно до п. 1.3 кредитного договору. У п. 2.3 кредитного договору сторони погодили, що обчислення строку кредитування та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість днів користування ним, та вони нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно, та їх нарахування і сплата проводиться на залишок заборгованості Відповідно до п. 3.3.3 кредитного договору сторони визначили права клієнта, зокрема його право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків,у повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Наслідки неповернення кредиту у строк визначений у п. 1.2 кредитного договору (30 днів) визначені у п. 4.3 кредитного договору - у виді пені. Сторони також погодили, що усі зміни і доповнення до договору оформлюються шляхом підписання додатків і додаткових угод з використанням одноразового ідентифікатора (п. 5.2 кредитного договору). Тобто у п. 2.3 кредитного договору сторони лише погодили порядок та умови нарахування процентів, і їх ототожнення з пролонгацією (яка за своєю природою є продовженням строку дії договору, та може бути автоматичною (без участі клієнта) чи письмовою (підписання додаткової угоди) - неможливе, а тому такі посилання представника позивача у Заяві на виконання ухвали суду на п. 2.3 кредитного договору, як на підставу продовження нарахування процентів після закінчення строку кредитування протягом ще 100 днів пролонгації - не заслуговують на увагу. Щодо вимог п. 3.3.3 кредитного договору, то вони лише визначили право клієнта продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків (15.03.2020р.), у повному обсязі нараховані проценти по кредиту. При цьому порядок такої пролонгації (автоматична, письмова) та її строки, як і інші умови, пунктами кредитного договору не конкретизовані. Крім того, будь-які платежі на погашення боргу відповідачем, згідно з випискою по особовому рахунку, не вчинялися, інші докази вчинення таких проплат позивачем також не надані. Письмові додатки чи додаткові угоди, якими б до кредитного договору вносилися зміни і доповнення, як того вимагає п. 5.2 кредитного договору, позивачем протягом всього часу розгляду справи в суді не надані. Таким чином, строк кредитування сплив 15.03.2020р., що також узгоджується з Графіком платежів (додаток № 1 до договору). Суд вважає доцільним зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного суду від 05.04.2023р. у справі № 910/4518/16 зроблено висновок про те, що зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за користування кредитом поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що підхід, за якого проценти за користування кредитом могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за користування кредитом, розмір якої не може бути зменшений судом. Отже, позивач ототожнює відсотки за користування кредитними коштами та відсотки, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства. За таких умов, правомірним є нарахування відсотків за передбачений договором 30 денний строк кредитування. Таким чином заборгованість відповідача за процентами мала становити (з врахуванням акційної (зниженої) та стандартної процентних ставок згідно з п.п. 1.3, 1.4 кредитного договору) на кінець строку кредитування 1 026 грн. 60 коп. Отже позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 3 026 грн. 60 коп., з них: 2 000 грн. 00 коп. - заборгованість за сумою кредиту та 1 026 грн. 60 коп. - заборгованість за відсотками. За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України. За положеннями п. 4 ст. 1, ч.ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закон № 5076-VI). Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України). У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У позовній заяві та заяві про розподіл судових витрат позивач ставив питання про стягнення з відповідачки на його користь витрат на професійну (правничу) допомогу адвоката у розмірі 10 500 грн. 00 коп. До позовної заяви позивач надав договір про надання правової допомоги, додаткову угоду до нього, акт про надання правової допомоги, рахунок та платіжну інструкцію на оплату клієнтом послуг адвоката у розмірі 10 500 грн. 00 коп. Таким чином враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених в акті про надання юридичної допомоги, а також засад розумності, справедливості та співмірності, відсутності заперечень сторони відповідача щодо розміру заявленого виду судових витрат, суд з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та часткове задоволення позову на 44,33%, приходить до висновку про стягнення на користь позивача з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу надану в суді у сумі 4 654 грн. 65 коп. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 073 грн. 48 коп. (44,33%).

Outcome: partial