Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

У лютому 2026 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеною заявою, посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 2005 року належить квартира [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Коваль Н.В. 29 квітня 2005 року за реєстровим № 10-1160. 31 травня 2005 року її право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (до 2013), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7392990 від 31 травня 2005 року, виданого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (далі-КП «ОМБТІ та РОН»), реєстраційний № 10642311, номер запису 251 в книзі 26 дод.к-15. Зазначила, що у договорі купівлі-продажу від 29 квітня 2005 року та інших документах її прізвище зазначено, як « [PERSON] », що не збігається із записом її прізвища в паспорті громадянина України, який був виданий Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 24 жовтня 2007 року, де її прізвище зазначено, як « [PERSON] ». Стверджувала, що невідповідність перешкоджає їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на праві приватної власності нерухомим майном на свій власний розсуд та унеможливлює здійснити розпорядження цим майном. Вказувала, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України №4329/5 від 28 грудня 2017 року Перша Одеська державна нотаріальна контора, в який було укладено договір купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2005 року, була ліквідована без правонаступництва, а Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса не є правонаступником Першої Одеської державної нотаріальної контори, тому всі справи по 2018 рік включно знаходяться в Одеському державному нотаріальному архіві. За вказаних обставин виправити зазначену невідповідність у договорі купівлі-продажу від 29 квітня 2005 року та інших похідних документах неможливо, тому єдиною можливістю для її усунення є звернення до суду. Вважає, що причиною неправильного зазначення її прізвища у договорі купівлі-продажу від 29 квітня 2005 року та в інших документах є хибний переклад її прізвища з російської на українську мову, який відбувся ще під час видачі їй паспорта громадянина СРСР (УРСР) зразка 1974 року. Ця помилка була виправлена лише після отримання нею паспорта громадянина України 24 жовтня 2007 року. Вказувала, що оскільки договір купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2005 року був укладений раніше, тому в ньому її прізвище « [PERSON] » було зазначено на підставі неправильного запису її прізвища українською мовою в паспорті старого зразка. Внаслідок такої помилки виникла невідповідність у прізвищі, яке зазначено у її паспорті громадянина України та у договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Коваль Н.В. за реєстровим № 10-1160, у Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7392990 від 31 травня 2005 року, виданого КП «ОМБТІ та РОН» та у Витязі з Державного реєстру правочинів № 953570 від 29 квітня 2005, виданого Першою Одеською державною нотаріальною конторою. В результаті, виникла необхідність встановлення факту належності їй вищезазначених правовстановлюючих документів. Встановлення вказаного факту їй необхідно для вільного володіння, розпорядження та користування квартирою [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. Посилаючись на порушення своїх прав, заявниця просила суд встановити факт належності [PERSON] , договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Коваль Н.В., 29 квітня 2005 року за реєстровим № 10-1160, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7392990 від 31 травня 2005 року, виданого КП «ОМБТІ та РОН» та Витягу з Державного реєстру правочинів № 953570 від 29 квітня 2005, виданий Першою одеською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] . Ухвалою суду від 26 лютого 2026 року було відкрито провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 25). Заявниця та її представник, діючий за ордером від 11 лютого 2026 року в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с.26,36). Представник заінтересованої особи, діюча на підставі наказу Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 26 грудня 2025 року №199/к та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 24 вересня 2025 року в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Раніше надала письмові пояснення по справі (а.с.27-29,30-31,32-34,37,38). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Хаджибейського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 2005 року належить квартира [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Коваль Н.В. 29 квітня 2005 року за реєстровим № 10-1160 (а.с.11 звор.). 31 травня 2005 року право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (до 2013), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7392990 від 31 травня 2005 року, виданого КП «ОМБТІ та РОН», реєстраційний № 10642311, номер запису 251 в книзі 26 дод.к-15 (а.с.7,11). З матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2007 року заявниця отримала паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 24 жовтня 2007 року, в якому її прізвище на українській мові зазначено як « [PERSON] », на російської мові « [PERSON] » (а.с.13-14). Встановлено, що заявниця не може вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належної їй на праві приватної власності квартирою [ADDRESS] , оскільки є розбіжності у її прізвище, яке зазначено у правовстановлюючих документах та у паспорті громадянина України. Допущена помилка у договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Коваль Н.В., 29 квітня 2005 року, у Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7392990 від 31 травня 2005 року, виданого КП «ОМБТІ та РОН» та у Витязі з Державного реєстру правочинів № 953570 від 29 квітня 2005, виданий Першою одеською державною нотаріальною конторою, чинить заявниці перешкоди у реалізації її права розпоряджатися своєю власністю. Отже, у зв`язку з тим, що прізвище заявниці, зазначене у договорі купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2005 року « [PERSON] » не співпадає з прізвищем « [PERSON] », яке зазначене в паспорті громадянина України, їй необхідно встановити факт належності їй, [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Коваль Н.В. 29 квітня 2005 року за реєстровим № 10-1160, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7392990 від 31 травня 2005 року, виданого КП «ОМБТІ та РОН» та Витягу з Державного реєстру правочинів № 953570 від 29 квітня 2005, виданого Першою одеською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] . Встановлення вказаного факту їй необхідно для здійснення своїх прав, як власника квартири [ADDRESS] . Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що у договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Коваль Н.В. 29 квітня 2005 року за реєстровим № 10-1160, у Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7392990 від 31 травня 2005 року, виданого КП «ОМБТІ та РОН» та у Витязі з Державного реєстру правочинів № 953570 від 29 квітня 2005, виданого Першою одеською державною нотаріальною конторою, прізвище власника квартири, яке зазначено як « [PERSON] » не збігається із записом її прізвища в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 24 жовтня 2007 року « [PERSON] ». Отже, судом достовірно встановлено, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Коваль Н.В. 29 квітня 2005 року за реєстровим № 10-1160, Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7392990 від 31 травня 2005 року, виданого КП «ОМБТІ та РОН» та Витяг з Державного реєстру правочинів № 953570 від 29 квітня 2005, виданий Першою одеською державною нотаріальною конторою, належать [PERSON] , [INFO] . У відповідності до п. 1 ст. 293 ЦПК України, суд вправі встановити факт належності договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Коваль Н.В. 29 квітня 2005 року за реєстровим № 10-1160, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7392990 від 31 травня 2005 року, виданого КП «ОМБТІ та РОН» та Витягу з Державного реєстру правочинів № 953570 від 29 квітня 2005, виданий Першою одеською державною нотаріальною конторою - [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 24 жовтня 2007 року, РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 532,48 грн., який повністю сплачено заявницею при зверненні до суду (а.с. 4).

Outcome: approved