Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін Зміст позовних вимог Позивач в особі директора ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» Наваренко В.Г., звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», заборгованість за кредитним договором № 2037616312 від 28.09.2021 (далі - Договір), укладений між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] , право вимоги за яким перейшло позивачу на підставі договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024, у розмірі 27 149,22 грн. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн 00 коп. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9 200 грн 00 коп. просить покласти на відповідача. На обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що 28.09.2021 між відповідачем [PERSON] та АТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № 2037616312, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби з фіксованою ставкою 0,01% за користування кредитом. Загальний розмір кредиту 40 876,80 грн. На виконання зобов`язань за кредитним договором, Банк видав кредит відповідачу, в свою чергу він умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 21.06.2024 становить 27 149,22 грн, яка складається з 22 238,89 грн заборгованості за основним зобов`язання (тілом кредиту), 5,13 грн заборгованості зі сплати процентів. Позивач, не зважаючи на наявність у розрахунках суми заборгованості складової у сумі 4 905,20 грн як заборгованості за комісією, не зазначає її у позовній заяві, не зважаючи на те, що зазначена сума є складовою загальної заявленої суми заборгованості - 27 149,22 грн. 21.06.2024 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 2037616312 від 28.09.2021. Позиція сторони відповідача Відповідачем заяви по суті справи до суд не подано. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою судді Подільського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. Інші заяви від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись. У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені, відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України. Сторона позивача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 26.03.2026 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підстав наявних у ній доказів. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що 28.09.2021 між відповідачем [PERSON] та АТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № 2037616312. Відповідно до умов договору, Банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: загальний розмір кредиту 40 876,80 грн, дата остаточного повернення кредиту 28.12.2022, строк на який надається кредит - визначено графіком платежів, комісія за управління кредитом - щомісячно у розмірі 3 % від суми кредиту, фіксована процента ставка - 0.01% річних, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів, відповідно до п. п. 1.1., 1.2., 1.3. Договору. Відповідно до п. 5.3. Договору, кредитний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та всіх додатків до нього та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по кредитному договору в повному обсязі. Крім того, 28.09.2021 відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається до укладення договору про споживчий кредит), в якому зазначено умови кредитування, аналогічно викладені в кредитному договорі № 2037616312 від 28.09.2021. Сторонами також погоджено орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, відповідно до Додатку № 1 до Договору № 2037616312 від 28.09.2021. Кредитний договір № 2037616312 від 28.09.2021, паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається до укладення договору про споживчий кредит) підписано власноручно, що свідчить про його згоду з усіма викладеними в них умовами. Первісний кредитор - АТ «ОТП Банк», свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому кредитним договором, що підтверджується випискою по рахунку. 21.06.2024 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 21/06/24, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» передає, а ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» приймає право грошової вимоги, що належить АТ «ОТП Банк», і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між АТ «ОТП Банк» і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості згідно реєстру боржників. Згідно п. 1.3. Договору, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» одержує право (замість АТ «ОТП Банк») вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами. З наданої позивачем копії акту приймання - передачі реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024, вбачається, що 21.06.2024 АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» підписали зазначений акт, згідно якого АТ «ОТП Банк» передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», прийняв згідно з вимогами п. 8.3. договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024 реєстр боржників № 1. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024 (Додаток № 1 до договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024), ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2037616312 від 28.09.2021 у розмірі 27 149,22 грн, з яких: 22 238,89 грн заборгованість за тілом кредиту, 5,13 грн - за процентами, 4 905,20 грн - за комісією. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 21.06.2024 [PERSON] , має заборгованість за кредитним договором № 2037616312 від 28.09.2021 у розмірі 27 149,22 грн, з яких: 22 238,89 грн заборгованість за тілом кредиту, 5,13 грн - за процентами, 4 905,20 грн - за комісією. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Еліт фінанс" та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також із їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини) з врахуванням відступлення права вимоги відповідно до договору факторингу. Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно зі ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно зі ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. В той же час, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Закону «Про споживче кредитування». Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Відтак, судом встановлено, що між відповідачем та АТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти, що підтверджується наданими позивачем письмовими доказами. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Факт переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача підтверджується договором факторингу та актом приймання-передачі реєстру боржників, що відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України, а тому позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах та має право на звернення до суду з відповідним позовом. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, суд виходить з такого. Згідно з наданим позивачем розрахунком, загальна сума заборгованості складається із: 22 238,89 грн заборгованості за тілом кредиту, 5,13 грн заборгованості за процентами, 4 905,20 грн заборгованості за комісією. Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та статей 8, 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі будь-які платежі, що не є платою за фактично надані послуги, а умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законом, є нікчемними. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що у разі, якщо кредитним договором не визначено конкретний перелік додаткових чи супутніх послуг, за які стягується щомісячна комісія, а також не доведено факт їх надання та погодження з позичальником, положення договору щодо сплати такої комісії є нікчемними і не підлягають застосуванню. Позивачем не доведено наявність конкретних додаткових послуг, які б надавалися відповідачу та за які стягувалася б щомісячна комісія за управління кредитом. Доказів фактичного надання таких послуг матеріали справи не містять. За таких обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 4 905,20 грн є безпідставними та задоволенню не підлягають. Водночас вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами підтверджуються належними та допустимими доказами, не спростовані відповідачем та відповідають умовам укладеного договору і вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 2037616312 від 28.09.2021 перейшло від АТ «ОТП Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» на підставі договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024 та акта приймання-передачі реєстру боржників. Таким чином, позивач набув статусу нового кредитора у зобов`язанні та має право вимагати від відповідача належного виконання грошових зобов`язань у межах переданого права вимоги. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , а тому з останнього на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 2037616312 від 28.09.2021, яка в сукупному розмірі складає 22 244,02 грн, з яких заборгованість за сумою кредиту - 22 238,89 грн, заборгованість зі сплати процентів - 5,13 грн, тоді як у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 4 905,20 грн слід відмовити. Розподіл судових витрат Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати зі сплати судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду ТОВ "Фінансова компанія "Еліт фінанс" сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АТ "Укргазбанк" № 2160 від 09.05.2025. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог в сумі 2 480,91 грн (3 028 грн х (22 244,02 грн / 27 149,22 грн)). Витрати на професійну правничу допомогу Разом із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на правову допомогу у загальному розмірі 9 200 грн. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат . До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15.06.2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що на підтвердження витрат в розмірі 9200 грн, понесених ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" на правничу допомогу, позивачем надано: - договір про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.04.2024, відповідно до п. 3.1. якого вартість робіт встановлюється з розрахунку 2 000 грн за одну годину роботи адвоката; - акт приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, відповідно до якого ціна 0,5 години надання первинної консультації замовнику у справі становить 1 000 грн, правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини за 2 години - 4 000 грн, підготовка та подання позовної заяви 2,1 години - 4 200 грн, свідоцтвом адвоката Литвиненко О.І. серії КС № 9438/10 та платіжною інструкцією № 4952 від 01.10.2024 про оплату наданих адвокатом послуг правової допомоги (а.с. 25-29). Відтак, згідно акту приймання-передачі наданих послуг адвокатом витрачено 4 години 36 хвилин часу під час надання професійної правничої допомоги позивачу. Аналізуючи подані представником позивача документи про сплату витрат на правничу допомогу в частині обґрунтованості розміру, заявленого до сплати, суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Відтак, позивач повинен підтвердити, що витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Оцінюючи предмет позову у цій справі суд доходить висновку, що наразі існує усталена судова практика щодо стягнення факторами кредиторської заборгованості за договорами споживчого кредиту, розгляд справи відбувся без участі у судовому засіданні представника позивача. Отже, предмет позову не вимагає витрачання значної кількості часу для формування позиції позивача, вивчення великої кількості документів та нормативно-правових актів. Ураховуючи викладене та беручи до уваги обсяг наданих послуг представником, їх складність, наявність усталеної судової практики зі спірного питання, суд уважає, що стягнення з відповідача суми в розмірі 4 500 грн буде пропорційним обсягу та складності наданих послуг, достатнім для відшкодування понесених витрат на правничу допомогу та відповідатиме критеріям розумності та справедливості. Водночас, зазначена сума відшкодування не буде нести надмірний тягар для відповідача у порівнянні із сумою заборгованості за кредитним договором, що підлягає до стягнення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивач слід стягнути судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі пропорційному до розміру задоволених позовних вимог 3 686,96 грн (4 500 грн х (22 244,02 грн / 27 149,22 грн)). Загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 6 167,87 грн (2 480,91 грн + 3 686,96 грн).

Outcome: partial