Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

у червні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», звернулось до Солом`янського районного суду міста Києва з цивільним позовом до [PERSON] та [PERSON] , про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 01.05.2018 КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), з 01.11.2021, у зв`язку із зміною законодавства, Позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювались Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630. Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії». Відповідно до вимог вказаних вище нормативно - правових актів, послуги з ЦО/ЦПГВ та послуги з ТЕ/ПГВ, надаються споживачеві згідно з договорами, що оформлюються на основі типових договорів про надання відповідних комунальних послуг, які є договорами приєднання. На виконання вимог законодавства, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», на підставі типових договорів, підготовлені та опубліковані/оприлюднені: договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085)/ Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 09.11.2017, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Позивачем, на виконання вимог чинного законодавства, на своєму веб-сайті оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. Cвідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг з ЦО/ЦПЕВ, так і договору про надання послуг з ТЕ/ПЕВ є, у тому числі, факт отримання послуг Споживачем. Будинок за адресою: [ADDRESS] , в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира за зазначеною адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже, Відповідач/Відповідачі є споживачами послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 споживачами послуг з ТЕ/ПГВ. Відповідач від послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 від послуг з ТЕ/ПГВ, у встановленому чинним законодавством порядку, не відмовлявся (не відключався). Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, між Позивачем та Відповідачем підтверджується діями сторін, а саме: Позивач щомісячно надає Відповідачу послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 послуг з ТЕ/ПГВ, надсилає Відповідачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а Відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість. Відповідно до вимог законодавства, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у встановлені строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Проте, Відповідач/Відповідачі, у порушення вимог законодавства у сфері комунальних послуг, своєчасно не сплачував за спожиті послуги з ЦО/ЦПГВ та з ТЕ/ПГВ, в результаті чого утворилась заборгованість, яка за період з 01.05.2018-30.04.2025 складає 153317,92 грн., а саме: за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 12142,46 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 4323,46 грн., за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 81032,02 грн.: заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 54346,58 грн. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004, а також Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг з ЦО/ЦПГВ зобов`язані були сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також й плату за абонентське обслуговування. Таким чином, за вищевказаною адресою, у Відповідачів також існує заборгованість: у період до 31.10.2021 заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води становить у розмірі 0,00 грн., за період з 01.11.2021 заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1331,50 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 141,90 грн. Крім того, Позивач, на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесїї) від 11.10.2018 № 602-18, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРЕО», набув право вимоги до Відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 24660,69 грн., та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 31713,15 грн. Згідно п. 3.4.2 Договору цесії, Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованості. Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами 630, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 № 111 (4511). Зазначав, що факт відсутності письмового договору про надання послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Відповідно до статті 26 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. На підставі постанови КМУ від 29 грудня 2023 року № 1405, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, поновлено нарахування 3% річних та інфляційних втрат на комунальні послуги з 31 грудня 2023 року, у випадку прострочення сплати коштів. Отже, згідно норм чинного законодавства Позивачем було нараховано розмір 3% річних, інфляційних втрат та пені. На підставі викладеного вище, загальна сума позовних вимог Позивача, що підлягає стягненню складає 245965,12 грн., а саме: - сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 12142,46 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 1845,64 грн., 3% річних у розмірі 454,10 грн.; - заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 4323,46 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 657,17 грн., 3% річних у розмірі 161,72 грн.; - заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 у розмірі 81032,02 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 10069,82 грн., 3% річних у розмірі 2447,47 грн., пеня у розмірі 1342,98 грн.; - заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 у розмірі 54346,58 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 6276,93 грн., 3% річних у розмірі 1461,40 грн., пеня у розмірі 879,11 грн.; - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 24660,69 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 3748,41 грн., 3% річних у розмірі 922,22 грн.; - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 централізованого постачання гарячої води у розмірі 31713,15 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 4820,42 грн., 3% річних у розмірі 1185,97 грн.; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1331,50 грн.; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 141,90 грн.; - заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн. 23 червня 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі 24 червня 2025 року. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповіді на запити надійшли до суду 28 липня 2025 року. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 17 жовтня 2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Симбірської Є.В., надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним. Щодо невірного визначення позивачем складу належних відповідачів у справі. Відповідач 1 є співвласником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Частка квартири у власності Відповідача 1 складає - 2/9 від загальної площі квартири. Відповідно до інформаційної довідки № 38472 від 13.10.2025 іншими співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] (у рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.02,1998) є: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] (Відповідач 1); [PERSON] ; [PERSON] (Відповідач 2); [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . [PERSON] і [PERSON] померли. Відповідач 1 успадкувала 1/9 частки [PERSON] , що підтверджується інформацією з Реєстру нерухомості від 15.10.2025 та витягом від 12.08.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Станом на час розгляду справи власниками вказаної вище квартири є: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] (дошлюбне прізвище - « [PERSON] »); [PERSON] ; [PERSON] . Отже, подання позовної заяви лише до двох співвласників Відповідач 1 вважає необґрунтованим. Відповідно до наданого Позивачем витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 09.05.2025. станом на 09.05.2025 за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 9 осіб: [PERSON] (Відповідач 1); [PERSON] (Відповідач 2); [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Позивач до позову не долучив жодних документів, які б підвереджували право власності Відповідача 1 та Відповідача 2 на вказану квартиру, а посилається на їх місце реєстрації за вказаною адресою. Однак, з наданого витягу від 09.05.2025 очевидно, що на момент подання позову Позивачу було відомо про наявність інших зареєстрованих осіб за вказаною адресою, окрім Відповідача 1 та Відповідача 2. Практика судів стосовно складу відповідачів у справі є сталою, а саме позов може пред`являтися до усіх співвласників або користувачів житлом, а не до частини співвласників. У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Як визначено вимогами ч. 1 ст. 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Отже, згідно з усталеною судовою практикою оскільки квартира є приватною власністю, то належними відповідачами є усі власники, які в силу належності їм квартири на праві спільної часткової власності відповідають за утримання свого майна. Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка мас безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Таким чином, правом залучити співвідповідача наділений лише позивач. Жодних підстав виключення зі складу співвідповідачів та неподання позову до інших належних відповідачів - співвласників та користувачів житлом, що в ньому зареєстровані, Позивач не навів. З викладеного вбачається, що вимога про стягнення заборгованості пред`явлена до Відповідача 1 та Відповідача 2 у повному розмірі є безпідставною, у зв`язку з наявністю інших осіб, які мають бути залучені до справи, як співвідповідачі. Щодо розрахунків заборгованості, наданих Позивачем. З розрахунків, доданих Позивачем до позовної заяви, неможливо встановити точний розмір заборгованості за відповідні періоди. Зокрема, у розрахунках заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води надані за періоди з 01.07.2015 року по 30.04.2025 року; з 01.05.2018 року по 30.04.2025 року; з 21.11.2025 по 30.04.2025. Заявлену до стягнення заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води за період часу, зокрема, з 01.07.2015 до 01.05.2018 та періоди, вказані у позовних вимогах, Позивач жодним чином не обґрунтовує, оскільки не надано детального розрахунку такої заборгованості, що позбавляє, на думку Відповідача 1, суд можливості перевірити, зокрема, правильність її нарахування та період такого нарахування. Відсутність в матеріалах справи коректного розрахунку розміру заборгованості Відповідачів підтверджує також те, що в квартирі встановлений лічильний гарячої води. Показники споживання послуг з централізованого постачання гарячої води Позивачем не враховані при здійсненні розрахунків. За наявності в квартирі Відповідачів лічильника обліку води оплата за надані послуги має виконуватися відповідно до показань лічильника. Щодо застосування пропущеного строку позовної давності до вимог Позивача. Відповідно до наданого Позивачем розрахунку, заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» Відповідачам нараховано з липня 2015 року по травень 2018 року. Оскільки збільшення обсягу відповідальності споживача комунальних послуг за правилами ч. 2 ст. 5 ЦК України не допускається та застосовується в силу прямої дії аналогічної норми ст. 58 Конституції України, до позовних вимог КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» про стягнення заборгованості, яка виникла до 02 квітня 2017 року підлягають застосуванню строки позовної давності. Отже, з Відповідачів на користь Позивача не підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води ПАТ «КИІВЕНЕРТО» нарахована з липня 2015 року до квітня 2017 року. Тобто, право на звернення до суду відносно позовних вимог в частині стягнення боргу за заявлений Позивачем період з серпня 2015 року до квітня 2017 року є безпідставним, оскільки позовну заяву подано після спливу строку позовної давності, вказана обставина є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ч. 3-5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, доказів переривання строку позовної давності матеріали справи не містять. Відповідач 1 заявляє про застосування строку позовної давності, у зв`язку з чим, позовні вимоги Позивача про стягнення боргу за спожиті до 02 квітня 2017 послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води - не підлягають задоволенню. З врахуванням наведеного просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог по стягненню заборгованості за послуги з централізованого опалення гт за послуги з централізованого постачання гарячої води з серпня 2015 року до 02 квітня 2017 року. У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 28 січня 2026 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання з`явилась, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Вказувала що протягом певного періоду проживала у вказаній квартирі та частково сплачувала комунальні послуги, визнає частину боргу, проте не хоче платити за всіх. Зазначала що власниками квартири є 7 осіб, однак зареєстрованих 9. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Симбірська Є.В., в судове засідання з`явилась, вказала що відповідачу [PERSON] належить 2/9 частини квартири, враховуючи неналежний склад відповідачів у справі просила у позові відмовити. Крім цього, звертала увагу що у квартирі з 2004 року був встановлений лічильник, однак позивачем не взяті до уваги ці показники. Детальних розрахунків не було надано позивачем, тому встановити точну суму заборгованості не видається можливим. Також просила застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно - процесуального законодавства. Судом встановлено, що 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води; з 01 листопада 2021 року у зв`язку зі зміною законодавства позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV КП (далі - Закон № 1875-ІV) «Київтеплоенерго» на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та Комунальним підприємство (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесїї), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), прав вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору. Відповідно до Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору цесії Позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 43 125,70 грн., та заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 42 606,70 грн., за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22 - 23). Згідно п. 3.4.2 Договору Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором. Крім того, відповідно до п. 1.3 договору цесії Кредитор відступає, Новий кредитор/Позивач набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані Кредитором та/або виникли до дати укладення цього Договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у Додатку № 1 та у Додатку № 2 до Договору цесії. В свою чергу, надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила), який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). Згідно з даними витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва № 130649708 від 09 травня 2025 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: з 16.10.1992 року - [PERSON] , з 05.01.1996 року - [PERSON] , з 11.10.1996 року - [PERSON] , з 03.04.1997 року - [PERSON] , з 16.05.1997 року - [PERSON] , з 10.02.1998 року - [PERSON] , з 17.06.1999 року - [PERSON] , з 20.01.2005 року - [PERSON] , з 31.03.2005 року - [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 28 серпня 2025 року, відповідач [PERSON] з 16.10.1992 року по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 68). Згідно з інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 28 серпня 2025 року, відповідач [PERSON] з 05.01.1996 року по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 69). З наданих позивачем копій корінців нарядів, що видавались на включення (відключення) опалення, вбачається, що для будинку за адресою: [ADDRESS] , надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с. 24 - 37). Згідно з розрахунками заборгованості за адресою: [ADDRESS] , наявна заборгованість: -за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24 660,69 грн., інфляційна складова у розмірі 3 748,41 грн., 3 % річних у розмірі 922,22 грн. (а.с. 13 - 15, 20); -за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 31 713,15 грн., інфляційна складова у розмірі 4 820,42 грн., 3 % річних у розмірі 1 185,97 грн. (а.с. 13 - 15, 21); -за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 12 142,46 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 1 845,64 грн., 3 % річних у розмірі 454,10 грн. (а.с. 7 - 8, 16); - за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 323,46 грн., інфляційна складову боргу у розмірі 657,17 грн., 3 % річних у розмірі 161,72 грн. (а.с. 7 - 8, 17); -за спожиті з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2025 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 81 032,02 грн., інфляційна складову боргу у розмірі 10 069,82 грн., 3 % річних у розмірі 2 447,47 грн., пеня у розмірі 1 342,98 грн. (а.с. 9 - 10, 18); -за спожиті з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2025 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 54 346,58 грн., інфляційна складову боргу у розмірі 6 276,93 грн., 3 % річних у розмірі 1 461,40 грн., пеня у розмірі 879,11 грн. (а.с. 9 - 10, 19); -по сплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 1 331,50 грн. (а.с. 11 - 12); -по сплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 141,90 грн. (а.с. 11 - 12). Відповідно до вимог законодавства, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у встановлені строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі зареєстровані, відтак є споживачами житлово-комунальних послуг, які надає їм позивач за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Згідно з п.21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством. Згідно з п.30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі не належним чином сплачують кошти за надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком позивача, утворилась заборгованість. Доводи сторони відповідача щодо недоведеності розміру заборгованості суд оцінює критично, оскільки надані позивачем розрахунки узгоджуються з іншими матеріалами справи, а сам по собі факт наявності приладу обліку без надання підтверджених показників, які були передані виконавцю послуг, не спростовує нарахувань позивача. Щодо доводів відповідача про неналежний суб`єктний склад відповідачів, суд зазначає наступне. Згідно ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, солідарний обов`язок у даному випадку прямо встановлений законом. Позовні вимоги заявлено до відповідачів не як до співвласників нерухомого майна, а як до споживачів послуг з централізованого опалення, постачання теплової енергії та гарячої води. При цьому, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» покладає обов`язок щодо оплати таких послуг саме на споживачів. Доводи відповідача про те, що позов пред`явлено не до всіх співвласників або зареєстрованих у житлі осіб, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідно до правової природи солідарного зобов`язання кредитор має право звернутися з вимогою як до всіх боржників разом, так і до будь-кого з них окремо, у повному обсязі. Як вбачається з ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Таким чином, відповідачі не позбавлені права у разі виконання зобов`язання звернутися з регресними вимогами до інших осіб, які фактично проживали у житлі та користувалися відповідними послугами. Зазначений підхід узгоджується з усталеною судовою практикою. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 613/1212/19 наголошено, що особа, яка виконала солідарний обов`язок, має право на регресну вимогу до інших боржників, при цьому такі вимоги підлягають розгляду в межах окремого судового провадження. Отже, наявність інших зареєстрованих або фактичних користувачів житла не звільняє відповідачів від обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг перед їх надавачем, а питання внутрішнього розподілу витрат між такими особами може бути вирішене ними самостійно в порядку регресу. Стосовно клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до усталених загальних правових висновків Верховного Суду щодо порядку застосування позовної давності, викладених, зокрема, в постановах від 23.01.2020 у справі № 916/2128/18, від 03.02.202 у справі № 914/197/19, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2018 у справі № 911/3677/17, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Слід зауважити, що Законом України від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 продовжено на всій території України карантин до 30.06.2023. Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 вказав на те, що у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності підлягала частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21, від 16 листопада 2023 року у справі № 487/1342/21. З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з 12 березня 2017 року. Таким чином, з 01 липня 2023 року строки позовної давності мали б продовжуватись, однак 24 лютого 2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. Крім того, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, чинного на момент звернення позивача до суду з позовом, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації по відношенню до України, відповідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - на території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався Верховною радою України та діє до цього часу. Тобто вимоги які пред`явлені за період до квітня 2017 року пред`явлені поза межами строку позовної давності. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з квітня 2017 року по квітень 2025 року, заявлені в межах позовної давності. З огляду на викладене, при здійсненні розрахунку підлягають виключенню нарахування за період з липня 2015 року по квітень 2017 року. Таким чином, з відповідачів солідарно підлягає стягненню заборгованість: -за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 17 011,52 грн., інфляційна складова у розмірі 2 585,75 грн., 3 % річних у розмірі 636,18 грн.; -за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 25 683,49 грн., інфляційна складова у розмірі 3 903,89 грн., 3 % річних у розмірі 960,49 грн.; -за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 12 142,46 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 1 845,64 грн., 3 % річних у розмірі 454,10 грн.; - за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 323,46 грн., інфляційна складову боргу у розмірі 657,17 грн., 3 % річних у розмірі 161,72 грн.; -за спожиті з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2025 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 81 032,02 грн., інфляційна складову боргу у розмірі 10 069,82 грн., 3 % річних у розмірі 2 447,47 грн., пеня у розмірі 1 342,98 грн.; -за спожиті з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2025 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 54 346,58 грн., інфляційна складову боргу у розмірі 6 276,93 грн., 3 % річних у розмірі 1 461,40 грн., пеня у розмірі 879,11 грн.; -по сплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 1 331,50 грн.; -по сплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 141,90 грн. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц. Таким чином, аналізуючи надані докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих сторонами на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за надані житлово-комунальних послуг в загальному розмірі 229 695,58 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та таким, що підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету та платіжною інструкцією №2423 від 04 червня 2025 року, які містяться в матеріалах справи (а.с. 5). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 827,71 грн., виходячи з розрахунку: 229 695,58 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 3028,00 грн. (сума сплаченого судового збору) / 245 965,12 грн. (розмір заявлених позовних вимог). На підставі викладеного, та

Outcome: partial