Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитним договором. Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 24.11.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 101609776, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу кредит в розмірі 4000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та клмісію в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконала умов кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором. 26.03.2024 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т від 26.03.2024, згідно умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 101609776 від 24.11.2023. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 101609776 від 24.11.2023 становить 14529,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою (тілом) кредиту 4000,00 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків 9769,00 грн; прострочена заборгованість за за комісією за видачу кредиту 760,00 грн. Після отримання прав вимоги позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме надіслано відповідачу письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 23453620/4807 від 23.01.2026. Однак станом на час подачі позову вказана претензія відповідачем не виконана. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Стислий виклад позиції сторін: Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] в користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором в сумі 14529,00 грн, та стягнути сплачені судові витрати по справі. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, СМС-повідомленням, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді від 10.02.2026 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 05.03.2026 по даній справі задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Станом на день ухвалення рішення відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, що 24.11.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 101609776. Даний договір підписано відповідачем [PERSON] електроним підписом одноразовим ідентифікатором 847280 (а.с. 7-13). Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «Мілоан» підтвердило, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір № 101609776 від 24.11.2023, ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 847280, дата та час відправки ідентифікатору позичальнику 24.11.2023 о 19.00.33, номер телефону, на який відправлено ідентифікатор [NUMBER] (а.с. 14-зворот). В анкеті-заяві на отримання кредиту від 24.11.2023 містяться персональні дані відповідача [PERSON] (П.І.Б., дата народження, РНОКПП, документ, що засвідчує особу, адреса реєстрації та проживання, фінансовий стан, тощо), та інформація щодо бажаного кредиту (замовлена сума-7000,00 грн, погоджена сума 4000,00 грн, замовлений та погоджений строк 15 днів, загальний строк кредитування-105 днів, з них пільготий період 15 дів, поточний період 90 днів, денна процента ставка: протягом пільгового періоду 2,5%, протягом поточного періоду 3,5%, комісія за видачу кредиту 19,00% від суми кредиту одноразово, тощо). Також в анкеті-заяві відповідачем зазначено реквізити банківської каркти для зарахування кредитних кошів [NUMBER] (а.с. 13-зворот, 14, 15). Згідно умов даного договору сторони договору погодили наступні умови кредитування: Сума (загальний розмір) кредиту 4000,00 грн (п. 1.2 договору); щагальний строк кредитування 105 днів (з 24.11.2023 по 08.03.2024). Пільговий період складає 15 днів (з 24.11.2023 по 09.12.2023). Поточний період складає 90 днів (з 10.12.2023 по 08.03.2024) (п. 1.3. договору); Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 09.12.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 08.03.2024 (п. 1.4 договору); Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 2260,00 грн в грошовому виразі, та 5409714,00% річних у процентному значенні, загальні витрати позичальника за кредитом за ввесь строк кредитування складають 14860,00 грн у грошовому виразі, та 21836,00% річних у процентому значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 6260,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за ввесь строк кредитування складає 18860,00 грн (п. 1.5 договору); Комісія за надання кредиту 760,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1 договору); Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1500,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2 договору); Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 12600,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3 договору); Тип процентної ставки фіксована (п. 1.6 договору). Також згідно п. 2.1 договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] . Відповідно до платіжного доручення № 77185262 від 24.11.2023, ТОВ «Мілоан» 24.11.2023 перераховано кошти на платіжну картку № [NUMBER] *84 на суму 4000,00 грн, отримувач: [PERSON] , призначення платежу: кошти згідно договору № 101609776 (а.с. 16). Також на виконання ухвали суду про витребування доказів, 24.03.2026 від АТ КБ «ПриватБанк» на адресу суду поступило повідомлення, згідно якого на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , по якій 24.11.2023 відбулось зарахування коштів в сумі 4000,00 грн (а.с. 54). На підставі договору відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т від 26.03.2024, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників, згідно з яким відбулося відступлення прав вимог за рядом кредитних договорів. Відповідно до вказаного договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», у тому числі і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 101609776 від 24.11.2023 (а.с. 18-27). Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т від 26.03.2024, заборгованість відповідача [PERSON] перед ТОВ «ФК «Кредит Капітал» складає 14529,00 грн, що складається із: заборгованості по тілу кредиту 4000,00 грн; заборгованості по відсотках 9769,00 грн; заборгованості по комісії 760,00 грн (а.с. 28). ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслано на адресу [PERSON] досудову вимогу від 23.01.2026 за вих. № 23453620/4807, в якій повідомило відповідача про перехід права вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», та про необхідність виконати зобов`язання за кредитним договором № 101609776 від 24.11.2023 шляхом сплати коштів в сумі 14529,00 грн (а.с. 28-зворот). Станом на час розгляду справи доказів щодо виконання вказаної досудової вимоги відповідачем матеріали справи не містять. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 101609776, складеного ТОВ «Мілоан», та виписки з особового рахунку [PERSON] , станом на 28.01.2026 заборгованість [PERSON] складає 14529,00 грн, що складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 4000,00 грн; простроченої заборгованості за відсотками 9769,00 грн; простроченої заборгованості за комісіями 760,00 грн. Станом на дату подання позовної заяви (28.01.2026) заборгованість за кредитним договором не погашена (а.с. 16-17). Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Щодо укладення кредитного договору та видачі кредитних коштів за договором. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, зобов`язання підлягає виконанню у строк, встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладення електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини інших електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. За ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. За змістом ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електрону комерцію», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію»). Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Матеріалами справи підтверджується, що договір про споживчий кредит № 101609776 від 24.11.2023 укладений в електронній формі, що відповідає приписам ст. 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію», та підписаний сторонами відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону, а саме з боку позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором 847280, та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Із довідки про ідентифікацію вбачається, що відповідач [PERSON] ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши ТОВ «Мілоан» свої персональні дані, подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор, який відповідач використала для підтвердження підписання кредитного договору. Ідентифікація позичальника як споживача фінансових послуг на веб-сайті товариства проведена відповідно до закону, оскільки [PERSON] передала кредитору персональні дані паспорта, ідентифікаційного номера, дані банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, номер телефону, тощо. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електроний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом враховано, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед [PERSON] за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджено інформацією про зарахування коштів у сумі 4000,00 грн на картку [PERSON] № [NUMBER] , вказану нею у договорі (платіжною інструкцією № 77185262 від 24.11.2023, та повідомленням АТ КБ «ПриватБанк», наданим 24.03.2026 на виконання ухвали суду про витребування доказів). При цьому суд зазначає, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 у справі №559/1622/19). Позивач надав суду всі наявні в нього докази, які підтверджують наявність кредитних правовідносин між сторонами та їх розмір, а також їх правомірність та відповідно й отримання коштів відповідачем, однак остання не довела суду, що у неї немає обов`язку щодо сплати заборгованості, яка підлягає стягненню. Відтак суд дійшов висновку про доведеність укладення кредитного договору № 101609776 від 24.11.2023 між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] , та отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів шляхом отримання у безготівковій формі на картковий рахунок. Щодо переходу прав вимоги за кредитним договором та повідомлення відповідача про зміну кредитора. 26.03.2024 укладено договір відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т від 26.03.2024, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 101609776 від 24.11.2023. Відповідно до п. 1.1. договору, на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками (портфель заборгованості). Згідно п. 6.2.3 договору, права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній в п. 7.1 договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосно їх заборгованості. Оформлення відступлення парва вимоги здійснюється шляхо підписання акту приймання-передачі реєстру боржників (додаток № 2). За змістом п. 7.1 договору, в якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги, новий кредитор протягом 5 робочих днів від даьти підписання цього договору сплачує кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 1665964,71 грн. Факт переходу права вимоги до позивача за кредитним договором № 101609776 від 24.11.2023 підтверджується платіжною інструкцію № 407 від 26.03.2024 про оплату суми фінансування згідно договору відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т від 26.03.2024, актом приймання-передачі реєстру прав вимоги від 26.03.2024 за договором відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т від 26.03.2024, та витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т від 26.03.2024, підписаними представниками сторін договору та скріпленим печатками Товариств. Платіжна інструкція про оплату суми фінансування згідно договору відступлення прав вимоги, а також підписані сторонами та скріплені їх печатками акт приймання-передачі реєстру прав вимоги та реєстр боржників до договору відступлення прав вимоги, підтверджують факт переходу від кредитора до нового кредитора прав вимоги заборгованості, та є невід`ємною частиною договору. Даний договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т від 26.03.2024, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] на суму 14529,00 грн, що складається із: заборгованості по тілу кредиту 4000,00 грн; заборгованості по відсотках 9769,00 грн; заборгованості по комісії 760,00 грн. Договір відступлення прав вимоги та реєстр боржників містять чітку інформацію щодо боржника, номеру та дати кредитного договору, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , та суми заборгованостей. Договір, акт приймання-передачі реєстру боржників та реєстр боржників містять підписи та печатки сторін, тому є належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслано на адресу [PERSON] досудову вимогу від 23.01.2026 за вих. № 23453620/4807, в якій повідомило відповідача про перехід права вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», та про необхідність виконати зобов`язання за кредитним договором № 101609776 від 24.11.2023 шляхом сплати коштів в сумі 14529,00 грн. З огляду на викладені вимоги закону та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги до відповідача [PERSON] щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 101609776 від 24.11.2023. Щодо визначення розміру заборгованості за кредитним договором. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги та розрахунків заборгованості вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 101609776 від 24.11.2023 становить 14529,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 4000,00 грн; заборгованість по відсотках 9769,00 грн; заборгованість по комісії 760,00 грн. Доказів погашення тіла кредиту (основної суми боргу) матеріали справи не містять. Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти в повному обсязі не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі 4000,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 9769,00 грн, то суд враховує висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі №444/9519/12, та від 04.07.2018 в справі № 310/11534/13, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому питання щодо повернення кредиту, нарахування і сплати процентів за користування кредитом та комісії, визначаються умовами кредитного договору. Так, за умовами укладеного кредитного договору № 101609776 від 24.11.2023 сторони договору погодили наступні умови кредитування: Сума (загальний розмір) кредиту 4000,00 грн (п. 1.2 договору); щагальний строк кредитування 105 днів (з 24.11.2023 по 08.03.2024). Пільговий період складає 15 днів (з 24.11.2023 по 09.12.2023). Поточний період складає 90 днів (з 10.12.2023 по 08.03.2024) (п. 1.3. договору); Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 09.12.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 08.03.2024 (п. 1.4 договору); Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 2260,00 грн в грошовому виразі, та 5409714,00% річних у процентному значенні, загальні витрати позичальника за кредитом за ввесь строк кредитування складають 14860,00 грн у грошовому виразі, та 21836,00% річних у процентому значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 6260,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за ввесь строк кредитування складає 18860,00 грн (п. 1.5 договору); Комісія за надання кредиту 760,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1 договору); Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1500,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2 договору); Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 12600,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3 договору); Тип процентної ставки фіксована (п. 1.6 договору). Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Мілоан»,нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось первісним кредитором за період, встановлений договором (з 25.11.2023 по 08.03.2024), та за відсотковими ставками, визначеними договором 2,50% за період з 25.11.2023 по 09.12.2023, 3,50% за період з 10.12.2023 по 06.01.2024, та 2,30% за період з 07.01.2024 по 08.03.2024. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у чинній редакції) максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою відповідного змісту згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023. Відповідно до п. 17 розд. IV Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів 2,5%. Таким чином максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5% в строк з 24.12.2023 до 30.03.2024. Як встановлено в ході розгляду справи, кредитний договір укладено 24.11.2023 (до набрання чинності Закону № 3498-IX від 22.11.2023), із розміром процентних ставок за користування кредитом 2,5% від суми кредиту (за період з 25.11.2023 по 09.12.2023), та 3,5% від суми кредиту (за період з 10.12.2023 по 08.03.2024). Таким чином розмір відсотків за період за період з 24.12.2023 по 06.01.2024, нарахований первісним кредитором за відсотковою ставкою 3,50%, порушує вимоги п. 17 розд. IV Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Разом з тим, виходячи з встановлених п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимальних розмірів денної процентної ставки, розмір відсотків за кредитним договором становить: за період з 25.11.2023 по 09.12.2023 1500,00 грн (4000 грн-тіло кредиту х 2,5% -розмір процентної ставки х 15-кількість днів у періоді); за період з 10.12.2023 по 23.12.2023 1960,00 грн (4000 грн-тіло кредиту х 3,5% -розмір процентної ставки х 14-кількість днів у періоді); за період з 24.12.2023 по 06.01.2024 1400,00 грн (4000 грн-тіло кредиту х 2,5% -розмір процентної ставки х 14-кількість днів у періоді); за період з 07.01.2024 по 08.03.2024 5704,00 грн (4000 грн-тіло кредиту х 2,3% -розмір процентної ставки х 62-кількість днів у періоді). Загальний розмір відсотків за вказаний період становить 10564,00 грн, що є вищим ніж завлений позивачем у позовній заяві в сумі 9769,00 грн. Тому в даному випадку положення п. 17 Закону України «Про споживче кредитування» не підлягають застосуванню. Таким чином, суд погоджується з розміром нарахованої відсотків, заявлених позивачем, в сумі 9769,00 грн. Щодо законності включення до умов договору обов`язку позичальника сплатити комісію суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту. Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже, само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Пунктом 3.1.3 кредитного договору передбачено обов`язок кредитодавця за зверненням позичальника безоплатно повідомляти йому інформацію про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, тощо. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження 14-53цс21) зазначила про таке. Закон № 1734-VIII (ЗУ Про споживче кредитування) у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. В цьому висновку Велика Палата Верховного Суду зауважує, що згідно п. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року, що набрав чинності 19 жовтня 2019 року і положення якого зберігають свою чинність на день перегляду рішення суду першої інстанції), пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» виклали в такій редакції, згідно якої до загальних витрат за споживчим кредитом відносять витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цими ж змінами починаючи з 19 жовтня 2019 року визначено у частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Кредитний договір № 101609776 від 24.11.2023 передбачає одноразову сплату комісії за надання кредиту у розмірі 760,00 грн. Наведені приписи ЦК України, ЗУ «Про споживче кредитування» прямо не вказують на недійсність умови кредитного договору про встановлення комісії за надання кредиту. Умови кредитного договору, якими визначено права споживача, є зрозумілими та не дають підстав для висновку, що одноразова комісія за надання кредиту може передбачати плату за інші послуги, які банк зобов`язаний надати безкоштовно, а отже і для висновку про нікчемність такої умови. Крім того відповідач в ході розгляду справи не спростувала законність нарахованння позивачем розміру комісії за надання кредиту. У зв`язку з наведеним, суд погоджується з розміром нарахованої позивачем комісії в сумі 760,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому сума та розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит № 101609776 від 24.11.2023 було передано позивачу від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т від 26.03.2024. Після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Таким чином розмір заборгованості відповідача [PERSON] за договором про споживчий кредит № 101609776 від 24.11.2023 станом на дату звернення до суду складає 14529,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 4000,00 грн; заборгованість по відсотках 9769,00 грн; заборгованість по комісії 760,00 грн, яка за вказаними обставинами справи підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо розподілу судових витрат. Щодо судового збору суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 6646 від 28.01.2026 (а.с. 5). Тому на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, вказаний судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений між ТОВ ФК «Кредит-Капітал» та АО «Апологет», згідно п.п. 2.3, 2.4 якого вартість наданих послуг правничої допомоги за одну кредитну справу складає 8000,00 грн. Детальна інформація про справу, обсяг послуг, ціну послуг вказуються в акті наданих послуг; акт наданих послуг правової (правничої) допомоги № Д/15097 від 28.01.2026; детальний опис наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 28.01.2026, згідно якого сторонами погоджено надання наступних послуг: усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором 0 год. 30 хв., ознайомлення з матеріалами справи 2 год. 00 хв., погодження правової позиції клієнта у справі 0 год. 30 хв., складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта 3 год. 30 хв., подання заяви до суду від імені клієнта 1 шт. (а.с. 31-33). Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Для правильного визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц, у постанові від 09.06.2020 у справі №466/9758/16-ц, та у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18. Враховуючи те, що позивачем під час розгляду справи понесено витрати на правничу допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів, тощо). На думку суду, стороною позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 5000,00 грн, що буде співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт (надання послуг). Висновки суду: Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» підлягають частковому задоволенню, та з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 101609776 від 24.11.2023 в 14529,00 грн, з яких: 4000,00 грн прострочена заборгованість за сумою (тілом) кредиту; 9769,00 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків; 760,00 грн прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зокрема: 2662,40 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі ст.ст. 3, 509, 510, 512, 514, 526, 530, 536, 625-627, 629, 1048-1050, 1054, 1077 ЦК України, ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст. 3, 11, 12 ЗУ «Про електрону комерцію», ст. 8, п. 17 розд. IV Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування»,

Outcome: approved