Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У жовтні 2025 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини: - земельної ділянки площею 0,2500 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с. Горбаків, Гощанського району, Рівненської області, кадастровий номер: 5621282000:05:001:0698; - житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] , загальною площею 55,0 кв.м, житловою площею 22,6 кв.м, позначений у плані літерою А1 (дерево), до якого приналежні надвірні будівлі: Б - господарська будівля - літня кухня (цегла), б - сарай (цегла), В - сарай (дерево/цегла), № 1- огорожа (м. сітка), який розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, кадастровий номер земельної ділянки 5621282000:05:001:0698; - земельної ділянки площею 0,0928 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Горбаків, Гощанського району, Рівненської області, кадастровий номер 5621282000:05:001:0697; -стягнути судові витрати з відповідача. Вказані вимоги мотивовані тим, що сторони по справі з 25 травня 2012 року перебували у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 11 січня 2023 року по справі 570/3375/22. У шлюбі у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 15 червня 2024 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У період шлюбу з відповідачем, а саме 27 листопада 2017 року сторони по справі за спільні кошти за договорами купівлі-продажу придбали зазначені вище три об`єкта нерухомого майна, право власності на які зареєстрували за відповідачем. Оскільки відповідач не виявляє бажання в добровільному порядку здійснити поділ вказаного майна, у позивача виникла необхідність у поділі вказаного майна в судовому порядку. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надав, своєї позиції щодо позову суду не повідомив. Позивач та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, останній подав заяву, у якій розгляд справи просив провести без його участі та участі позивача, водночас зазначив, що позовні вимоги підтримують вповному обсязі та повідомив про те, що докази на підтвердження понесених позивачем витрат у зв`язку з роглядом справи будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду . Відповідач та його представник [PERSON] у судове засідання також не з`явилися, від останнього нідійшла заява про розгляд справи у їх відсутності та визнання позовних вимог. Окремо представник подав письмові заперечення щодо розміру судових витрат позивача, вказавши на їх неспіврозмірність зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, у зв`язку з чим просив зменшити витрати на правову допомогу, а також, враховуючи визнання відповідачем позову, повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Процесуальні дії у справі 29 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 20 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини [PERSON] та [PERSON] 25 травня 2012 року зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 11 січня 2023 року, що набрало законної сили 13 лютого 2023 року. У шлюбі у сторін народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується даними їх свідоцтв про народження. За період перебування у шлюбі 27 листопада 2017 року сторони придбали у спільну власність: земельну ділянку площею 0,2500 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с. Горбаків, Рівненського (колишнього Гощанського) району, Рівненської області, кадастровий номер: 5621282000:05:001:0698; житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га., кадастровий номер земельної ділянки 5621282000:05:001:0698; земельну ділянку площею 0,0928 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Горбаків, Рівненського (колишнього Гощанського) району, Рівненської області, кадастровий номер 5621282000:05:001:0697. Право власності на житловий будинок та земельні ділянки зареєстровано на відповідача. Вказані обставини стверджуються даними договорів купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 27 листопада 2017 року та купівлі-продажу земельних ділянок від 27 листопада 2017 року, інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 4466092942 від 07 жовтня 2025 року. Відповідно до довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 15 жовтня 2025 року, оціночна вартість житлового будинку з надвірними будівлями, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 760 128,87 грн, земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер 5621282000:05:001:0698 - 371 368,27 грн, земельної ділянки, площею 0,0928 га, кадастровий номер 5621282000:05:001:0697 - 47 089,80 грн. 15 червня 2024 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 840, у в`язку з чим змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказаний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц (провадження № 61-2446 св 18), від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18). Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частину третю статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№17-рп/2012), встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом установлено, що спірне майно, а саме: земельна ділянка, площею 0,2500 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с. Горбаків, Рівненського (колишнього Гощанського) району, Рівненської області, кадастровий номер: 5621282000:05:001:0698; житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га., кадастровий номер земельної ділянки 5621282000:05:001:0698; земельна ділянка площею 0,0928 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Горбаків, Рівненського (колишнього Гощанського) району, Рівненської області, кадастровий номер 5621282000:05:001:0697, придбані під час перебування сторін у шлюбі, а тому дане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і як наслідок із належними позивачу та відповідачу рівними частками по 1/2 кожному. Сторонами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вищевказане майно було придбане за їх особисті кошти. Отже, судом враховується презумпція спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу, що не заперечується і стороною відповідача. У справі, що розглядається, позивачем заявлено вимогу про поділ об`ктів спільної сумісної власності шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку та на 1/2 частину кожної із земельних ділянок. Суд погоджується із запропонованим позивачем способом поділу спільного майна подружжя, оскільки при поділі об`єктів, зберігається баланс інтересів сторін по справі щодо рівності часток. Таким чином, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, суд приходить висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору стягнути на його користь з відповідача згідно приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved