Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

24.07.2025 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] (зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ) до [PERSON] (зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області (код ЄДРПОУ 44383212, місцезнаходження: 67806, Одеська область, Одеський район, смт. Авангард, вул. Добрянського, 28) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі в її вихованні. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 20.07.2012 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.01.2025 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після припинення спільного проживання з відповідачкою [PERSON] , позивач не має можливості вільно спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні. Тобто, у сторін виникли непорозуміння щодо участі у вихованні та спілкуванні позивача з сином, оскільки відповідачка систематично перешкоджає позивачу спілкуванню з дитиною без об`єктивних причин, що негативно впливає на психологічний стан дитини, його розвиток та порушує батьківські права [PERSON] . Позивач вказує, що [PERSON] чинить перешкоди щодо спілкування та участі у вихованні батьком свого сина, зокрема, не надає інформацію про стан здоров`я сина та про його пересування, ігнорує дзвінки, формує у сина негативне сприйняття батька, перекручуючи фактичні обставини, взагалі не надає можливості батьку спілкуватися з сином. 03.06.2024 року о 19:00 год. гр. [PERSON] , знаходячись за місцем свого мешкання ( [ADDRESS] ), вчинила відносно свого чоловіка домашнє насильство психологічного характеру, а саме постійно чинить психологічний тиск, коли чоловік [PERSON] намагається побачитись із сином [PERSON] , також чинить психологічний тиск в присутності сина, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічного характеру чоловіка та сина, також змінює замки вхідних дверей, щоб [PERSON] не потрапляв до квартири. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.07.2024 року у справі №509/3465/24 визнано винною [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП. 14.02.2025 року [PERSON] пошкодила двері квартири за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до СПД №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області із заявою про прийняття мір відносно [PERSON] , вказана заява була зареєстрована та видано талон-повідомлення єдиного обліку №743. 05.07.2025 року [PERSON] був вимушений звернутись до відділу поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якого просив прийняти міри до [PERSON] , яка систематично, на протязі тривалого часу, проходить до місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . та влаштовує сварки, бійки, пошкоджує майно, що належить [PERSON] . На прохання заспокоїтись. [PERSON] вела себе неадекватно та агресивно. На підставі вказаної заяви інспектором РПП СПД ОРУП 2 ГУНП в Одеській області було складено Терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА №468364 від 05.07.2025 року, відносно [PERSON] . У зв`язку з наведеним, позивач вважає обгрунтованими вимоги щодо зобов`язання відповідача не чинити перешкоди [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином - [PERSON] , [INFO] , а також зобов`язання [PERSON] не допускати протиправних дій щодо перешкод у побаченні батька з дитиною та негативних розмов відносно батька дитини [PERSON] . З метою реалізації прав позивача як батька та забезпечення повноцінного розвитку дитини, сторона позивача просить суд визначити спосіб участі батька у вихованні сина та встановити графік спілкування з ним, наступним чином: - перші та треті вихідні кожного місяця з суботи 11:00 години до неділі 11:00 години, без присутності матері дитини [PERSON] , за місцем проживання [PERSON] , при цьому, обов`язок щодо забирання дитини за місцем проживання [PERSON] та послідуючого повернення [PERSON] покласти на [PERSON] ; - три місяця літніх канікул зі спільним проживанням [PERSON] з батьком без присутності матері дитини [PERSON] , за місцем проживання [PERSON] , при цьому, обов`язок щодо забирання дитини за місцем проживання [PERSON] та послідуючого повернення [PERSON] покласти на [PERSON] ; - один тиждень осінніх канікул зі спільним проживанням [PERSON] з батьком без присутності матері дитини [PERSON] , за місцем проживання [PERSON] , при цьому, обов`язок щодо забирання дитини за місцем проживання [PERSON] та послідуючого повернення [PERSON] покласти на [PERSON] ; - два тижні зимових канікул зі спільним проживанням [PERSON] з батьком без присутності матері дитини [PERSON] , за місцем проживання [PERSON] , при цьому, обов`язок щодо забирання дитини за місцем проживання [PERSON] та послідуючого повернення [PERSON] покласти на [PERSON] ; - один тиждень весняних канікул зі спільним проживанням [PERSON] з батьком без присутності матері дитини [PERSON] , за місцем проживання [PERSON] , при цьому, обов`язок щодо забирання дитини за місцем проживання [PERSON] та послідуючого повернення [PERSON] покласти на [PERSON] ; - кожні непарні дні народження дитини, та в непарні роки на свята: Новий рік, Різдво Христове, Великдень, без присутності матері дитини [PERSON] , за місцем проживання [PERSON] , при цьому, обов`язок щодо забирання дитини за місцем проживання [PERSON] та послідуючого повернення [PERSON] покласти на [PERSON] . - деталі зустрічей попередньо узгоджувати з врахуванням стану здоров`я дитини та інших факторів, які можуть спричинити перешкоди зустрічам. Також, просить суд зобов`язати [PERSON] забезпечувати спілкування (контакт) дитини з батьком на його прохання шляхом відеозв`язку, телефонного зв`язку, зокрема, але не виключно, з використанням соціальних мереж (Telegram, Viber. WatsApp) та/або програм Zoom. Skype, щодня (без урахування днів перебування дитини з батьком) в період часу з 18 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. протягом 20-ти хвилин. 28.07.2025 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання у справі. Зобов`язано Службу у справах дітей Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області, як орган опіки та піклування підготувати висновок щодо розв`язання спору за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі в її вихованні. 29.07.20.25 року, 29.08.2025 року та 01.09.2025 року від відповідача [PERSON] надходили письмові документи з назвою «Відзив», до яких не долучено підтверджень надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. 13.02.2026 року до суду надійшло клопотання третьої особи про долучення висновку органу опіки та піклування від 12.01.2026 року №01-16. 13.02.2026 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито , справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву у повному обсязі з викладених у ній підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнавала позовні вимоги, просила в їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення, виходячи з наступного. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Судом встановлено, що 20.07.2012 року позивач [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] , який зареєстрований виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, про що 20.07.2012 року, актовий запис №17. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , вказане підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого Виконавчим комітентом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, 29.04.2013 року. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.01.2025 року у справі № 509/5331/24, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішення набрало законної сили 24.02.2025 року. Як встановлено судом, у сторін виникли непорозуміння щодо участі у вихованні та спілкуванні позивача з сином. Наразі, між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку спілкування батька з сином. [PERSON] не заперечує й не ухиляється від свого обов`язку з утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та щомісячно здійснює оплату аліментів, вказане підтверджується відповідними платіжними інструкціями, долученими до позовної заяви. Згідно постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.07.2024 року у справі №509/3465/24 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу. Постанова набрала законної сили 15.07.2024 року. Вказаною постановою суду встановлено, що 03.06.2024 року, о 19:00 год., гр. [PERSON] , знаходилась за місцем свого мешкання , а саме: [ADDRESS] , вчинила відносно свого чоловіка домашнє насильство психологічного характеру, а саме постійно чинить психологічний тиск, коли чоловік [PERSON] намагається побачитись із сином [PERSON] , [INFO] , також чинить психологічний тиск в присутності сина, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічного характеру чоловіка та сина, також змінює замки вхідних дверей, щоб [PERSON] не потрапляв до квартири. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК Укрїни обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також встановлено, що 14.02.2025 року позивач [PERSON] звернувся із заявою до СПД №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, в якій просить прийняти міри до його колишньої дружини [PERSON] , яка 14.02.2025 року пошкодила двері квартири за адресою [ADDRESS] . Вказану заява зареєстровано та видано талон-повідомлення єдиного обліку №743, відомості до ЄРДР не вносились. Також, на підставі заяви [PERSON] інспектором РПП СПД ОРУП 2 ГУНП в Одеській області 05.07.2025 року було складено Терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] (серія АА №468364 від 05.07.2025 року). Раніше, [PERSON] неодноразово звертався до органів поліції із подібними заявами, вказане підтверджується листами від СПД №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області №61.6/652 від 14.03.2025 року, №61.6/653 від 14.03.2025 року, №61.6/654 від 14.03.2025 року. Таким чином, враховуючи вищенаведене, позивачем доведено про наявність фактів чинення перешкод з боку відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] у вихованні та спілкуванні з їх сином [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з чим вимоги позивача щодо зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином - [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України, яка кореспондується із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних й світових історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Водночас відновлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дитини. Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23) та багатьох інших. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Визначаючи відповідний спосіб участі у вихованні та спілкуванні позивача з сином, урахувавши конкретні обставини цієї справи, висновок органу опіки та піклування, наявність конфліктних відносин між сторонами, вважає, що такий графік відповідатиме інтересам дитини, надасть можливість позивачу достатньою мірою спілкуватися із сином, приділяти йому увагу, брати участь у його розвитку та вихованні. Згідно з висновком органу опіки та піклування від 12.01.2026 року №01-16 розглянувши питання щодо розв`язання спору за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі в її вихованні, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Авангардівської селищної ради, взявши до уваги акт обстеження умов проживання батька, протокол бесіди з ним та дитиною, результат оцінки потреб родини з метою встановлення здатності батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею, виходячи з інтересів малолітнього [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет Авангардівської селищної ради вважає за доцільне: Визначити графік спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька: - кожні перші вихідні місяця; - не менше ніж половина канікулярного періоду; - кожні непарні дні народження дитини, та в непарні роки на свята: Новий рік, Різдво Христове, Великдень, без присутності матері дитини; - необмежене спілкування телефоном та онлайн по відеозв`язку. В постанові від 11 грудня 2019 року по справі № 753/15487/18 ВС вказав: при наявності конфлікту між батьками зустрічі одного з батьків з дитиною доцільно проводити без присутності другого з батьків, особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив. Верховний суд у постанові від 28 січня 2019 року по справі № 619/3051/17 зробив висновок, що батько має право особисто брати участь у вихованні дитини та зустрічатися з нею без присутності матері або інших осіб. Про право батьків на спілкування з дітьми та важливість ролі батька в своїх рішеннях неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, в рішенні по справі «A.V. проти Словенії» (заява № 878/13) ЄСПЛ нагадав, що згідно зі ст. 8 Конвенції держава несе позитивні зобов`язання щодо «ефективної поваги» до сімейного життя. Зокрема, в справах, що стосуються права контакту одного з батьків, держава зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми і сприяти такому возз`єднанню. У зазначеній справі ЄСПЛ присудив батькові-заявнику, який втратив право на особистий контакт зі своїми дітьми, 20 тис. євро компенсації за моральну шкоду. Присутність матері при зустрічах дитини з батьком лише сприятиме продовженню конфлікту батьків дитини (сторін у справі) й унеможливить належне спілкування батька з дитиною. Обставин, які вказували б на те, що дитині буде шкодити спілкування з батьком і спільний відпочинок з ним без присутності матері, не встановлено. Визначення саме такого способу участі позивача у спілкуванні та вихованні сина є таким, що відповідатиме його якнайкращим інтересам, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22 (провадження № 61-11704св22), від 07 червня 2023 року у справі № 607/2272/22 (провадження № 61-2215св23). Частинами четвертою-шостою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19. Відповідно до правових висновків Верховного Суду (дивитись, наприклад, постанову від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, також постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18)) висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Право батька на спілкування із дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей із батьком. Відповідач не надала, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спілкування батька з дитиною, що є предметом спору у цій справі, порушує інтереси дитини та дії позивача негативно впливають на психологічне та фізичне здоров`я сина.

Outcome: partial