Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

29.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») звернулися до суду із зазначеним позовом та просили стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 04.06.2023-100000220 від 04.06.2023 у розмірі 6366,50 грн та 2662,40 грн судового збору. Стислий виклад позовної заяви В обґрунтування позову зазначають, що 04.06.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 3500,00 грн на строк 39 дні, тобто до 12.07.2023, зі сплатою відсотків у розмірі 2,1 % в день. Позивач належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 6366,50 грн, з яких: заборгованість зі тілом кредиту в розмірі 3 500,00 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 2866,50 грн. З метою захисту своїх майнових прав змушені звернутись до суду. Заяви, клопотання учасників справи. У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити без його присутності. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні не подавав. Процесуальні дії у справі 10.02.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 03.03.2026, 26.03.2026 сторони не з`явилися. Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання та представник позивача в заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Так як сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, суд вважає за доцільне згідно з положеннями ст. 223 ЦПК України провести розгляд справи без участі учасників справи на підставі наявних доказів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 04.06.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 04.06.2023-100000220, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 3500,00 грн на строк 39 днів, тобто до 12.07.2023, зі сплатою відсотків у розмірі 2,1 % у день. Кредитні кошти надаються шляхом безготівкового перерахування на картку [NUMBER] (а. с. 37-42). Цього ж дня ТОВ «Споживчий центр» перерахували на рахунок [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується повідомленням копією квитанції LigPay АТ КБ «Приватбанк» про видачу коштів 04.06.2023 о 05:01 у розмірі 3 500,00 грн на номер картки [NUMBER] за договором кредиту № 04.06.2023-100000220 відповідно до договору про надання послуг в системі LigPay, укладеного із ТОВ «Споживчий центр» (а. с. 13-18, 22). Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість у розмірі 6366,00 грн, з яких: заборгованість зі тілом кредиту в розмірі 3500,00 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 2866,00 грн (а. с. 23-33). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно із ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Матеріалами справи підтверджується, що договір позики між сторонами укладено в електронному вигляді, відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно із положеннями статей 1046-1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Також позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. При цьому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позивач має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки (Постанова ВП ВС від 28.03.2018 № 444/9519/12, Постанова ВС від 01.09.2022 № 225/3427/15-ц). Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] склалися договірні правовідносини. Кредитний договір укладений у електронній формі, сторони обумовили істотні умови договору як то розмір споживчого кредиту, відсоткову ставку за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо. Наявність фактичних кредитних відносин між сторонами підтверджується письмовими доказами у справі щодо укладення кредитного договору, копією квитанції про перерахування коштів на картку, маска якої збігається із номером картки, зазначеної у кредитному договорі, також співпадають сума кредиту, дата та час його видачі. Оскільки сторони досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору Цивільного кодексу України та уклали цей договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. На підтвердження розміру заборгованості позивачем долучено розрахунок. Вказана інформація відповідачем у порядку, визначеному ЦПК України, не спростована. Відтак позивачем доведено порушення його майнових прав відповідачем. Висновки за результатами розгляду позовної заяви За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved