Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з позовом та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 48 409,42 гривень. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.11.2025 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» суму заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 48 409,42 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 гривень. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.01.2026 скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2025 року, розгляд справи призначено здійснити за правилами загального позовного провадження. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач є власником будинку [ADDRESS] , позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ...» на території України. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, (далі Договір), які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015р. «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між Постачальником природного газу та Споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Представник позивача зазначив, що відповідно до розпорядження КМУ від 22.07.2020 №917 Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії». Постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу (абзац 14 пункту 5 розділу І Правил). Постачальник останньої надії зобов`язаний протягом 60 днів постачати газ споживачу, якщо він залишиться без постачальника. Відповідно до положень пункту 1 розділу VI Правил постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 № 2501 (далі-Типовий договір №2), який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Таким чином, відповідач приєднався до договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» (ТОВ «ЕК «Нафтогаз України») шляхом акцептування договору із позивачем через факт споживання газу. Позивачем в період з жовтня 2021 року по липень 2025 року (включно) було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 48409,42 грн. вартість якого не сплачена відповідачем, про що свідчить виписка з особового рахунку - фінансового стану. Відповідач не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий природний газ, що свідчить про неналежне виконання своїх зобов`язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за поставлений природний газ у встановлений Договором строк, а тому вони вимушені звернутися до суду з даним позовом. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору розмірі 2422,40 гривень. Позивач у судове засідання, призначене на 30.03.2026 не з`явився, у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, додаткових пояснень, заяв про заміну відповідача, клопотань суду не надавав. Представником відповідача - адвокатом Швець В.А. надано письмові пояснення, у яких представник зазначив, що відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі, оскільки заборгованість у [PERSON] перед позивачем відсутня, та він є неналежним відповідачем у справі. Відповідач у судове засідання призначене на 30.03.2026 не з`явився, від представника відповідача - адвоката Швець В.А. надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Також зазначив, що відповідачем понесено судові витрати у зв`язку з розглядом даної справи, докази на підтвердження яких будуть надані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачем. Відсутність укладеного між сторонами договору, за наявності надання послуг позивачем, не звільняє відповідача від сплати заборгованості за надані послуги, оскільки цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України). Тобто між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015, визначено, що компанія зобов`язана постачати природний газ споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Вказаний обов`язок кореспондується і статтями 6,7,9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а ч. 4 ст.13 цього Закону передбачено, що з пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього може звернутись будь яка сторона, надавши другій стороні проект відповідного договору (змін до нього) складений згідно з типовим договором. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між Постачальником природного газу та Споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до підпункту 1 пункту 4.4. розділу IV Типового договору Об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається зокрема за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ (AT «Одесагаз») згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс ГРМ). За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач набув право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору дарування від 20.12.2012 року. За умовами вказаного Договору дарування, дарувальник [PERSON] передала, а обдарований [PERSON] прийняв майно у власність, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з одного житлового будинку, означеного на схематичному плані літерою «З» - житловий будинок, загальною площею 332,1 кв.м., житловою площею 62,7 кв.м., та господарських будівель та спорудами, означених на схематичному плані літерами: "К" Підсобне, И - навіс, І вимощення, №1 огорожа. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.06.2011 (справа №2-3549/11), було вирішено виділити з спільної часткової власності 39/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , що належать [PERSON] та складаються з житлового будинку літ. «З» загальною площею 332,10 кв.м., навісу літ. «И», сараю літ. «К», №1- огорожі, І вимощення у самостійний житловий будинок з надвірними спорудами, та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «З» загальною площею 332,10 кв.м., навіс літ. «И», сарай літ. «К», [ADDRESS] , який розташований на земельні ділянці площею 0,0904 га. Припинити право спільної часткової власності на 39/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , що належать [PERSON] . Співвласником 61/100 частки житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] є [PERSON] . В результаті виділу майна із спільної часткової власності, [PERSON] зареєструвала право власності на житловий будинок загальною площею 332,1 кв.м., житловою площею 62,7 кв.м., та господарські будівлі та споруди, за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , як власник житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з 20.12.2021 року, уклав договір з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» та відкрив особовий рахунок № [NUMBER] для здійснення розрахунків з позивачем. З відповіді на адвокатський запит від 11 лютого 2026 року №119/3.1.5-10209-2026, наданої представником відповідача встановлено, що точку обліку газифікованого об`єкта за адресою: [ADDRESS] , (ЕІС-код 56XM25A09968282P) у періоди: 01.10.2021 29.01.2021, 01.12.2021 12.12.2021 у порядку, передбаченому законодавством, було включено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії», яким відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р було визначено ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Надалі, з 13.12.2021 відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 09.12.2021 № 2471 вказану точку обліку вказаного газифікованого об`єкту було автоматично включено до Реєстру споживачів ТОВ «ГК «Нафтогаз України». ТОВ «ГК «Нафтогаз України» є постачальником природного газу для вищезгаданого газифікованого об`єкту, з присвоєним особовим рахунком № [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Станом на 31.01.2026 по особовому рахунку № [NUMBER] обліковується заборгованість в сумі 4352,42 грн., інформація про нарахування/оплати за спожиті обсяги природного газу у лютому 2026 року відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють діяльність на ринку природного газу, може бути надана після завершення розрахункового періоду. З вказаного вбачається, що станом дату надання відповіді на адвокатський запит №119/3.1.5-10209-2026, а саме на 11.02.2026, у відповідача відсутня перед позивачем заборгованість за період з жовтня 2021 року по липень 2025 року (включно) на суму 48 409,42 грн., а наявний поточний платіж за спожитий природній газ у сумі 4 352,42 грн. Також, довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про відсутність заборгованості № 4097740-В від 05.01.2026, підтверджується, що за [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , ЕІС-код [NUMBER] , особовий рахунок [NUMBER] , станом на 05.01.2026 немає заборгованості за користування природним газом. З огляду на вищенаведене, за переконанням суду доводи позивача, що в період з жовтня 2021 року по липень 2025 року (включно) позивачем було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 48 409,42 грн. вартість якого не сплачена відповідачем, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. При цьому пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)). При таких обставинах, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заявлені до неналежного відповідача та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed