Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є наймачем зазначеної кімнати, що підтверджується ордером № 62 серії А, виданим виконавчим комітетом Бурштинської міської ради 26.12.2016 року. Згідно зазначеного ордеру, право приживання у кімнаті позивач отримала разом із сином [PERSON] , 1987 року народження. Проте відповідач більше ніж 7 років тому виїхав за кордон на постійне місце проживання, і з того часу за місцем реєстрації не проживає, речей не зберігає, витрат на утримання житла та оплаті комунальних послуг не несе. Ухвалою Галицького районного суду від 16 березня 2026 року відкрите спрощене провадження та справу призначено до розгляду, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 14). В установлений строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав. В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з?явився, відповідно до ст. 128 ЦПК України належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причину своєї неявки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в поясненнях від 26.03.2026 року просить справу розглядати без участі представника міської ради. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Клопотання представника третьої особи про витребування доказів, викладене в поясненнях від 26.03.2026 року подане з порушенням вимог, визначених ст. 183 та ч. 2 ст. 84 ЦПК України, тому задоволенню не підлягає. Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі за наступних підстав: Згідно матеріалів справи, [PERSON] зареєстрована на підставі ордеру на жиле приміщення № 62 серії А від 26.12.2016 року проживає в кімнаті [ADDRESS] . Згідно зазначеного ордеру, право приживання у кімнаті позивач отримала разом із сином [PERSON] , 1987 року народження, який згідно копії паспорту також зареєстрований за вказаною адресою. Згідно копій актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 21.12.2018 року та 18.02.2026 року, [PERSON] з 2009 року не проживає у кімнаті [ADDRESS] (а.с. 7, 8). Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України (1983 р.) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Враховуючи те, що відповідач не проживає у житловому приміщенні за адресою реєстрації більше 6 місяців, суд дійшов висновку, що його слід визнати таким, що втратив право користуватися цим жилим приміщенням.

Outcome: approved