Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 15 квітня 2024 року о 22 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Фольцваген Транспортер» ДНЗ [NUMBER] в м. Чернівці по вул. Сторожинецькій, 105, під час руху не переконався в безпеці, не дотримався безпечної дистанції у результаті чого допустив зіткнення із автомобілем «БМВ» ДНЗ [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Зокрема, належний позивачці автомобіль отримав пошкодження задньої частини кузову, що підтверджується відповідними фотографіями та схемою місця ДТП. Після вчинення зазначеної ДТП на її місце прибули особи, які разом із відповідачем запевняли позивачку у відсутності необхідності приїзду патрульної поліції для оформлення відповідного протоколу, а також гарантували, що [PERSON] добровільно оплатить вартість відновлювального ремонту належного [PERSON] транспортного засобу. Втім, ураховуючи ступінь пошкодження автомобіля, позивачка зателефонувала до поліції та повідомила про настання дорожньо-транспортної події. При цьому, поліцейські, які прибули для оформлення місця ДТП, виявили у відповідача ознаки алкогольного сп`яніння, втім останній від проходження огляду відмовився, внаслідок чого на нього було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 124 та ст. 130 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 09 травня 2024 року [PERSON] за фактом вчинення вказаного ДТП визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» ДНЗ [NUMBER] застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу серії ЕР №215295975 у межах ліміту 160 000 грн за шкоду майну, франшиза 3200 грн. У зв`язку з цим, 16.04.2024 позивачка звернулася до страховика із заявою про отримання страхового відшкодування, внаслідок скоєння відповідачем ДТП 15.04.2024. Крім того, на замовлення позивачки, судовий експерт Юзва C.F. надав висновок №34/24 від 26.04.2024, в якому зазначив, що: - вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW ХЗ 2020 року виготовлення, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 15.04.2024, становить 357 419,24 грн з ПДВ на складові та матеріали; - вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки хору власнику автомобіля BMW ХЗ 2020 року виготовлення, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 15.04.2024, становить 186 333,08 грн. з ПДВ на складові та матеріали. 13 червня 2024 року між позивачкою та страховиком підписано угоду про розмір страхового відшкодування (додається), за яким сторони дійшли згоди про розмір матеріального збитку та розмір страхового відшкодування, а саме досягли визначили, що (1) сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 15.04.2024, складає 142 200 грн., а (2) сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається з урахуванням франшизи, яка за полісом 215295975, складає 3200 грн., в розмірі 139 000 грн. При цьому, до моменту отримання страхового відшкодування, позивачка самостійно здійснила відновлювальний ремонт належного їй автомобіля, що вартував 358 315,21 грн. Слід зазначити, що відповідач будь-яких контактів (прямо чи через представників) з позивачкою уникає, у добровільному порядку шкоду відшкодовувати відмовляється. Також повідомляємо, що внаслідок вчинення відповідачем ДТП позивачка, окрім збитків, зазнала моральної шкоди, яка полягає у душевних переживаннях, стресі, що отриманий нею в день самої аварії. [PERSON] з вини відповідача змушена була хвилюватись за можливість користування належним їй майном, відклала свої буденні справи та роботу, оскільки займалась оформленням заяв на страхове відшкодування, підшуковуванням судового експерта, станції технічного обслуговування, яка б здійснила ремонті роботи. Крім того, [PERSON] отримала страх керування транспортним засобом, вона довгий час не могла ним користуватись. Своєю чергою поведінка відповідача також завдала страждань позивачці, так як одразу після вчинення ДТП [PERSON] запевняв її у добровільному відшкодуванні всіх збитків, втім у подальшому на жоден діалог не йшов, жодних збитків не відшкодував, особистого контакту уникав та уникає. Таким чином, у разі звернення потерпілого до страховика винної особи у ДТП, страховик має виплатити потерпілому страхові відшкодування у розмірі ліміту страхових виплат, передбачених договором, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей. Як підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи №34/24 від 26.04.2024 вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW ХЗ 2020 року виготовлення, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 15.04.2024, становить 357 419,24 грн з ПДВ на складові та матеріали; а вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки хору власнику автомобіля - 186 333,08 грн. з ПДВ на складові та матеріали. Страховик відшкодував позивачці узгоджену між ними суму матеріального збитку, отже невідшкодованою позивачу залишилась сума шкоди, що дорівнює 174 286,16 грн. (357 419,24 грн .вартість відновлювального ремонту - вартість матеріального збитку 186 333,08 грн. + 3200 грн. франшиза), тобто різниця між вартістю відновлювального ремонту та матеріального збитку та сумою з розміром франшизи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала Повертаючись до обставин цієї справи, слід зазначити, що [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, що встановлено постановою суду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини відповідача, позивачка пережила душевні страждання, тимчасово втратила душевний спокій, оскільки перебувала у стані постійного напруження та стресу, суттєво були порушені її нормальні життєві зв`язки, вона була змушена докладати значних зусиль для відновлення свого звичного стану життя, звертатись до страхової компанія та довгий час вимагати страхового відшкодування, шукати судового експерта, станцію технічного обслуговування для того щоб відремонтувати свій транспортний засіб. Більше того, страждання позивачки посилила поведінка відповідача, який одразу після скоєння ДТП переконував її у відсутності потреби в його оформленні за участю працівників поліції та гарантував добровільне відшкодування понесених нею збитків. Втім, як згодом стало зрозуміло [PERSON] , така «доброта» відповідача була пов`язана із наявністю в нього ознак алкогольного сп`яніння, що були встановлені працівниками поліції, тобто зумовлена бажанням ухилитись від настання юридичної відповідальності, а не щирого каяття. Надалі будь-які зв`язки між сторонами припинились, [PERSON] жодним чином не виходить на контакт з позивачкою, не вибачився перед нею, не проявив жодного співчуття до неї, та після складання на нього адміністративного матеріалу за статтею 130 КУпАП припинив будь-які домовленості щодо позасудового врегулювання цього спору. При цьому, позивачка довгий час не могла прийти в себе, не могла знайти сили звернутись за захистом свого порушеного права, відтак подає цей позов лише зараз, коли її душевний стан здоров`я дозволяє бути присутнім у судовому засіданні й публічні переказати ці події. Тому [PERSON] вважає, що [PERSON] завдав їй моральної шкоди в розмірі 20 000 грн, які просить суд стягнути на свою користь, оскільки вважає таку суму розумною, достатньою та пропорційною сумі збитків та понесених нею страждань. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи складає 28 798,46 грн, що складається з 1942,86 грн витрат на сплату судового збору за подання позову та 605,60 грн - за забезпечення позову, 4250 грн витрат на оплату судової автотоварознавчої експертизи та 22 000 грн витрат на правничу допомогу. Вартість однієї години правничої допомоги становить 2000,00 грн (дві тисячі) гривень. Вартість участі Адвоката у одному судовому засіданні становить 1000 грн (незалежно від тривалості). На підставі викладеного та після збільшення позовних вимог просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 200619,24 грн матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 16.04.2025 ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 727/4066/25 було відкрито провадження у цій цивільній справі. 03.06.2025 позивачем надана заява про збільшення позовних вимог. 18.07.2025 представником позивача надано заяву про розгляд підготовчого судового засідання у відсутність позивача та представника позивача. 11.08.2025 представником позивача надано заяву про розподіл судових витрат та розгляд справи у відсутність позивача та його представника. 04.11.2025 представником відповідача надано відзив на позов (а.с.194-202). 24.03.2026 представником відповідача надані додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що ознайомившись з матеріалами даної цивільної справи, надами позивачкою письмовими доказами вважаю, що [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами розмір збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу. Так, позивачкою на підтвердження понесення витрат на ремонт автомобіля долучено до позову акт виконаних робіт та наданих послуг ФОП [PERSON] від 20.05.2024 та квитанції до прибуткового касового ордера датовані груднем 2024 року. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт сплати коштів позивачкою ФОП [PERSON] за товар (запчастини) відповідно до вимог чинного законодавства станом на грудень 2024. Так, надані позивачкою квитанції до прибуткового касового ордера датовані груднем 2024 року не є розрахунковими документами. Більше того, у вказаних квитанціях не зазначено за який товар (деталі, запчастини) чи за яку послугу надаються кошти ФОП [PERSON] . Будь-якого розрахункового документа, який б відповідав вимогам чинного законодавства, зокрема ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон України № 265/95-ВР) та відповідно б підтверджував оплату товару (деталей, запчастин) та/або оплату послуг з ремонту автомобіля до матеріалів позову не долучено. Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України № 265/95-ВР усі суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Абзацом 4 пункту 61 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового Кодексу України була передбачена пільга щодо застосування РРО та ПРРО, зокрема з 1 січня 2021 року до 1 січня 2022 року реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій могли не застосовуватись платниками єдиного податку другої - четвертої груп (фізичними особами - підприємцями), обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищував обсягу доходу, що не перевищував 220 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Отже, згідно наявного в матеріалах справи витягу №2124123401694 з реєстру платників податків ФОП [PERSON] є платником єдиного податку 3 групи без реєстрації ПДВ, а тому з 1 січня 2022 року зобов`язаний використовувати ПРРО (програмний реєстратор розрахункових операцій) або РРО (реєстратор розрахункових операцій) при здійсненні розрахункових операцій, а видані ним розрахункові документи (чеки, квитанції) повинні друкуватися РРО або ПРРО та відповідати вимогам чинного законодавства. Згідно абзацу 19 статті 2 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій. Відповідно до ст. 10 Закону України №265/95-ВР перелік винятків, а саме перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування РРО або ПРРО, а з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зокрема, постановою КМУ №1336 зі змінами внесеними станом на 11.02.2022 року «Про забезпечення реалізації статті 10 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» таких винятків для суб`єктів господарювання платників єдиного податку 3 групи, які здійснюють роздрібну торгівлю деталями для автотранспорту, не передбачена. При цьому, навіть вказаний розрахунковий документ з використанням розрахункової книжки або книги обліку розрахункових операцій замість РРО / ПРРО відсутній. Таким чином, до матеріалів позову не долучено розрахункового документа, а саме документа встановленої форми та змісту (касового чеку, товарного чеку, розрахункової квитанції), виданої відповідно до вимог чинного законодавства, який б підтверджував позивачкою оплату послуг з ремонту автомобіля та факт понесених нею витрат на відновлення автомобіля у сумі 358315, 21 грн. Разом з тим, окрему увагу заслуговує той факт, що ФОП [PERSON] були виконані роботи (надані послуги) з ремонту спірного автомобіля згідно акта виконаних робіт та наданих послуг від 20.05.2024, однак як вбачається з витягу №2124123401694 з реєстру платників податків. а також з виписки з ЄРДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №62971621911 (а.с. 61-62) ФОП [PERSON] не здійснює ремонт автотранспортних засобів, відповідний КВЕД у нього відсутній (згідно переліку видів господарської діяльності). Отже, можна зробити висновок, що акт виконаних робіт та наданих послуг від 20.05.2024 року, виданий виконавцем ФОП [PERSON] , який провів ремонті роботи щодо спірного транспортного засобу BMW ХЗ, 2020 року виготовлення, проте не мав права їх проводити, є недопустимим доказом. Відповідно до частини третьої статті 12 України та частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України ). Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.78 ЦПК суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Проте позивачка не надала до суду допустимих доказів відповідних проведених ремонтних робіт щодо пошкодженого транспортного засобу та понесених нею фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП. Також слід зазначити, що відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог позивачка просить стягнути з відповідача залишок матеріальної шкоди, не покритий лімітом відповідальності страховика, при цьому розмір матеріальної шкоди розраховує виходячи з визначеної експертом вартості відновлювального ремонту з врахуванням ПДВ на складові та матеріали. При цьому позивачка під час ремонту автомобіля жодних витрат зі сплати ПДВ не понесла. У постанові КЦС ВС від 12 липня 2023 року по справі №591/1861/22 зроблено висновок про те, що у випадку здійснення страхової виплати на рахунок потерпілого страховик зменшує розмір страхової виплати на суму ПДВ. Вказану суму страховик зобов`язаний доплатити у випадку надання доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на СТО, яке має статус платника ПДВ. Якщо докази ремонту та відповідно сплати ПДВ відсутні, то компенсувати ПДВ не повинен ні страховик, ні винуватець. Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України ). Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом з винуватця після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: фактичне здійснення ремонту автомобіля; чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком. Враховуючи виплату суми вартості відновлювального ремонту безпосередньо потерпілому (позивачу), який не є платником ПДВ, то остання розраховується без ПДВ. Вказане також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 лютого 2018 року по справі №757/22706/15-ц (провадження № 61-4507 св 18). Натомість судовий експерт Юзва С.Е. на замовлення позивачки надав висновок №34/24 від 26.04.2024 в якому зазначив, що вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW ХЗ 2020 року виготовлення, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 15.04.2024, становить 357419,24 грн. з ПДВ на складові та матеріали. Разом з тим, згідно з наданого позивачем акту виконаних робіт та наданих послуг виконавець ФОП Барладин В.Г., який провів роботи щодо спірного транспортного засобу BMW ХЗ, 2020 року виготовлення, не є платником ПДВ та вартість виконаних робіт розрахована без ПДВ. Також відповідно до наявного в матеріалах справи витягу №2124123401694 з реєстру платників податків ФОП [PERSON] не є платником ПДВ (а.с.62). Таким чином, позивачка не надала жодних доказів понесення витрат зі сплати ПДВ під час ремонту автомобіля, а тому сума майнової шкоди (вартість відновлювального ремонту автомобіля), визначена судовим експертом Юзвою С.Е у висновку №34/24 від 26.04.2024 принаймні повинна бути зменшена на суму ПДВ, а саме на 20 відсотків та становить (357419,24 грн. 71483,84) 285935 грн. 40 коп, з якої і слід віднімати вартість ліміту страхового відшкодування для визначення суми матеріального збитку, який підлягає стягненню з відповідача (285935, 40 160000), що становить 125 935 грн. 40 коп. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьоїстатті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21). Визначаючи вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику BMW ХЗ 2020 року виготовлення, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження, позивачка надала висновок судового експерта Юзви С.Г. за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 26 квітня 2024 року № 34/24. Відповідно до частин першої, третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно із частиною 1статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Частиною 1статті 106 ЦПК України, передбачено, що учасник прави має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Разом з тим висновок експерта Юзви С.Г. за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 26 квітня 2024 року № 34/24 виконаний з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, оскільки вартість запасних частин введено експертом до програми (системи) Audatex особисто в ручному режимі, а не отримано із цієї системи, без надання підтверджуючих документів їх дійсної вартості (пропозицій до продажу цих запчастин), а також експертом здійснено безпідставну націнку у розмірі 20% на лакофарбовий матеріал. Як вбачається з ремонтної калькуляції зробленої в системі AUDATEX до висновку вказаної судової автотоварознавчої експертизи, а саме в розділі пояснення зазначено: - дані введені вручну користувачем, не завжди співпадає № запчастини з № замовлення (а.с.42). За змістом висновку експерта Юзви С.Г. від 26 квітня 2024 року № 34/24 вартість відновлювального ремонту визначено відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі Методика). На підставі пункту 8.2 Методики (в ред. станом на момент складення висновку експерта від 26.04.2024) вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість, б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ, в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника. Відповідно до пункту 8.5.10, 8.5.11, 8.5.12 Методики (в ред. станом на момент складення висновку експерта від 26.04.2024) дані про вартість складових частин КТЗ, які підлягають заміні, беруть відповідно до додатка 6, інформаційного забезпечення від виробника КТЗ, а також інших джерел, які містять у собі необхідну інформацію щодо оригінальних складників. До оригінальних складових частин належать: складові, які поставляє виробник КТЗ до своєї сервісної мережі пунктів технічного обслуговування та гарантійного ремонту або уповноважених ним суб`єктів підприємницької діяльності; складові, які поставляє виробник складових частин виробнику КТЗ, який їх продає, зокрема своїм дистриб`юторам; складові, які не поставляють відповідному виробнику КТЗ, проте виготовляють згідно з технічними умовами і виробничими стандартами виробника КТЗ. Пріоритетними є дані про вартість складових частин, які поставляє виробник КТЗ у мережу своїх офіційних дилерів у регіоні. Вартість складових частин КТЗ за даними іноземних джерел інформації, зокрема зазначених у додатку 6, коригується з урахуванням ввізного мита (якщо КТЗ виготовлено за межами України), податків, зборів і інших обов`язкових платежів. [ ] У разі неможливості розрахунку коефіцієнта коригування вартості складових частин, матеріалів за наведеним алгоритмом його значення приймається за рекомендаціями в довідковій літературі, зокрема в довіднику «Бюлетень автотоварознавця» (періодичний довідник). Методикою передбачено перелік рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням (Додаток 6 Методики). Пунктом 59 вказаного переліку (додаток 6 Методики) (в ред. станом на момент складення висновку експерта від 26.04.2024) рекомендовано наступні комп`ютерні програми для складання кошторису відновлювального ремонту КТЗ іноземного виробництва "Audatex М21", "Audatex М95", "AudaShare" . За змістом висновку експерта [PERSON] від 26 квітня 2024 року № 34/24 використано дані програмного комплексу "Audatex". Audatex - ліцензований програмно-технічний комплекс із розрахунку вартості відновлювальних ремонтів транспортних засобів з використанням рекомендованих нормативів заводу виробника та цін на запасні частини, що рекомендовані імпортером. Висновок експерта Юзви С.Г. від 26 квітня 2024 року № 34/24 не визначає причини визначення вартості запчастин не за допомогою програмного комплексу "Audatex", а шляхом ручного введення користувачем власних даних вартості запасних частин на існуючі в програмі дані. Крім того висновок експерта від 15 листопада 2023року №246 не містить посилання на отриману інформацію про те, який саме офіційний дилер у регіоні та дані про вартість складових частин, що підлягають заміні, надані офіційним дилером. Як вбачається з ремонтної калькуляції зробленої в системі AUDATEX до висновку експерта від 26 квітня 2024 року № 34/24, а саме в розділі пояснення зазначено: - ціни на лакофарбовий матеріал перераховані, ціни +20% (а.с.42). Згідно пункту 8.5.7. Методики для визначення обсягу робіт з пофарбування слід виходити з необхідності цілісного (якщо інше не передбачено технологією виробника КТЗ чи виробника лакофарб ових матеріалів) пофарбування усіх замінених або відновлених складників, а також тих, які стикуються з ними, якщо внаслідок згаданих операцій їхня поверхня пошкоджується. Відповідно до пункту 8.5.9. Методики кількість та вартість необхідних для ремонту матеріалів визначаються за інформацією довідкової літератури та комп`ютерних програм, розроблених за даними виробника КТЗ або за даними виробника лакофарб ових (основних) і допоміжних матеріалів (додаток 6 ). Разом з тим, експертом при визначенні вартості відновлювального ремонту транспортного засобу безпідставно здійснено націнку вартості лакофарбового матеріалу на 20% та у висновку жодним чином не обґрунтовані причини такого завищення ціни на лакофарбовий матеріал, що не відповідає вимогам пункту 8.5.9. Методики. Отже, оцінюючи висновок експерта Юзви С.Г. за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 26 квітня 2024 року № 34/24, за яким вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW ХЗ 2020 року виготовлення, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 15.04.2024, становить 357419,24 грн. з ПДВ на складові та матеріали., слід його визнати неналежним та недопустимим доказом, оскільки вартість складових частин транспортного засобу, які підлягають заміні, ґрунтується не на даних офіційного дилера про їх ціну, а на введених в ручному режимі експертом цін в калькуляції Audatex без встановлення пропозицій фактичних ринкових цін на деталі. Окрім того, експертом необґрунтовано здійснено перерахунок ціни на лакофарбовий матеріал та підвищено ціну лакофарбового матеріалу на 20%. Враховуючи наведене висновок експерта Юзви С.Г. за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 26 квітня 2024 року № 34/24, є необґрунтованим в частині визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, а тому підлягає відхиленню. Таким чином, позивачкою не доведено жодними належними та допустимими доказами у збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала збільшені позовні вимоги та просила суд стягнути з [PERSON] на її користь 200619,24 грн матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Зазначила, що відповідач дійсно винний у ДТП. Матеріальну шкоду добровільно не відшкодував. Вона самостійно оплатила за власні кошти ремонт пошкодженого транспортного засобу на підтвердження чого надані докази та після ДТП та дотеперішній час вона відвідує психолога тому що дуже злякалась. Окрім того, вона довгий час перебувала без транспортного засобу, тому зазнала значних незручностей, адже без автомобіля важко. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав збільшені позовні вимоги, підтвердив факти, викладені в позовній заяві, та просив суд задовольнити збільшені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про день, час та розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, представлений адвокатом Кодярн Я.Д. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення збільшених позовних вимог у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов та письмових поясненнях. Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно з схемою місця ДТП, що сталася 15 квітня 2024 року о 22 годині 30 хвилини в м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 105, водій [PERSON] керував транспортним засобом марки «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , не обрав безпечної швидкості руху, не впорався безпечної дистанції внаслідок чого здійснив наїзд на ТЗ марки «BMW ХЗ» номер [NUMBER] , водій [PERSON] , внаслідок чого обидва ТЗ отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 2.3 б, 12.1, 13.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/4073/24 від 09.05.2024, [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. у дохід держави. Постанова набрала законної сили 21.05.2024. Згідно з висновком експерта №34/24 за результатами проведеної судової авто товарознавчої експертизи за договором з [PERSON] від 26.04.2024: - вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW ХЗ 2020 року виготовлення, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 15.04.2024, становить 357 419,24 грн з ПДВ на складові та матеріали; - вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки хору власнику автомобіля «BMW ХЗ» 2020 року виготовлення, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 15.04.2024, становить 186 333,08 грн з ПДВ на складові та матеріали. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 26.04.2024, прийнято від [PERSON] суму 4250,00 грн., підстава висновок №34/24 від 26.04.2024. Згідно з листом №12/6854 від 06.11.2024, наданим ТДВ СК «Альфа-Гарант» на адвокатський запит №24/51 від 31.10.2024, 13.06.2024 між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та власником автомобіля «BMW ХЗ» реєстраційний номер [NUMBER] , була укладена угода про розмір страхового відшкодування в розмірі 139000,00 грн. Також Сторони не наполягали на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, тому ТДВ «СК «Альфа-Гарант» експертний звіт про визначення вартості відновлюваного ремонту автомобіля «BMW ХЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , не замовляло. 22.06.2023 між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та Страхувальником транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номерний знак [NUMBER] , був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-215295975, термін дії даного договору з 23.06.2023 по 22.06.2024. Згідно з заявою про страхове відшкодування від 16.04.2024, [PERSON] звернулась із заявою про відшкодування витрати пов`язаних із пошкодженням «BMW ХЗ» реєстраційний номер [NUMBER] в результаті ДТП, яке сталось 15 квітня 2024 року о 22 годині 30 хвилини в м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 105. Згідно з полісом серії ЕР №215292975, діючий поліс від 15.04.2024, франшиза 3200,00, ліміт за шкоду життю та здоровю 320000,00 грн., ліміт за шкоду майну 160000,00, страхова компанія ТДВ «СК «Альфа-Гарант», статус страховик Страховик є діючим членом МТСБУ, ТЗ «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номерний знак [NUMBER] . Згідно з угодою про розмір стразового відшкодування від 13.06.2024, укладеною між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] , сторони досягли згоди про розмір матеріального збитку та розмір страхового відшкодування. Сторони досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 15.04.2024 складає 142200,00 грн. Страховик і Потерпілий досягли згоди, що сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається з урахуванням франшизи, яка за полісом 215295975, складає 3200,00 грн., в розмірі 139000,00 грн. Згідно з актом виконаних робіт та наданих послуг від 20.05.2024, Замовник [PERSON] та Виконавець ФОП [PERSON] , склали цей акт про те, що виконавцем були проведені такі роботи щодо «BMW ХЗ» д.р.н. [NUMBER] , загальна вартість робіт 358315,21 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №197/1 від 09.12.2024, прийнято від [PERSON] , підстава авансовий платіж, сума 49999,99 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №197/2 від 10.12.2024, прийнято від [PERSON] , підстава авансовий платіж, сума 49999,99 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №197/3 від 11.12.2024, прийнято від [PERSON] , підстава авансовий платіж, сума 49999,99 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №197/4 від 12.12.2024, прийнято від [PERSON] , підстава авансовий платіж, сума 49999,99 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №197/5 від 13.12.2024, прийнято від [PERSON] , підстава авансовий платіж, сума 49999,99 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №197/6 від 14.12.2024, прийнято від [PERSON] , підстава авансовий платіж, сума 49999,99 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №197/7 від 15.12.2024, прийнято від [PERSON] , підстава авансовий платіж, сума 49999,99 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №197/8 від 16.12.2024, прийнято від [PERSON] , підстава авансовий платіж, сума 8315,28 грн. Мотивувальна частина Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу (пункт 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика)). Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі сплати страхового відшкодування. За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Таким чином, у разі звернення потерпілого до страховика винної особи у ДТП, страховик має виплатити потерпілому страхові відшкодування у розмірі ліміту страхових виплат, передбачених договором, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей. Такої позиції притримується Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2021 року в справі № 754/5626/19, провадження № 61-2061св20. Подібні правові висновки також викладені у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року в справі № 363/5092/18 (провадження № 61-3315св20), у якій також наголошується на тому, що страховик зобов`язаний виплатити потерпілому вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу. Аналогічно у постанові від постанові від 4 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72). Згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/4073/24 від 09.05.2024, [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. у дохід держави. Постанова набрала законної сили 21.05.2024. Як підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи №34/24 від 26.04.2024, вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW X3 2020 року виготовлення, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 15.04.2024, становить 357 419,24 грн з ПДВ на складові та матеріали; а вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки хору власнику автомобіля 186333,08 грн з ПДВ на складові та матеріали. При цьому, ліміт відповідальності страховика відповідача складає 160 000 грн, а розмір франшизи 3200 грн. За таких обставин, оскільки розмір матеріального збитку більший за розмір ліміту відповідальності страховика, то з відповідача також належить стягнути залишок матеріального збитку, непокритий таким лімітом, тобто 186 333,08 грн 160 000 грн = 26 333,08 грн. Таким чином загальна сума матеріального збитку, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача дорівнює 200619,24 грн (357 419,24 грн вартість відновлювального ремонту - вартість ліміту страхового відшкодування (який є меншим за матеріальний збиток 186 333,08 грн) + 3200 грн франшиза). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, оскільки шкода майну позивачки завдана відповідачем, який є власником джерела підвищеної небезпеки та який безпосередньо завдав шкоди майну позивачки, то саме [PERSON] є належним відповідачем у даній справі щодо відшкодування різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року). З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей її емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи наведене, розмір відшкодування суд визначає виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характеру психологічної травми, яку він отримав у зв`язку із заподіянням механічних пошкоджень автомобілю. Отже, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20000 гривень. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Цивільне процесуальне законодавство окреслило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Верховний Суд у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17 (провадження № 61-11991св20) та від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-878св21) дійшов таких висновків: «втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року про справі №922/1964/21 відступила від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23 листопада 2020 року по справі № 638/7748/18. Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: «саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару». Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 по справі № 61-3416св18. На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, позивачем до суду надано: договір про надання правової допомоги від 21.10.2024, вартість гонорару від 21.10.2024, ордер на надання правничої допомоги серії СЕ №1101329 від 01.04.2025, акт приймання-передачі послуг від 11.08.2025 на суму 25000 гривень. Згідно з п. 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним. та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд, зазначає, що позивачем надано документального підтвердження витрат на правову допомогу в сумі 25000 грн. В такому разі вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №97Х1-ВА76-ВККХ-4645 від 01.04.2025 про сплату судового збору в сумі 1942,86 грн. та платіжною інструкцією №8Т98-7Е6В-ТМ09-30РО від 03.06.2025 в сумі 266,33 грн. на загальну суму 2206,19 грн. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №32С7-32Т1-0728-С473 від 01.04.2025 про сплату судового збору в сумі 605,60 грн. за забезпечення позову та платіжною інструкцією №4Н2Е-88НН-ЕТ4Х-Т49Р від 23.04.2025 про сплату судового збору в сумі 605,60 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2206,19 грн. та 1211,24 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату судової автотоварознавчої експертизи 4250 грн., витрати на правничу допомогу 22 000 грн.

Outcome: approved