Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

05.01.2026 року представник позивача [PERSON] адвокат Слєпченко С.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Просить допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03.05.2017 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою реєстрації відповідача: [ADDRESS] , але фактично, після розірвання шлюбу проживає разом із матір`ю (позивачкою по справі). Вказує, що відповідач не сплачує аліменти на утримання доньки в добровільному порядку, вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займається позивачка. Звертає увагу, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, а тому позивач наполягає на стягненні з відповідача аліментів на утримання доньки в примусовому порядку. Ухвалою суду від 13.02.2026 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Сторони в судове засідання не викликались, про розгляд справи повідомлені належним чином. 23.03.2026 року від відповідача [PERSON] надійшла заява в якій зазначає, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно розцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 09.01.2015 року по 03.05.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03.05.2017 року у справі №751/1839/17 було розірвано. (а.с.3 на зв. стор.-4) Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.01.2015 року, батьками неповнолітньої - [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] і [PERSON] (а.с.5 на зв. стор.) 15.06.2017 року [PERSON] (позивач у справі) уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . (а.с.5) Як вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем, неповнолітня донька - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена ст. 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.

Outcome: approved