Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (ТОВ «Коллект Центр») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 102205869 від 15.10.2021 року, яка становить 26560,00 грн., за кредитним договором № 77244999 від 13.10.2021 року, яка становить 6084,77 грн., а всього 32644,77 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що 15.10.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладено в електронній формі кредитний договір № 102205869 (далі Договір), за яким відповідач отримав кредит в розмірі 4000,00 грн., який зобов`язувався повернути в визначений договором строк сплативши проценти за користування ним та комісію за надання кредиту. Підписанням Договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому надана була вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами договору. Строк повернення грошових коштів наступив, однак відповідач не виконує свої зобов`язання за Договором, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 17.01.2022 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 17-01/2022-54, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором № 102205869. 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за кредитним договором № 102205869 укладеним з відповідачем. Відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості виникла заборгованість у розмірі 26560,00 грн., що складається з 4000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 21400,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 1160,00 грн. заборгованість за комісіями. Також, товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (надалі по тексту ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») та [PERSON] 13.10.2021 року укладено договір позики № 77244999. 22.02.2022 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі ТОВ «Вердикт Капітал») укладено Договір факторингу № 22/02/2022, у відповідності до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором № 77244999. 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77244999. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 77244999 від 13.10.2021 року відповідно до розрахунку заборгованості, становить 6084,77 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 2000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 4084,45 грн., нараховані 3% річних 0,32 грн. Таким чином загальний борг відповідача [PERSON] за договорами складає 32644,77 грн., чим порушуються права позивача ТОВ «Коллект Центр». Аргументи учасників справи. Відповідач відзив на позов суду не подав. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій вимоги позову підтримала, справу просила розглянути у її відсутність, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи на пізнішу дату суду не надав. Суд приходить до висновку про можливість розглянути справи без участі відповідача на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Щодо кредитного договору № 100098114 від 18.10.2021 року. Судом встановлено, що 15.10.2021 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № 102205869, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 4000,00 грн. та зобов`язувався повернути кредитодавцю кредитні кошти, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування ним (пункти 1.1, 1.2. Договору). Пунктами 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3 Договору встановлено, що кредит надається строком на 15 днів з 15.10.2021 року, термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за його користування: 30.10.2021 року. Одноразова комісія за надання кредиту становить 1160,00 грн. (29,00 % від суми кредиту). Проценти за користування кредитом становлять 1800,00 грн., які нараховуються за ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п. 1.5.2, 1.6 Договору). Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на кредитний рахунок (п. 2.1. Договору). Відповідно до пункту 2.2.1 кредитного договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених п. 2.3 договору. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору (пункт 2.2.2 кредитного договору). За положеннями пункту 2.3.1.1 Договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Згідно з пунктом 2.3.1.2 Договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору. Відповідно до п. 4.2 Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 цього Договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця сума договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини 2статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 цього Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Відповідач [PERSON] підписав кредитний договір № 102205869 від 15.10.2021 року шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (R86720), що підтверджено наданою позивачем довідкою про ідентифікацію. Факт видачі кредитних коштів згідно договору № 102205869 у розмірі 4000,00 грн. підтверджується квитанцією про електронний переказ коштів від 15.10.2021 року, сформований платіжним сервісом АТ «Приватбанк» LiqРау, перераховані від ТОВ «Мілоан» на картку № [NUMBER] . 17.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 17-01/2022-54, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за договорами про надання фінансових послуг, укладених між ТОВ «Мілоан» та боржниками, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 102205869 від 15.10.2021 року в загальному розмірі 26560 грн., що складається з 4000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 21400,00 грн. заборгованості по процентам, 1160,00 грн. заборгованості по комісії, про що свідчать відомості актів приймання-передачі реєстрів боржників, витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу, а також платіжного доручення № 321370005 від 18.01.2022 року про оплату згідно договору факторингу. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, за яким ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до боржників за договорами, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 102205869 від 15.10.2021 року. Згідно з актом прийому передачі реєстру боржників та витягу з реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги Товариство набуло право вимоги до [PERSON] за договором кредиту № 102205869 від 15.10.2021 року в розмірі заборгованості, яка становить 26560 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 4000,00 грн., заборгованість за процентами 21400,00 грн., заборгованість за комісіями 1160,00 грн. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією договору про споживчий кредит № 102205869 від 15.10.2021 року, копією розрахунку заборгованості за кредитним договором № 102205869 від 15.10.2021 року, копією договору факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 року; платіжним дорученням, що підтверджує оплату по договору за відступлення прав вимоги № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 року; Актами приймання-передавання Реєстру боржників від 16.12.2022 року; копією договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, квитанцією про електронний переказ коштів від 15.10.2021 року, сформований платіжним сервісом АТ «Приватбанк» LiqРау та іншими доказами. Щодо кредитного договору № 77244999 від 13.10.2021 року. Судом встановлено, що 13.10.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики № 77244999, відповідно до якого умов якого позикодавець зобов`язався надати відповідачу кошти в розмірі 2000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів, кінцева дата повернення позики 12.11.2021 року. Знижена процентна ставка за день користування позикою (фіксована) 1,99 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (не застосовується в період карантину) 2,70%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 29653,86 %. Орієнтовна загальна вартість позики 3194,00 грн. Договір було підписано відповідачем [PERSON] 13.10.2021 року, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 59PQ6SOf0c. Відповідачем [PERSON] у договорі позики № 77244999 від 13.10.2021 року у пункті 20 зазначено реквізит електронного платіжного засобу: [NUMBER] . 22.02.2022 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 22/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» за плату відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло права грошової вимоги до боржників, перелік яких міститься у Реєстрі боржників. Згідно з витягом з Реєстру боржників № 1 від 22.02.2022 року до Договору факторингу № 22/02/2022 від 22.02.2022 року, в реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, під № 2498 значиться боржник [PERSON] , договір позики № 77244999 від 13.10.2021 року. 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» за плату відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прийняло права грошової вимоги до боржників, перелік яких міститься у Реєстрі боржників. Згідно з витягом з Реєстру боржників від 10.01.2023 року до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, під № 3786 значиться боржник [PERSON] , договір позики № 77244999 від 13.10.2021 року. Згідно довідки «КД-000080844/ТНПП від 07.11.2025 року ТОВ «ФІНЕКСПЕРС», на картковий рахунок відповідача [NUMBER] 13.10.2021 року перераховано 2000,00 грн., номер платежу 16d3a4df-0043-8780-e5bbb722f9d0. Позивач стверджує, що відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення позики за договором позики № 77244999 у встановлений строк не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 6084,77 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 2000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 4084,45 грн., нараховані 3% річних 0,32 грн. Докази пролонгації договору № 77214999 від 13.10.2021 року після 12.11.2021 року в матеріалах справи відсутні. Таким чином загальний борг відповідача [PERSON] за договорами складає 32644,77 грн., чим порушуються права позивача ТОВ «Коллект Центр». Між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі № 127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір(оферта)має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Згідно пункту 1 частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кредитні договори № 102205869 від 15.10.2021 року, № 77244999 від 13.10.2021 року підписані відповідачем шляхом використанням електронних підписів одноразових ідентифікаторів є укладеним. Відповідач уклав вищевказані кредитні договори добровільно, з власної волі, погодившись на умови його пролонгації та підтвердивши, що умови договору є її зрозумілими. ТОВ «Мілоан» та ТОВ ««1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання за вказаними договорами виконало та надало для відповідача кредити на умовах, визначених Договорами, перерахувавши 15.10.2021 року та 13.10.2021 року відповідні суми. Відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами не виконав допустивши прострочення виконання грошових зобов`язання, отримані в кредит кошти не повернув, комісію за їх надання та проценти за користування ними у визначені Договорами строк не сплатив. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за договором позики № 77244999 від 13.10.2021 року за період з 13.11.2021 року по 22.02.2022 року (дата складання розрахунку), суд доходить наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи викладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом у даній справ встановлено, шо відповідно до п. 2.2 договором позики № 77244999 від 13.10.2021року, строк позики (строк дії договору) - 30 днів, тобто до 12.11.2021 року включно. Докази пролонгації договору № 77244999 в матеріалах справи відсутні. Зважаючи на вказане, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, яким власне і скористався позивач заявивши вимог про стягнення 0,32 грн 3% річних. Зважаючи на вказане позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії договору є необґрунтованими. Правові підстави для стягнення відсотків за договором позики № 77244999 від 13.10.2021 року, нарахованих після 12.11.2021 року - відсутні. Зазначений висновок зроблений з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2019 року в справі № 175/4753/15-ц. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором позики № 77244999, проте первинний кредитор ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» продовжував нараховувати проценти поза межами дії договору, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково, та з відповідача слід стягнути на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», як правонаступника кредитора ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» заборгованість за договором позики № 77244999 від 13.10.2021 року у розмірі 3194,32 грн., 2000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками за період з 13.10.2021 року по 12.11.2021 року, нараховані 3% річних 0,32 грн., а всього кошти в розмірі 3184,32 грн. Враховуючи оформлені належним чином кредитні договори, договори факторингу та договори відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги «Коллект центр» є належним стягувачем заборгованості за Договорами № 102205869 від 15.10.2021 року, № 77244999 від 13.10.2021 року, з відповідача у вигляді суми кредиту, комісії за його надання та процентів за користування ним, а також відсотків. Відповідач не оспорив заборгованості за кредитними договорами, власного розрахунку не надав та не надав суду доказів погашення кредитної заборгованості. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до частково задоволення. Розподіл судових витрат. Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено на 91,14 % (29751,65 грн. х 100 : 32644,77), а тому з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню судовий збір в сумі 2207 грн. 78 коп. (2422,40 грн. х 91,14 %). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд встановив, що 01.07.2024 року між позивачем та АО «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 01-07/2024. Предметом вказаного договору є надання юридичної допомоги в обсязі та на умовах, передбачених договором, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу захисту інтересів, а також складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів в судах загальної юрисдикції тощо. Відповідно до розділу 4 даного договору, сторони погодили порядок здійснення розрахунків. Позивачем також надано прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», в якому визначено види юридичних послуг та їх вартість. Як вбачається з заявки на надання юридичної допомоги № 371 від 03.11.2025 позивач та АО «Лігал Ассістанс» погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] . Згідно з витягом з акту № 16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 року сторони погодили надання послуг за позовом до [PERSON] в розмірі 13000,00 грн. У той же час відповідач, який належним чином повідомлявся про розгляд справи судом, не скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесеної позивачем, із посиланням на неспівмірність таких витрат, а тому суд вважає їх розмір обґрунтованим. Отже, відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу - в розмірі 11848,20 грн. (13000,00 х 91,14 : 100).

Outcome: partial