Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 серпня 2021 року між АТ «Таскомбанк» і [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/11384564-СК_SB. Кредитний ліміт встановлено в сумі 14000,00 грн. Строк дії кредитного ліміту становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. 26 травня 2025 року між АТ «Таскомбанк» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №НІ/11/29-Ф у відповідності до умов якого АТ «Таскомбанк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, у тому числі за кредитним договором №002/11384564-СК_SB від 26 серпня 2021 року. Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу №НІ/11/29-Ф від 26 травня 2025 року Реєстру прав вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 15976,68 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9907,48 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 6069,20 грн. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором в розмірі 15976,68 грн. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №002/11384564-СК_SB від 26 серпня 2021 року у вищезазначеному розмірі, а також понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 05 грудня 2025 року вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки відповідно до положень ч.6 ст. 19 ЦПК України даний спір є малозначним. Відповідач правом на подання відзиву не скористалася. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, надавши їм належну оцінку, дійшов такого висновку. 26 серпня 2021 року між АТ «Таскомбанк» і [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/11384564-СК_SB. Кредитний ліміт встановлено в сумі 14000,00 грн. Строк дії кредитного ліміту становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. 26 травня 2025 року між АТ «Таскомбанк» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №НІ/11/29-Ф, у відповідності до умов якого АТ «Таскомбанк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, у тому числі за кредитним договором №002/11384564-СК_SB від 26 серпня 2021 року. Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу №НІ/11/29-Ф від 26 травня 2025 року Реєстру прав вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 15976,68 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9907,48 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 6069,20 грн. Доказів повернення грошових коштів матеріали справи не містять. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору, такий договір підписаний відповідачем [PERSON] , кредитні кошти нею отримані. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем кредитного договору №002/11384564-СК_SB від 26 серпня 2021 року. Підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодилася з його умовами та правилами надання кредиту. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 цього Кодексу). За змістом ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Статтею 89 цього Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наявність доказів на підтвердження факту отримання відповідачем коштів від первісного кредитора, факту переходу права вимоги за кредитним договором до позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. підлягають стягненню з відповідача у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved