Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №2030451359978 від 30.10.2020 року, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 25751,52 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» посилається на те, що 30.10.2020 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг №2030451359978, згідно з яким товариство надало відповідачу кредит в сумі 3900 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі, вказаному у п. 1.4 договору. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договорами виконало, надавши позичальнику кредитні кошти, згідно умов договору, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до позичальників, в тому числі до [PERSON] 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до позичальників, в тому числі до [PERSON] . Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду. 30.01.2026 року ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив здійснювати розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подавала. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.10.2020 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансових послуг №2030451359978 «Стандартний+», згідно якого відповідачу надано кредит без конкретної мети, на суму яка погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 3900грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором Z9, який було на номер мобільного телефону зазначений позивачем у анкеті-заявці. Відповідно до п.1.9 Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що кредит надається на строк, зазначений у заяві анкеті та графіку платежів, який є додатком до договору та є невід`ємною його частиною. Відповідно до п.1.3 орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Згідно п. 1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) 3.64% за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту; в) 5.02% за кожен день користування кредитом починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту; г) 7.67% за кожен день користування кредитом починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту. д) тип процентної ставки фіксована. Як вбачається з графіку платежів який є додатком № 2 до Кредитного договору, сума кредиту становить 3900 грн., проценти за користування кредитом 748,80грн. Згідно паспорту споживчого кредиту: - сума кредиту 39000 грн., строк кредитування 16 днів, загальні витрати за кредитом 748,80грн. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3900 грн. Дана обставина підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей», згідно якого на підставі укладеного між товариством і ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» 30.10.2020 здійснено переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику, у сумі 39000 грн. та не заперечується стороною відповідача. Між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» 01.12.2021 року укладено договір факторингу №1-12, за яким відступлено права вимоги, зокрема за договорами укладеними із відповідачем. Згідно додатку №3 до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 року Реєстру боржників та Витягу з Реєстру боржників від 03.12.2021 року до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №2030451359978 від 30.10.2020 року на загальну суму 25751,52 грн. В подальшому, між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» 10.01.2023 укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, що підтверджується реєстром боржників і актом приймання-передачі. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги за договором №2103243863780 від 01.02.2021 року до відповідача [PERSON] за договором №2030451359978 від 30.10.2020 року. Відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на день подання позовної утворилась заборгованість за договором №2030451359978 від 30.10.2020 року у розмірі 25751,52 грн., з них: 3900 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 21851,52 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. В порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1ст. 516 ЦК України). Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, які підтверджують наявність договірних відносин між сторонами. Водночас суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути, а саме в частині вимог позивача про стягнення заборгованості по відсотках. Так, згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом. У таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц. Відповідно до умов договору №2030451359978 від 30.10.2020 року, відповідач отримала грошові кошти у розмірі 3900 грн., строком на 16 днів. Згідно додатків № 2 до договорів, які є невід`ємною частиною до договорів, сума нарахованих процентів за користування коштами складає 748,80 грн. відповідно, загальна вартість кредиту становить 4648,80грн. У п. 1.2. договору вказано, що кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів. Згідно цих документів строк кредитування становить 16 днів, а не 1 рік, як помилково зазначає позивач. У п.1.3 договорів зафіксовано, що у разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих відсотків. Суд дійшов висновку, враховуючи умови договору, що строк кредитування може продовжуватись кожні 16 днів, якщо боржник буде вчасно в останній день кредитування сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, але не більше року. Тобто 365 днів це період, у межах якого може бути продовжено строк кредитування. У графіку платежів сторони узгодили, що погашення тіла кредиту та процентів в загальній сумі 4648,80 грн. має відбутися 14.11.2020. Водночас, у заяві-анкеті зазначено, що відповідач просить позикодавця надати йому кредит у розмірі 3900 грн., орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У заяві також зазначено, - «Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язується повернути кредиту у розмірі 3900 грн. та сплати процентів у розмірі 748,80 грн». У заяві зазначений розмір процентів аналогічний тим, які зазначені у кредитному договорі. Суд звертає увагу, що і в кредитному договорі і в заяві-анкеті, згадується строк на який надається кредит 16 днів, також у графіку платежів зазначена дата повернення кредиту та сплати процентів 16.02.2021року, що і становить 16 днів з дати видачі кредиту. Суд звертає увагу, що ні у кредитному договорі, ні у узгодженому графіку платежів (додаток №2) не міститься згадки про те, що строк кредитування складає 365 днів. Натомість у паспорті споживчого кредиту зазначено, що строк кредитування складає 16 днів. У ст. 3 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства серед яких: свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3 ст.509 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на дату укладення кредитного договору) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; (ч.3 ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування»). Аналогічні за змістом норми містяться і в чинній редакції ЗУ «Про споживче кредитування». Частиною 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Також суд бере до уваги, що Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Будучи професійним учасником ринку фінансових послуг та усвідомлюючи всі ризики кредитор допускав та свідомо сприяв зазначенню у кредитному договорі, додатку до нього та паспорті споживчого кредитування умов, які суперечать одні одним: -у паспорті споживчого кредиту, кредитному договорі та графіку платежів (додаток №2) зазначено що строк кредитування становить 16 днів; -а в заяві-анкеті, яка формувалася в інформаційно-телекомунікаційній системі позичальника, зазначено, що строк кредитування складає 16 днів, та зазначена згадка про строк «365 днів». Суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, за вказаних вище розбіжностей міг не усвідомлювати строку кредитування за який позивач просить стягнути проценти (365 днів). На переконання суду така поведінка кредитора як сторони правочину, яка формувала зазначені вище документи, не може розглядатись як добросовісна та розумна, а її негативні наслідки не можуть покладатися на іншу сторону, яка є слабшою у цих правовідносинах. Також суд застосовує правові висновки, які зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, де зазначено, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав». Відтак, суд дійшов висновку, що строк на який видавався кредит становить 16 днів, а тому відповідач зобов`язаний сплатити проценти за користування кредитними коштами протягом строку кредитування. Натомість проценти які нараховані після 16 денного терміну, є такими, що нараховані поза межами строку кредитування, позивачем не доведено правомірності нарахування таких відсотків. У період з 30.10.2020 по 14.11.2021 відповідачу мали бути нараховані проценти за ставкою 2% на день від тіла кредиту, що становить 748,80 грн (3900 грн. * 2% на день *16 днів). Згідно розрахунку заборгованості відповідачем здійснено плату по кредитному договору, а саме 748,80 грн. відсотків 14.11.2020 року, 1900 грн. відсотків 01.12.2020 року, 2100грн грн. відсотків 23.12.2020 року, 819,67 грн та 714,87 грн відсотків 13.01.2021 року, 2950,64грн відсотків 11.02.2021 року, 2776,48 грн відсотків 04.03.2021 року 1433,88 грн відсотків 24.03.2021 року та 325,55грн відсотків 09.05.2021 року. В загальному відсотків на суму 14334,53грн. Враховуючи здійснені відповідачем платежі, черговість їх погашення, що зазначена у ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування», у відповідача відсутня заборгованість за кредитним договором №2030451359978 від 30.10.2020 року, оскільки суд прийшов до висновку про обґрунтованість нарахування в межах строку кредиту 16 днів, тобто на загальну суму 4648,80 грн. при сплаті відповідачем відсотків у розмірі 14334,53 грн., а тому переплату по відсоткам необхідно зарахувати в погашення тіла кредиту. З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідач сплатив у надмірному розмірі відсотки, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за безпідставністю пред`явлення заявлених позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed