Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

[PERSON] через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 01 червня 2002 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Франківського районного управління юстиції у м. Львові, актовий запис №170. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Причиною розпаду сім`ї те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, оскільки мають різні характери та погляди на життя, із-за чого постійно виникають непорозуміння, сварки. Сторони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. Шлюбно-сімейні відносини між Сторонами припинені з початку 2024 року. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно та поновлена бути не може. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з викликом сторін. 24 лютого 2026 року розгляд справи відкладено. В судове засідання призначене на 31.03.2026 сторони не з`явилися. Однак від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, у заяві зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання, зокрема на його зареєстроване місце проживання, а саме: [ADDRESS] , скеровувалася копія ухвали про відкриття провадження та судові повістки, що підтверджується рекомендованими повідомленнями №R067088054587 та №R067124061030, які повернулися на адресу суду 10.02.2026 та 31.03.2026 із відміткою «адресат відсутній». Також відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відзиву на позов не подав. Частиною 11 ст.128 ЦПК України, визначено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, від якого не надійшло повідомлення про причини своєї неявки та відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вирішив проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.13ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.ст.76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 01 червня 2002 року зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Франківського районного управління юстиції у м. Львові, актовий запис №170. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Причиною розпаду сім`ї те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, тому як вони мають різні характери та погляди на життя, із-за чого постійно виникають непорозуміння, сварки. Сторони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. Шлюбно-сімейні відносини між Сторонами припинені з початку 2024 року. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно та поновлена бути не може. Тому суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити, розірвати шлюб між сторонами, оскільки він існує лише формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливе. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved