Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-12 00:00:00

12.01.2026 позивач засобами поштового зв`язку звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи позов тим, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство подружжя не веде, через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів подальше життя і збереження сім`ї позивач уважає не можливим. Також позивач просила відновити їй дошлюбне прізвище на « [PERSON] ». Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова [PERSON] ухвалою від 26.01.2026 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, яку призначив до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 13.04.2026. У судове засідання сторони не з`явилися, подали письмові заяви, у яких просили справу розглядати без їхньої участі, позивач позов підтримала, а відповідач його визнав. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 09.09.2023, актовий запис № 1360, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. За змістом позовної заяви, сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу позивач уважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Відповідно до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому рішення ухвалюється судом згідно з таким визнанням. Згідно положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов, суд уважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При цьому, згідно з частиною шостою статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Таким чином, зміна прізвищ громадян України знаходиться поза компетенцією суду, а тому вимога позивача про зміну її прізвища не підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно платіжної інструкції № МВРС-Н82Т-09Р3-7664 від 05.01.2026, позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір у розмірі 1 331 грн 20 коп. Оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, ураховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд уважає за можливе повернути [PERSON] із державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 665,60 грн, а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на її користь 665,60 грн у відшкодування сплаченого судового збору.

Outcome: approved