Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся у Франківський районний суд м. Львова з позовом до Акціонерного товариства ""МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК"" про стягнення коштів та пені. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством "БАНК НРБ" (в подальшому - АТ "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК") та [PERSON] було укладено Кредитний договір №05-B/08/21/ФО/І від 23 квітня 2008 року, згідно п.1.1 якого, банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти у сумі 300 000 (триста тисяч) доларів США. Відповідно до Додатку №1 до Кредитного договору [PERSON] 23.04.2008 року сплатив на користь ЗАТ "БАНК НРБ" комісію за розрахунково - касове обслуговування у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США та комісію за управління кредиту в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США. 26 серпня 2008 року було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору №05-B/08/21/ФО/1 від 23 квітня 2008 року. Відповідно до Додатку №2 до Кредитного договору [PERSON] 26 серпня 2008 року сплатив на користь ЗАТ "БАНК НРБ" 570 (п`ятсот сімдесят) доларів США за зняття готівкових коштів. [PERSON] вважає, що сплачена ним комісія за розрахунково - касове обслуговування у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 червня 2025 року становить 62 457 грн. 75 коп., комісія за управління кредиту в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 червня 2025 року становить 124 915 грн. 50 коп., та комісія за зняття готівкових коштів у сумі 570 (п`ятсот сімдесят) доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 червня 2025 року становить 23 733 грн. 90 коп. підлягають поверненню. Зазначає, що відповідно до Закону України "Про споживче кредитування", умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. В силу ст.216 та ст.236 ЦК України, відповідач зобов`язаний був повернути безпідставно отриману ним комісію за розрахунково - касове обслуговування та комісію за управління кредиту з моменту укладення кредитного договору, тобто з 23.04.2008 року, а безпідставно отриману комісію за зняття готівкових коштів з моменту укладення додаткової угоди, тобто з 26.08.2008 року. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір інфляційних втрат за період з 23.04.2008 року по 04.06.2025 рік становить 1 032 264 грн. 17 коп. Розмір 3 % річних за період з 23.04.2008 року по 04.06.2025 рік дорівнює 96 269 грн. Розмір інфляційних втрат за період з 26.08.2008 року по 04.06.2025 рік становить 128 472 грн. 78 коп. Розмір 3 % річних за період з 26.08.2008 року по 04.06.2025 рік дорівнює 11 950 грн. Ч.1 ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч.5 ст.10 ЗУ "Про захист прав споживачів" встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Таким чином, на користь [PERSON] слід стягнути пеню в розмірі трьох відсотків суми, належної до повернення кредитодавцем за період з 23.04.2008 року по 04.06.2025 рік, що складає 35 138 105 грн. 60 коп. (3% від 187373 грн. 25 коп.: 5 621 грн. 19 коп. х 6251 днів), та пеню в розмірі трьох відсотків суми, належної до повернення кредитодавцем за період з 26.08.2008 року по 04.06.2025 рік, що складає 4 361 816 грн. 14 коп. (3% від 23 733 грн. 90 коп.: 712 грн. х 6126 днів). Відтак, з урахуванням вищевикладеного [PERSON] просить стягнути з відповідача на свою користь безпідставно сплачену на виконання кредитного договору №05-B/08/21/ФО/1 від 23 квітня 2008 року комісію за розрахунково - касове обслуговування у сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 червня 2025 року становить 62 457 (шістдесят дві тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривень 75 коп., безпідставно сплачену на виконання кредитного договору №05-В/08/21/ФО/1 від 23 квітня 2008 року комісію за управління кредиту в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 червня 2025 року становить 124 915 (сто двадцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 50 коп., безпідставно сплачені кошти на виконання додаткової угоди №2 до кредитного договору №05-B/08/21/ФО/І в сумі 570 (п`ятсот сімдесят) доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 червня 2025 року становить 23 733 (двадцять три тисячі сімсот тридцять три) гривні 90 коп., інфляційні втрати в загальній сумі 1 160 736 (один мільйон сто шістдесят тисяч сімсот тридцять шість) гривень 95 коп., 3 (три) відсотки річних у загальній сумі 108 219 (сто вісім тисяч двісті дев`ятнадцять) гривень 00 коп., пеню в розмірі трьох відсотків суми, належної до повернення в загальній сумі 39 499 921 (тридцять дев`ять мільйонів чотириста дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять одна) гривня 70 коп., що загалом складає 40 979 984 (сорок мільйонів дев`ятсот сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 коп. Крім того, просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 17.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначає, що відповідно до рішення правління Національного банку України від 25 лютого 2022 року №91-рш/БТ Акціонерного товариства "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК" рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25 лютого 2022 року №131 "Про початок процедури ліквідації АТ "МР БАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку" розпочато процедуру ліквідації Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк". Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.11.2024 №1163 "Про деякі питання здійснення ліквідації АТ "МР БАНК" строк управління майном (активами) АТ "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК" та задоволення вимог його кредиторів подовжено на строк дії воєнного стану в Україні та 6 місяців з дати його припинення чи скасування у зв`язку з виникненням обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів. Крім того, 19.05.2022 року в Україні були примусово вилучені корпоративні права (акції) у розмірі 100 відсотків майна АТ "МР БАНК", що належали публічному акціонерному товариству "Сбербанк росії", яке повністю припинило участь у банку, переставши бути акціонером банку, а держава Україна набула право власності на корпоративні права (акції) у розмірі 100 відсотків майна банку. Отже, починаючи з 19.05.2022 року єдиним власником (акціонером) банку є держава Україна. Представник відповідача погоджується, що 23 квітня 2008 року між ЗАТ "Банк НРБ" (змінено назву на АТ "МР БАНК") та [PERSON] був укладений Кредитний договір №05-В/08/21/ФО/І про надання кредиту у розмірі 300 000, 00 доларів США. На виконання умов договору позичальником 23.04.2008 року сплачено ??15 500,00 грн. з призначенням платежу: "одноразова комісія банку за управління кредиту зг. кред договору 05-В/08/21/ФО/І від 23.04.2008 р. ( [PERSON] ) "; ??7 575,00 грн. з призначенням платежу: "Комісійні банку за видачу готівкових коштів у розмірі 0,5% від суми 300 000,00 дол. США ,зг. рішення кредитного комітету банку". 26 серпня 2008 року між банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору, відповідно до якої позичальнику на підставі його заяви 13.08.2008 збільшено суму кредиту на 57 000,00 доларів США. Відповідно до п.2 Додаткової угоди №2, сторони з 26.08.2028 доповнили Кредитний договір Додатком №2 "Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки". На виконання умов Договору позичальником 26.08.2008 сплачено 2 760, 80 грн. з призначенням платежу "Комісійні банку за видачу готівкових коштів у розмірі 1% суми 57 000 дол. США, зг. рішення кредитного комітету банку". Доводи позивача вважає необґрунтованими та такими, що базуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства, а позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що Закон України "Про споживче кредитування" був прийнятий у 2016 році та набрав чинності в 2017 році. Дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом. Це означає, що кредитні договори, укладені до 2017 року, зокрема у 2008 році, не підпадають під дію цього Закону. Для таких договорів застосовуються норми Цивільного кодексу України, а також інші законодавчі акти, що регулюють кредитні відносини на той час. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.1 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п.3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2007 №168 в редакції, що діяла на дату укладення Кредитного договору визначено, що банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача. Відповідно до ч 4. ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", в редакції, що діяла на дату укладення Кредитного договору передбачено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. В той же час, позичальнику доведено при підписанні кредитного договору розрахунок сукупної вартості кредиту з урахуванням комісії за управління кредитом та розрахунково - касове обслуговування. Кредитний договір не суперечить вимогам законодавства України у сфері кредитних правовідносин. Зазначає, що дійсність договору підтверджена судовим рішенням у справі №2-5328/11 Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості за кредитним договором №05-В/08/21/ФОЛ. Між сторонами існують договірні правовідносини, а саме Кредитний договір №05-8/08/21/ФОЛ. від 23.04.2008 року, за яким позивач виконував свої зобов`язання згідно умов договору, що унеможливлює застосування до них положень статті 1212 ЦК України. Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання. За Кредитним договором у банку немає простроченого зобов`язання та немає будь - якого зобов`язання, на яке б нараховуватись кошти, відповідно до статті 625 ЦК України. Крім того, до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбаченого ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Відповідно до пункту 8 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов?язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Також представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності до всіх позовних вимог позивача. Зазначає, що кредитний договір №05-В/08/21/ФОЛ укладений 23 квітня 2008 року, з умовами якого позивач був ознайомлений та виконував їх тривалий час, а з даним позовом звернувся 04.06.2025, тобто через 17 років. Ухвалою суду від 20.08.2025 клопотання представника відповідача задоволено, залучено у цивільній справі № 465/5081/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. У письмових поясненнях представник третьої особи просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що АТ "МР БАНК" перебуває в процедурі ліквідації. З урахуванням положень Конституції України, рішення Конституційного суду України, роз`яснень Міністерства юстиції України, у даних правовідносинах норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України. Звертає увагу на те, що позичальнику при підписанні кредитного договору доведено розрахунок сукупної вартості кредиту з урахуванням комісії за управління кредитом, розрахунково касове обслуговування (Додаток №1, Додаток №2 до Кредитного договору). Кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник на момент укладення Кредитного договору не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому прийняв надані банком кредитні кошти. Крім того, зазначає, що відсутні підставі стягнення з відповідача коштів на підставі ст.625 ЦК України, а також пені. Ухвалою суду від 12.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У додаткових письмових поясненнях представник позивача зазначає, що перебіг позовної давності позивачем не пропущено та обчислюється з моменту відмови відповідача повертати кошти, з урахуванням того, що позивачем на адресу відповідача скеровувалася вимога про повернення коштів, яка наявна в матеріалах справи. В судовому засіданні позивач та його представник дали аналогічні пояснення, викладеним в позовній заяві, зазначивши, що банк не мав права вимагати стягнення плати за послуги, які він надає, не мав права стягувати комісію, ці кошти мали бути повернені на першу вимогу, просять позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача та представник третьої особи, кожен окремо, надали аналогічні пояснення, викладеним у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях третьої особи, просили відмовити в позові в повному обсязі. Зазначили, що при укладенні кредитного договору позивач погодився з усіма його умовами, які відповідали чинному на той час законодавству України, договір укладено до набрання чинності Законом України "Про споживче кредитування" та під час дії старої редакції ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", на які покликається позивач. Вимоги про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України є безпідставними, оскільки з боку банку відсутні будь які порушення виконання зобов`язань перед позивачем. Зважаючи на те, що банк перебуває в процедурі ліквідації, відсутні будь які правові підстави для стягнення пені з урахуванням вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено та не заперечується учасниками судового процесу, що 23 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством "БАНК НРБ" (в подальшому - АТ "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК") та [PERSON] укладено Кредитний договір №05-B/08/21/ФО/І , згідно п.1.1 якого, банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти у сумі 300 000 (триста тисяч) доларів США 00 центів на цілі, зазначені в п.1.4. цього договору, а позичальник зобов`язується своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови цього договору і своєчасно повернути кредит банку. Пунктом 1.4.цього договору визначено, що детальний розпис загальної вартості платежів по цьому договору, що включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, процентів, комісійних винагород інших супутніх платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, а також графік повернення кредиту визначається у цьому договорі та у Додатку №l до цього договору, що є його невід`ємною частиною. За змістом розділу 3 кредитного договору "Гарантії", позичальник гарантує, що на момент укладення цього договору він має право укладати цей договір і виконувати свої зобов`язання по ньому, оскільки відсутні будь-які обставини, що обмежують його право укласти і виконати цей договір, його волевиявлення на укладання цього договору є вільним та відповідає його внутрішній волі, він є дієздатним та, що на момент укладання цього договору не існує ніяких дій/рішень з боку суду щодо визнання його недієздатним або обмежено дієздатним, позичальник підтверджує, що до підписання цього договору він ознайомився з умовами цього договору, мав реальну можливість з ними ознайомитись. За п.5.1. договору, позичальник сплачує банку наступні комісійні винагороди та інші супутні послуги, а саме- плату за управління кредитом у розмірі 1% від суми кредиту, сплачується позичальником одноразово в день підписання цього договору. Також позивачем до позовної заяви долучено Додаток №1 до Кредитного договору, а саме відповідний розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, який підписаний позивачем. В розрахунку містяться, зокрема, основні умови кредитування, в тому числі супутні витрати позичальника, а саме- комісія за управління кредитом в розмірі 1% від основної суми кредиту, що становить 3000 (три тисячі) доларів США, та розрахунково касове обслуговування в розмірі 0,5% від суми платежу, що становить 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США. 26 серпня 2008 року між закритим акціонерним товариством "Дочірний банк Сбербанку росії" та [PERSON] підписано Додаткову угоду №2 до Кредитного договору, за умовами якої сторони домовилися, зокрема, викласти пункт 1.1 Кредитного договору в наступній редакції: "Банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти у сумі 352 256,92 ( триста п`ятдесят дві тисячі двісті п`ятдесят шість) доларів США 92 центи на цілі, зазначені в пункті 1.4. цього Договору, а Позичальник зобов`язується своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування Кредитом, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови цього Договору і своєчасно повернути Кредит Банку". З Додаткової угоди №2 вбачається, що відповідно до заяви позивача від 13.08.2008 банк збільшив позичальнику суму кредиту на 57 000,00 (п`ятдесят сім тисяч) доларів США 00 центів. Як вбачається з роздруківки меморіальних ордерів від 23 квітня 2008 року № 997949 та №997971, від 26.08.2008р.№2475763, позивачем сплачено АТ"МР Банк" 7 575,00 грн.та 2760,8грн. як комісійних банку за видачу готівкових коштів в розмірі 0,5% та 1% від суми кредиту ,згідно рішення кредитного комітету банку та 15 150,00 грн. одноразової комісії за управління кредиту згідно Кредитного договору №05-В/08/21/ФО/1 від 23.04.2008. Відповідно до рішення правління НБУ від 25.02.22 №91-рш/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ`Міжнародний резервний банк» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.02.22 «131 «Про початок процедури ліквідації АТ`МР Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації вказаного банку. Крім того, відповідно до рішення РНБО України від 11.05.2022 «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності російської федерації та її резидентів» та Указу Президента України від 11.05.22 №326/2022,19.05.22 в Україні були примусово вилучені корпоративні права у розмірі 100% майна АТ`МРБАНК», що належали ПАТ`Сбербанк росії», яке перестало бути акціонером банку ,а держава Україна набула право власності на корпоративні права у розмірі 100% майна АТ`МРБАНК». За змістом статтей 626, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умов (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України). За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правочину та вказано,що правочин є правомірним,якщо його недійсність прямо не встановлена законом,або якщо він не визнаний судом недійсним. З урахуванням положень Кредитного договору, який підписаний позивачем, зважаючи на норми Цивільного кодексу України, суд вважає встановленим, що Кредитний договір №05-B/08/21/ФО/І, підписаний 23 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством "БАНК НРБ" (в подальшому - АТ "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК") та [PERSON] , укладений сторонами добровільно, які досягли згоди з усіх його істотних умов, без будь якого примусу чи в силу певних обставин, які не залежали, в тому числі, від волі самого позивача, позивач підтвердив, його волевиявлення на укладення договору було вільним, він ознайомлений з усіма умовами кредитування, вартістю сукупних витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, отримав всі необхідні роз`яснення і зобов`язався використати кредитні кошти на цілі, визначені договором. Крім того, правомірність та дійсність відповідного правочину підтверджена рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у цивільній справі №2-5328/11,яке позивачем не оскаржувалось та набуло законної сили. У статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Згідно з ч.3 ст.6 Закону України "Про доступ до судових рішень" суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З наведеного вбачається, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, про що також зазначено у постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 910/3191/20. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 січня 2012 року у цивільній справі № 2-5328/11 позов Публічного акціонерного товариства "Дочірній Банк Сбербанку росії" задоволено, стягнено солідарно, в тому числі, з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 3063061, 93 грн. Зокрема, даним судовим рішенням встановлено, що 23 квітня 2008 року між ЗАТ Банк НРБ та [PERSON] був укладений Кредитний договір про надання кредиту у розмірі 300000, 00 доларів США на строк до 23.04.2029 року та сплатою відсотків у розмірі 12,75 % на рік. У позовній заяві позивач покликається на норми Закону України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Відповідно до п.1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення", цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, а саме з червня 2017 року. За змістом п.2 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення", дія цього Закону поширювалася на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до редакції, яка чинна станом на день ухвалення судового рішення, дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям, пункту 7-1 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит та договори, передбачені пунктами 1 і 5 частини другої статті 3 цього Закону, які відповідають встановленим у зазначеному пункті критеріям, а також пунктів 8-16 цього розділу, дія яких поширюється на всі договори про споживчий кредит та всі договори, передбачені частиною другою статті 3 цього Закону, предметом забезпечення за якими є або, станом на 24 лютого 2022 року, було майно, яке відповідає ознакам, визначеним пунктом 8 цього розділу. Суд звертає увагу на те, що розглядуваний спір стосується правовідносин за Кредитним договором, який укладений ще до прийняття Закону України "Про споживче кредитування". З урахуванням наведеного, покликання сторони позивача на норми Закону України "Про споживче кредитування" в частині нікчемності умов Кредитного договору є безпідставним та не може бути застосовано при розгляді до спірних правовідносин. Однак, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту,укладеним між сторонами, встановлені Законом України «Про захист прав споживачів`в редакції ,чинній на момент укладення кредитного договору між сторонами, Законом України "Про банки і банківську діяльність". За положеннями частини п`ятої статті11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті18 Закону України «Про захист прав споживачів`до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів`споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно достатті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність`відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті1, статті11 Закону України «Про захист прав споживачів`з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженихпостановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього тощо). Разом з тим,як вбачається з кредитного договору, положення кредитного договору чіткі та зрозумілі, не містять несправедливих умов. Суд не бере до уваги покликання позивача на ст.1212 ЦК України, яка містить положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Так, відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як встановлено в судовому засіданні, банк повністю виконав свої зобов`язання, надавши позивачу кредитні кошти в розмірі та на умовах, визначених як позичальником, так і банком, про що свідчать підписані сторонами відповідні Кредитний договір та Додатки № 1 та №2. Як випливає зі змісту позовної заяви, позивач вважає, що ним безпідставно сплачена комісія за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, а тому відповідно до ст.1212 ЦК України вона підлягає стягненню з відповідача. Як уже зазначалося раніше, крім Кредитного договору позивачем також підписано Додаток 1, який містить розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки. З даного розрахунку вбачається, що в ньому містяться умови про суму кредиту, термін користування кредитом, терміни погашення основної суми кредиту та погашення процентів. Також, в даному розрахунку міститься інформація про супутні витрати позичальника, зокрема, комісію за управління кредиту в розмірі 1,00% від основної суми кредиту та розрахунково касове обслуговування в розмірі 0,5% від суми платежу, з якими позивач погодився, про що свідчить його підпис, та які в подальшому, зокрема, через 17 років з моменту укладення Кредитного договору позивачем оскаржуються. Суд звертає увагу на те, що підписаний позивачем Додаток 1 містить деталізовану таблицю, в якій містяться щомісячні розрахунки за відповідними платежами з зазначенням термінів та сум, які позивач зобов`язувався сплачувати включно до дати 23.04.2029, яка відповідно до Кредитного договору була строком погашення кредиту. Суд враховує те, що позивачу в Кредитному договорі окремо письмово роз`яснено основні умови розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки та обґрунтування вартості супутніх послуг, зокрема, комісії та розрахунково касового обслуговування, з якими позивач погодився, про що свідчить підпис позивача. За змістом Постанови Правління Національного банку України "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" від 10.05.2007 №168, яка діяла на момент укладення Кредитного договору, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом,банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором. За змістом ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", в редакції, яка діяла на момент укладення Кредитного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту, право дострокового повернення кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом, інші умови, визначені законодавством. З підписаних позивачем Кредитного договору та Додатку №1 та Додатку №2 вбачається, що банком при укладенні відповідного договору повністю дотримано приписи чинних на момент підписання договору положень Закону України "Про захист прав споживачів" та Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168. Позивач був ознайомлений і погоджувався з усіма умовами кредитування та останні були надані йому у письмовій формі, він отримав відповідні кредитні кошти та сплатив відповідні платежі, які не суперечили чинним на момент підписання Кредитного договору вимогам законодавства. Згідно умов, укладеного Кредитного договору та Додатку №1 до Кредитного договору, позивач як позичальник та банк, досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, передбачених чинним на той момент законодавством. При цьому, на момент укладення спірних договорів волевиявлення сторін в силу положень ч. 3 ст. 203 ЦК України було вільним і відповідало їх внутрішній волі та було дотримано інші загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені цією статтею. Підписання позивачем Кредитного договору та Додатку №1 до Кредитного договору, Додаткової угоди №2 до Кредитного договору свідчить про обізнаність позивача про умови кредитування, про вартість кредиту та про інші супутні послуги і тарифи, а також безспірно вбачається, що умисел позивача був реально спрямований на отримання банківського кредиту на умовах, визначених самими сторонами. Позивач не був позбавлений можливості у разі незгоди з умовами Кредитного договору та Додатку №1 до Кредитного договору утриматися (відмовитися) від їх укладення, однак, він погодився з їх умовами та засвідчив їх власноручними підписами. Таким чином, покликання позивача на те, що ним сплачено комісію та розрахунково касове обслуговування на підставі умов договору, які є нікчемними, а тому підлягають поверненню є безпідставними, а відтак, в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити. З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення комісії та розрахунково касового обслуговування, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені. Окрім того,суд зазначає,що Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача», на яку позивач покликається в обгрунтування позовних вимог, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Проте, на думку суду, зазначені положення закону не поширюються на дані правовідносини. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами судової справи та з урахуванням пояснень учасників судового процесу судом встановлено, що відповідачем у справі жодні договірні відносини перед позивачем не порушено. Навпаки, свої зобов`язання за Кредитним договором банком виконано в повному обсязі, позивачу надано відповідні кредитні кошти на умовах, визначених сторонами шляхом підписання 23 квітня 2008 року відповідного договору та додатку до договору. Будь-яких інших зобов"язань відповідач перед позивачем не мав. В діях відповідача не встановлено фактів введення позивача в оману та ненадання або надання ним позивачу, як споживачу фінансових послуг за кредитним договором, нечіткої, незрозумілої або двозначної інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору щодо укладення або не укладення Кредитного договору та Додатку №1. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до положень Закону України "Про захист прав споживачів", діючого на момент укладення Кредитного договору та Додатку №1 позивачем не було використано його право на відкликання своєї згоди на укладення договору про надання кредиту. Таким чином,заявлені позовні вимоги безпідставні та до задоволення не підлягають. Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За змістом ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений. Суд вважає, що про умови укладеного договору позивач був добре обізнаний під час його укладення, про що свідчить його власноручний підпис, отже про порушення свого права позивач міг довідатись при укладенні кредитного договору.Однак,з позовом про визнання договору чи його окремих частин недійсним до суду не звертався, рішення суду про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором не оскаржував. За наведених обставин суд вважає,що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав їх безпідставності. За змістом ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд не вправі, ґрунтуючись лише на припущеннях позивача, задоволити позовні вимоги, які жодним чином не підтвердженні належними, достовірними та достатніми доказами, як цього вимагає законодавство України. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зістатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine) ", § 23).

Outcome: dismissed