Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Представник Лановий Є.М., в інтересах ТОВ ФК «СОЛВЕНТІС» звернувся в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 27.09.2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідачем укладено договір про надання кредиту № 2745530, який був укладений в електронній формі, та підписаний одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит в розмірі 12 000,00 грн, на її картковий рахунок на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та умовах, визначені цим Договором. ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] , кредит відповідно до умов укладеного кредитним договором. В той же час відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, що є грубив порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. 10 червня 2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу № АК-10/06/2025 (далі- «Договір факторингу-1»). 07 липня 2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ ФК «СОЛВЕНТІС» був укладений Договір факторингу № ДФ-07072025 (далі «Договір факторингу-2»). Сума заборгованості відповідача перед Новим кредитором ТОВ ФК «СОЛВЕНТІС» становить 16 025,10 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 12 000,00 грн, заборгованості за відсотками 4 025,10 грн, заборгованості за штрафними санкціями та комісіями становить 0 грн.; заборгованості за пенею становить 0 грн. Просить стягнути з відповідача на користь ТОВ ФК «СОЛВЕНТІС» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 2745530 від 27.09.2019 р., в розмірі 16 025,10 грн, витрати на правничу професійну допомогу 6 000 грн та судовий збір. Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження В судове засідання представник ТОВ ФК «СОЛВЕНТІС» не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву від відповідача не надійшло. Оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ч.9 ст. 14 ЦПК України та глави 7 інструкції діловодства загальних та місцевих судів, судом визначено змішаний (електронний, паперовий) формат ведення даної справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи у змішаній формів їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку до часткового задоволення позову з наступних підстав. Згідно з ч.ч.1.2 ст.205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинитися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до положень ч. ч. 1.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч. 3-6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана)та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Судом встановлено, що 27.09.2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідачем укладено договір про надання кредиту № 2745530, який був укладений в електронній формі, та підписаний одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит в розмірі 12 000,00 грн, строком на 28 днів до 25.10.2019. Базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,7 %; Акційна ставка або ставка за Програмою лояльності за один день користування кредитом - 1,02%; Спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення Заборгованості, прострочення кредиту) - 3,00%; Пеня за один день користування кредитом поза Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення Заборгованості, прострочення кредиту) - 0,00%. 1.7. У випадку використання Кредиту менше ніж 5 (п`ять) календарних днів (включаючи Дострокове погашення кредиту) Позикодавець сплачує фіксовану суму Процентів за користування кредитом, яка складає 5,10% від визначеної в п. 1.4. Договору Суми кредиту. ( п. п. 1.4,1.6 Договору). Строк дії Договору визначається з момент його укладення між сторонами та дії до повного виконання ними обов`язків за ним.( п.3.1 Договору) Кредит надано відповідачу на картковий рахунок № [NUMBER] . Вказане підтверджується довідкою ТОВ ФК «Елаєнс», номер в системі FONDY: 167725158 10 червня 2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу № АК-10/06/2025 (далі- «Договір факторингу-1»). 07 липня 2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ ФК «СОЛВЕНТІС» був укладений Договір факторингу № ДФ-07072025 (далі «Договір факторингу-2»). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором складеного первісним кредитором, наданим позивачем та витягу реєстру боржників до Договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025 у відповідача наявна заборгованість у розмірі 16 025,10 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 12 000,00 грн, заборгованості за відсотками 4 025,10 грн. Отже, судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме у встановлений договором термін не повернув тіло кредиту, відсотки за його користування. Однак суд не погоджується із нарахуванням відсотків первісним кредитором, та зазначає наступне. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо договору кредиту, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Із розрахунку заборгованості первісного кредитора за договором кредиту, відповідачу нараховані відсотки за період з 27.09.2019 по 11.11.2019 Відповідно до п.1.9. умов договору узгоджений строк кредитування становить 28 днів до 25.10.2019 (квлючно). В матеріалах справи відсутня будь яка інформація, щодо укладення між первісним кредитором та відповідачем додаткової угоди, для продовження строку дії кредиту. Оскільки, між сторонами, строк дії кредиту продовжено не було, а відсотки за понадстрокове користування кредитом нараховані за межами строку користування, таке нарахування відсотків за користування, після прострочення є неправомірним, а умови договору є нікчемними, бо суперечать імперативній нормі ст.625 ЦК України. Відповідно, за період з 27.09.2019 по 25.10.2019 розмір заборгованості за відсотками по даному кредитному договору становить 5 712,00 грн (12 000 грн х 1,7 % х 28 днів). У матеріалах справи наявні докази того, що відповідач за кредитним договором, сплатив заборгованість за процентами у розмірі 5 712,00 грн, а також сплатив відсоки за понадстрокове користування кредитом в розмірі 1 734,90 грн. Оскільки судом прийнято умови кредитного договору у межах строку 28 днів, тоді як кошти сплачені відповідачем у розмірі 1 734,90 грн, поза межами строку договору, будуть враховані у часткове погашення тіла кредиту. На підставі вище викладеного з відповідача підлягає стягненню загальна сума заборгованості за Договором у розмірі 10 265,10 грн, яка складається із залишка тіла кредиту. Щодо компенсації позивачу витрат на правничу допомогу адвоката, яка була заявлена ним в сумі 6 000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч.3ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено Договір про надання правової допомоги № 43657029 від 01.07.2025 а також Додаткову угоду № 2745530 від 30.09.2025 до Договору № 43657029 про надання правової допомоги, укладеним з адвокатом Лівак І.М. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем було подано до суду детальний опис робіт згідно Договору № 43657029 від 01.07.2025 від 30.09.2025р. Суд, вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Відтак, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. Із врахуванням указаних обставин справи, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, а також сталу судову практику із розгляду однотипних правовідносин, вважає, що поданий ТОВ ФК «СОЛВЕНТІС» до [PERSON] , позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором № 2745530 від 27.09.2019 у сумі 10 265,10 грн., що складається із залишку заборгованості по тілу кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю ФК «СОЛВЕНТІС» до [PERSON] ,задоволено частково, з останнього на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі, 1 551,70 грн. із розрахунку 10 265,10*2422,40/16 025,10 На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial