Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» (надалі позивач, кредитор, банк )звернулося до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] ( надалі відповідач, позичальник) на свою користь заборгованість за кредитним договором № CL274291 від 25.03.2020 (надалі кредитний договір) у розмірі 24424,34 грн та судові витрати В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторониуклали кредитний договір. Кредитор свої обов`язки виконав надав кредит відповідно до умов укладеного договору. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання, визначені договорами, не виконав, що є підставою для стягнення заборгованості. 25 лютого 2026 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку загального позовного провадження. Відповідач правом на відзив не скористався. Судове засідання, призначене на 16 березня 2026 року, суд відклав на 01 квітня 2026 рік, оскільки це була перша неявка відповідача, повідомленого належним чином. Судова повістка повернута до суду у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. В судове засідання, призначене на 01.04.2026 рік, сторони не з`явилися. Позивач повідомлений про дату та час судового засідання через електронний суд. В прохальній частині позовної заяви містилося повідомлення, що позивач не заперечує проти розгляду справи без його участі та ухвалення заочного рішення. 31.03.2026 року подав клопотання аналогічного змісту. Відповідач викликався до суду шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті суду 16 березня 2026 року, оскільки попередня судова повістка повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» ( трекінг R0671094910797). Згідно інформації [INFO] відповідач являється порушником військового обліку з 30.01.2026 року. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, не здійснював фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 24.03.2020 року відповідач звернувся до позивач про видачу готівкового кредиту, що підтверджується копією анкети-заяви № CL-274291 від 24.03.2020 року. 25.03.2020 отримав від позивача паспорт споживчого кредиту з інформацією про умови кредитування, що підтверджується копією паспорта споживчого кредиту від 25.03.2020 року. 25.03.2020 року року кредитор та відповідач уклали кредитний договір. Сума та валюта кредиту 10000,00 грн (п.2.1.). Дата видачі кредиту: 25.03.2020 (п. 2.2.). Строк кредитування 60 місяців, до 24.03.2025 року (п. 2.3.). Рахунок, на який здійснюється видача кредиту UA523253650000026203021286609 ( п. 2.6.). Рахунок для поветнення кредиту UA323253650000029090270062099 ( п.2.7.). Відсоткова ставка за кредитом 65% річних (п.4.1.) Проценти за користування кредитом нараховуються щомісяця на суму заборгованості за ставкою, визначеною п.4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору 9 п.4.2.). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в графіку платежів, що є невід`ємним додатком до кредитного договору ( додаток №1 до кредитного договору, п.6.2.). Кредитний договір містить і інші умови, пов`язані з його укладенням та виконанням. 25.03.2020 року року банк виконав своє зобов`язання за кредитним договором - надав кредит у розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується копією виписки по особовим рахункам з 25.03.2020 року до 12.12.2025 року. У виписці за 25.03.2020 рік міститься запис про те, що у цей день на рахунок [NUMBER] позивач перерахував 10 000,00 грн. Також виписка містить інформацію про внесення відповідачем коти на погашення кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість відповідача, розрахована позивачем, станом на 12.12.2025 рік становить 24424,34 грн, з яких: 7668,89 грн - заборгованість за тілом кредиту; 16755,45 грн - заборгованість за відсотками. Нараховані відсотки на поточну суму заборгованості становлять 22474,97 грн. Ці відсотки нараховані з 25.03.2020 року до 24.03.2025 року ( включно). Нараховані відсотки на прострочену суму заборгованості становлять 8056,37 грн. Ці відсотки нараховані з 25.03.2020 року до 25.10.2025 року ( включно), з них нараховані з 25.03.2025 року до 25.11.2025 року 3377,70 грн. За весь час користування кредитом відповідач сплатив 2331,11 грн за тілом кредиту та 14048,89 грн за процентами. Кредитор зареєстрований як юридична особа, основним видом діяльності якої є грошове посередництво, що підтверджується копією виписки з ЄДР та статутом. Розглядаючи спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини з кредитування, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) з врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». За своєю правовою природою укладені договори є споживчими. Відповідач підписав укладений договір та взяв на себе зобов`язання повертати в передбачені договором строки кредит та платити проценти за користування кредитом на умовах, визначених кредитними договорами. Позивач свої зобов`язання за кредитними договорами виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, що підтверджується виписки по особовим рахункам з 25.03.2020 року до 12.12.2025 року. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК. У порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази в частині, що підтверджують існування зобов`язальних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідача суд визнає належними і допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують існування договірних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідача. Однак надані позивачем докази не підтверджують заявлену до стягнення суму заборгованості. Водночас і відповідач не надав доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань повністю. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Суд погоджується із розрахованою сумою заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7668,89 грн, оскільки позивач довів, що надав відповідачу 25.03.2020 року 10000,00 грн, а відповідач не спростувала, що станом на день розгляду справи заборгованість по тілу кредиту становить 7668,89 грн. Щодо правильності обчислення заборгованості по процентам як плати за користування кредитом, то перевіркою встановлено, що згідно умов кредитного договору строк кредитування становив 60 місяців, до 24.03.2025 року, тому мав право нараховувати відсотки як плату за кредит до 24.03.2025 року. Питання нарахування відсотків після закінчення строку кредитування неодноразово було на розгляді Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором ( див., наприклад, п. 141 постанови ВП ВС по справі № 910/4518/16 від 05 квітня 2023 року. В п. 116 постанови ВП ВС по справі № 910/4518/16 від 05 квітня 2023 року зазначено про те, що: Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Тому суд виснує, що після 24.03.2025 року кредитор не мав права нараховувати проценти як плати за користування кредитом поза межами строку кредитування, а тому відсотки, нараховані з 25.03.2025 року до 25.11.2025 року в сумі 3377,70 грн фактично є процентами за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: " У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) ". Отже проценти, нараховані з 25.03.2025 року до 25.11.2025 року в сумі 3377,70 грн, які суд кваліфікував як проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) мали бути списані позивачем, а тому у цій частині позов не підлягає до задоволення. Враховуючи, наведені розрахунки, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 21046,64 грн, з яких: 7668,89 грн - заборгованість за тілом кредиту та 13 377,75 грн ( 16755,45 грн - 3377,70 грн) - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 3328,00 грн. судового збору. Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 21046,64 грн, що становить 86,17 % від суми позовних вимог (21046,64 грн х 100 %/24424,34 грн), а тому судовий збір у пропорційному розмірі 2867,74 грн потрібно покласти на відповідача. Крім цього, представник позивача просив суд стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2442,43 грн. Відповідач не подавав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. У цій справі інтереси позивача представляв адвокат Павленко С.В. на підставі довіреності №14132 від 04.12.2025 року, виданої в.о. Голови Правління позивача. Натомість на підтвердження витрат на правничу допомогу позивач подав договір про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, укладений з АО »Бізнес і право», однак доказів що це об`єднання надавало правничі послуги у цій справі не має. Тому підстав для стягнення витрат на правничу допомогу не має.

Outcome: partial