Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути зі [PERSON] на користь позивача матеріальний збиток у сумі 165 053,18 грн., моральну шкоду у сумі 20 000,00 грн.; стягнути з відповідача судові витрати, а саме, витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у сумі 6 500,00 грн. та судовий збір у сумі 2 468,65 грн. У обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 листопада 2024 року в м. Черкаси по вулиці Пастерівській, 102/1 сталася ДТП за участю транспортного засобу MAZDA 6, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , та велосипеда, під керуванням відповідача [PERSON] , внаслідок чого належний позивачу автомобіль зазнав технічних ушкоджень. Відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідальність водія велосипеда не застрахована. Згідно висновку судового експерта №053/2024 від 24 грудня 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу замінних складових частин пошкодженого транспортного засобу MAZDA 6 складає 165 053,18 грн. Оскільки [PERSON] визнано винним у вчинені ДТП, позивач просить стягнути з нього матеріальний збиток у сумі 165 053,18 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн., зазначаючи, що в результаті ДТП позивач поніс душевні страждання, які він зазнав внаслідок пошкодження свого майна. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання на 18 грудня 2025 року. 18 грудня 2025 року судове засідання відкладено на 26 січня 2026 року за клопотанням відповідача. 26 січня 2026 року судове засідання відкладено на 26 лютого 2026 року за клопотанням представника позивача. 26 лютого 2026 року судове засідання відкладено на 19 березня 2026 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою від 19 березня 2026 року постановлено відкласти проголошення рішення на 27 березня 2026 року. 17 грудня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У обґрунтування заперечень зазначив, що викладена в позовній заяві [PERSON] інформація стосовно висновків Соснівського районного суду м. Черкаси в постанові від 09.12.2024 по справі №712/14114/24 про наявність вини відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП 17.11.2024 по [ADDRESS] відсутня. Навпаки згідно вказаної постанови, на яку позивач [PERSON] посилається, як на підставу для проведення стягнення зі [PERSON] грошових коштів: «Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.». Таким чином, позивачем невірно трактовано/викладено висновки постанови судді Соснівського районного суду м. Черкаси Рябуха Ю.В. від 09 грудня 2024 року по справі №712/14114/24, що є некоректним в даному випадку, а саме повідомлення неправдивих висновків суду. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2024 року у справі №712/14114/24 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Черкаського апеляційного суду від 28 березня 2025 року у справі №712/14114/24 постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2024 року скасовано, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, постанова набрала законної сили 28.03.2025. Як вбачається із зазначеної постанови [PERSON] 17.11.2024 в м. Черкаси, по вул. Пастерівська, 102/1, керуючи велосипедом Challenger Performance д.н.з. б/н, при зміні напрямку руху, а саме здійснюючи розворот, не переконався в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем Мazda 6, д.н.з. [NUMBER] (власник [PERSON] ) під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку, чим порушив п.10.1 ПДР України. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно висновку експерта №053/2024 від 24 грудня 2024 року вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля Мazda 6, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 72 914,85 грн., в тому числі ПДВ 9 464,56 грн. Правовідносини сторін регулюються ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом Закон). Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Провина відповідача у ДТП встановлена постановою Черкаського апеляційного суду від 28 березня 2025 року. Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як вбачається з висновку №053/2024 від 24 грудня 2024 року вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля Мazda 6, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 72 914,85 грн., в тому числі ПДВ 9 464,56 грн. Відповідно до ремонтної калькуляції до висновку №053/2024 від 24 грудня 2024 року вартість ремонтних робіт транспортного засобу Мazda 6, д.н.з. [NUMBER] , складає 165 053,18 грн., з яких 134 258,70 грн. загальна сума запчастин, 8 100,00 грн. загальна сума вартості робіт, 22 694,48 грн. загальна сума фарбування. Станом на день розгляду справи, доказів відшкодування відповідачем шкоди позивачу або доказів на спростування розрахунку матеріальної шкоди чи обов`язку щодо її відшкодування відповідачем до суду не надано, а отже відповідач повинен сплатити позивачу шкоду, завдану унаслідок його протиправних дій. Щодо розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд зазначає наступне. Згідно позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача матеріальний збиток у сумі 165 053,18 грн., обґрунтовуючи цю суму висновком експерта, де зазначено, що вартість ремонту автомобіля Мazda 6, д.н.з. [NUMBER] , складає 165 053,18 грн. (згідно ремонтної калькуляції). Однак, вартість матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 72 914,85 грн., в тому числі ПДВ 9 464,56 грн. У постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 754/5129/15-ц зроблено правовий висновок, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України). Тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. За положеннями частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом (постанова від 12.09.2018 № 554/1067/15-ц Верховний Суд. Касаційний цивільний суд, Постанова від 20.04.2023 № 910/16024/21 Верховний Суд. Касаційний господарський суд). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Таким чином, визначення суми страхового відшкодування, пов`язаної з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, здійснюється з урахуванням фізичного зносу та розраховується у порядку, встановленому законодавством - а тому вартість відновлювального ремонту транспортного засобу із урахуванням фізичного зносу становить вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. Страховик, відповідно до положень Закону, відшкодовує саме матеріальний збиток, завданий транспортному засобу, а не вартість відновлювального ремонту. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідним змінами). Відтак, покладення на страховика реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, відповідно до ст.1192 ЦК України суперечить меті інституту обов`язкового страхування, та договірним відносинам, що виникають між потерпілим та страховиком. Таким чином, норми статей 1192, 1194 ЦК України регулюють відносини між потерпілим та заподіювачем шкоди, тоді як правовідносини між потерпілим і страховиком регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначено обов`язок страховика виплатити потерпілому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страхове відшкодування, що становить витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону) (ВС/КЦС у справі №705/7076/14 від 02.10.2019). Як вбачається із позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, а не оцінену шкоду. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092). Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15, яка враховується судом згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України. Обов`язок відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, покладається у деліктних правовідносинах покладається саме на особу, яка її завдала, та не може покладатися на Страховика, в силу договірних відносин та законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди Страховиком (ст. 29 Закону встановлює такі обмеження). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що належним до стягнення з відповідача розміром матеріального збитку є 63 450,29 грн. (без урахування ПДВ), яка визначена у висновку експерта. Крім того, позивач у позові посилався саме на завдання йому збитків внаслідок ДТП. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.12.2024 у справі № 712/14114/24 відповідача визнано невинним. Указані доводи спростовуються постановою Черкаського апеляційного суду від 28.03.2025, якою вищезазначену постанову суду першої інстанції скасовано. Суд апеляційної інстанції визнав [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивачем також заявлена вимога щодо стягнення моральної шкоди у сумі 20 000,00 грн. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 7 ст. 23 ЦК України). Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем не надано належних та допустимих доказів заподіяння йому моральної шкоди. Позивач у позові посилається на те, що йому завдано глибоких психологічно-душевних страждань, у нього погіршилися стосунки з рідними, він витратив кошти з сімейного бюджету, погіршилося його самопочуття. Крім того, пошкодженого його транспортний засіб. Суд зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження погіршення стану здоров`я внаслідок ДТП, доказів того, що позивач звертався за медичною допомогою після ДТП. Матеріали справи не містять понесені витрати позивача на захист його інтересів. Крім того, понесені витрати можуть бути відшкодовані шляхом заявлення вимоги відповідача, а не за рахунок моральної шкоди. Сам факт пошкодження транспортного засобу не може беззаперечно свідчити про наявність завданої моральної шкоди. Таким чином у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції №2.379163215.1 від 31.10.2025 позивачем за подання позову сплачено судовий збір у сумі 2 861,73 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги у сумі 63 450,29 грн., що становить 34,29% від заявленої позовної вимоги, а отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 981,29 грн. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на оплату послуг судового експерта у сумі 6 500,00 грн., які понесені позивачем для доведення розміру завданої шкоди.

Outcome: partial