Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи у його відсутності. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 11.01.2010р.; копія вимоги претензії [PERSON] від 15.07.2024р.; копія вимоги-претензії [PERSON] від 23.09.2016р.; копія вимоги-претензії [PERSON] від 15.12.2025р.; копія акту приймання передачі нерухомого майна від 11.01.2010р.; копія звіту від 19.01.2026р. про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості (квартири [ADDRESS] ); копія звіту від 19.01.2026р. про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості (квартири [ADDRESS] ); копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 19.12.2008р.; копія витягу від 11.03.2010р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно (квартиру [ADDRESS] ); копія витягу від 22.12.2006р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно (квартиру [ADDRESS] ). Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить: квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 03.08.2006р. №2112; квартира [ADDRESS] на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 19.12.2008р. Позивач зазначає, що у 2010р. він домовився із [PERSON] про купівлю-продаж нерухомого майна квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , які складають єдиний майновий комплекс нерухомого майна. Між сторонами був укладений письмовий договір про купівлю-продаж вищевказаної нерухомості, підписаний акт приймання-передачі нерухомого майна, згідно якого квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] були передані позивачу, як об`єкти купівлі за 20 тис. грн. З того часу відповідач квартирами не користується, на спірній житлоплощі не мешкає. Позивач в свою чергу після купівлі квартир фактично володіє ними, використовує цю нерухомість за належністю, користується за цільовим призначенням, сплачує комунальні платежі. Таким чином, з 2010р. позивач постійно доглядає за спірними квартирами, володіє та розпоряджається ними. Позивач фактично, відкрито володіє нерухомістю (квартирами), стежить за її належним технічним станом, сплачує за її утримання комунальні послуги, зробив ремонт. У зв`язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на вищевказані квартири, оскільки він з 2010 р. володіє та безперервно користується ними, слідкує за їх технічним станом, несе витрати у зв`язку із їх утриманням, зберігає у себе всю документацію на житло, як власник нерухомості, сплачує комунальні платежі, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на вищевказані квартири. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Як було встановлено судом, відповідач є зареєстрованим власником квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, з 2010р. по теперішній час він безперервно, відкрито володіє квартирами, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається ними, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачем квартирами, відповідач не пред`являв до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брав участі в її утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. Позивачем неодноразово (протягом 2016р. 2025р.) надсилались відповідачу акти-претензії із проханням звернутися до нотаріальної контори за засвідченням договору купівлі-продажу квартир, але вони були проігноровані відповідачем. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем квартирами є добросовісним, правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником житла, сплачує комунальні платежі за утримання квартир, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартири цілком з законних підстав перейшли у володіння та користування [PERSON] , внаслідок чого останній набув право власності на них за набувальною давністю. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на майно за набувальною давністю.

Outcome: approved