Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

12 травня 2025 року представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. 18 червня 2025 року надійшла заява представника позивача, якою він зазначив суму витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн, яку просив стягнути з [PERSON] . Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2026 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» були задоволені, стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за договором № 150578 від 07.09.2021 року в розмірі 10120,00 грн., з яких: 2000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8120,00 грн. - прострочена заборгованість за процентами; судовий збір в розмірі 2422,40 грн. 06 лютого 2026 року від представника ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» витрат на правову допомогу у розмірі 10 500 (десять тисяч п`ятсот) гривень, оскільки судом не вирішено питання про стягнення цих витрат. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в заяві просить розглядати заяву за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням, про причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення та матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 29 грудня 2023 року між «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчук Сергієм Валерійовичем був укладений договір про надання правової допомоги, за цим договором [PERSON] зобов`язувався здійснювати представництво інтересів та захищати права клієнта, зокрема, в судах загальної юрисдикції. Згідно довіреності від 30 грудня 2024 року адвокат Пархомчук Сергій Валерійович здійснює представництво інтересів ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області. Згідно акту про отримання правової допомоги від 16 червня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] були надані юридичні послуги на суму 10 500 грн. Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2026 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» були задоволені, стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за договором № 150578 від 07.09.2021 року в розмірі 10120,00 грн., з яких: 2000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8120,00 грн. - прострочена заборгованість за процентами; судовий збір в розмірі 2422,40 грн. 06 лютого 2026 року від представника ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» витрат на правову допомогу у розмірі 10 500 (десять тисяч п`ятсот) гривень. Таким чином, в рішенні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2026 року не була вирішена вимога про стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що відповідає п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України. Відповідачем на виконання ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 134 ЦПК України (щодо стадії подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи) було заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу. З наданих доказів вбачається, що адвокатом Пархомчук С.В. надавалася правнича допомога позивачу, на підтвердження чого позивачем надано Договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник позивача надав копію акту про отримання правової допомоги від 16 червня 2025 року, рахунок від 16 червня 2025 року, платіжну інструкцію №3 9418 від 16 червня 2025 року. Згідно акту про отримання правової допомоги від 16 червня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 16 червня 2025 року адвокат Пархомчук С.В. надав юридичні послуги ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до договору про надання правової допомоги від 16 червня 2025 року, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» прийняв ці послуги. Відповідно до п. 5 акту про отримання правової допомоги від 16 червня 2025 року, вартість послуг складає: 10 500 грн. Згідно копії платіжної інструкції №3 9418 від 16 червня 2025 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» сплатило [PERSON] 10 500 грн. за правничу допомогу. Вказане відповідає свободі договору, укладеного між адвокатом та позивачем як клієнтом. Вказаний адвокат як представник позивача підписував та подавав відзив та заяви від імені позивача з додатками, подавав суду заяву відшкодування витрат на правничу допомогу. Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (частина п`ята статті 135 ЦПК України). Наведене у своїй сукупності свідчить про належне виконання позивачем своїх процесуальних обов`язків щодо своєчасності заявлення про витрати на правничу допомогу та надання доказів таких витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що відповідає п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Обов`язок доведення не співмірності витрат на професійну правничу допомогу у відповідності до вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України покладається на сторону, яка заявляє про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика Палата Верховного Суду у п. 53 додаткової постанови від 19.02.2020 року (справа 755/9215/15-ц) зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Враховуючи, що представник позивача подав докази витрат на правову допомогу 18 червня 2025 року, а рішення по справі було ухвалене 29 січня 2026 року, суд вважає, що докази витрат на правову допомогу були подані представником позивача своєчасно і в межах строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України. За таких обставин, оскільки під час розгляду справи, за результатами розгляду якої судом ухвалено рішення про задоволення позову, сторона позивача понесла витрати на професійну правничу допомогу, при цьому докази на підтвердження понесених витрат в сумі 10 500 грн. подано до ухвалення рішення у цій справі з дотриманням встановленого законом порядку, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та ухвалити додаткове рішення про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» витрат на правову допомогу у розмірі 10 500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) гривен.

Outcome: approved