Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

[PERSON] , звернулась до Шевченківського районного суду м. Харкова із заявою в якій просила встановити факт юридичний факт проживання однією сім`єю [PERSON] [INFO] з [PERSON] [INFO] без шлюбу з 2007 року до 25.05.2025. В обґрунтування заяви зазначає, що [PERSON] [INFO] , з 2007 року проживала однією родиною з [PERSON] , [INFO] . Однією родиною Заявник та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] . Заявник та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. [PERSON] помер [INFO] , відповідне підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис 7084 від 04.06.2024. [PERSON] здійснила його поховання, як дружина, розпорядилася речами померлого. Станом на день подання даної Заяви до суду інших рідних осіб у [PERSON] не залишилося. Слід зазначити, що за життя [PERSON] набув у приватну власність однокімнатну квартиру за [ADDRESS] . З метою отримання спадщини, в межах шестимісячного строку, передбаченого ЦК України, 02.09.2024 [PERSON] , через свого представника - адвоката Лазебного Дмитра Володимировича, звернулася до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуменної Л.П. з Заявою про прийняття спадщини. Відповідне підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 78192556 від 02.09.2024 (спадкова справа 72917283). Однак, для отримання спадщини має бути встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] (спадкодавець) однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. В судовому засіданні представник заявника, адвокат Замніус А. Ю., вказав, що заяву підтримує та просить задовольнити з підстав, викладених в заяві. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд, вислухавши заявника, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 03-21086-2019 від 09.04.2019 [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 01.07.2004. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 03-11604-2019 від 25.02.2019 [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 11.07.2017. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.06.2024 [PERSON] помер [INFO] . За померлим [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно, квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом, сформованим за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» № 5005507807022 від 21.10.2025. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що давно знає заявницю, з померлим познайомилась приблизно в 2007 році. Вказала, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як чоловік та дружина. Вони проживали періодично в квартирі [PERSON] , періодично в квартирі заявниці. Вони вкладали гроші в ремонт будинку [PERSON] та квартири [PERSON] . Разом з ними проживали мати заявниці та її діти. Також до заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю долучено квитанцію про оплату послуг, однак в квитанціях не вказаний платник, тому суд не вважає їх доказами спільного проживання. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Спільне проживання [PERSON] з [PERSON] представник заявниці підтверджує показами свідків та квитанціями оплату комунальних послуг. Однак, як вже було зазначено судом, в квитанціях не вказаний платник, тому суд не вважає їх доказами спільного проживання, оскільки не доведено, що саме [PERSON] сплачувала здійснювала платежі. Також, судом був допитаний свідок, однак показаннями свідків за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу за відсутності додаткових доказів. Схожі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 221/4624/20 (провадження № 61-13965св21) та від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2007 року народження до 25.05.2024 матеріали справи не містять. Ураховуючи те, що заявник не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог правові підстави для задоволення заяви встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу відсутні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Судові витрати віднести на рахунок заявника.

Outcome: dismissed