Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення з останнього на її користь додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] , в сумі 97030, 66 гривень. В обгрунтування позову покликається на те, що 22.04.2015 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №559, який розірвано рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29.02.2024 року. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08.08.2022 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO] у розмірі частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 травня 2022 року і до досягнення нею повноліття. Позивачка вказала, що понесла додаткові витрати на утримання дочки, тому половину таких просить стягнути з відповідача. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду суддею Мичка Б.Р. та відкрито провадження у такій, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23.12.2025 року позов задоволено частково. Стягнено з відповідача на користь позивача 45022, 54 грн. додаткових витрат на утримання дитини. В решті позову відмовлено. 13.02.2026 року відповідачем подано до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 16.02.2026 року поновлено відповідачу строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та прийнято заяву до розгляду. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27.02.2026 року скасовано заочне рішення суду від 23.12.2025 року та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала просила звдовольнити. У судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги заперечили вказали, що стороною позивача не надано достатніх та належних доказів на підтвердження понесених додаткових витрат на утримання дружини. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини, батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаної норми закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті тощо). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17 (провадження №61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц (провадження №61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі №521/16268/18 (провадження №61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі №607/12170/20 (провадження №61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню як додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Судовим розглядом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29 лютого 2024 року. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 жовтня 2015 року, виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08.08.2022 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO] у розмірі частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 травня 2022 року і до досягнення нею повноліття. Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно з частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджує, що понесла додаткові витрати на лікування дочки у стоматолога, купівлю одягу та інших засобів для дитини, страхування дитини та понесла витрати на відпочинок дитини на морі. До позовної заяви позивачем долучено квитанції про оплату витрат у розмірі 4730 грн. для купівлі речей для дитини, 4700 грн. купівля одягу для дитини, 1112, 00 грн. купівля одягу для дитини, 2697, 00 грн. купівля речей для догляду за дитиною, 936, 40 грн. купівля речей для догляду за дитиною, 1210, 00 грн. купівля лоферів, кепки та сонцезахисних окулярів для дитини, 6767, 00 грн. купівля одягу, 20, 99 грн. купівля драже, 2668, 70 грн. купівля іграшок, 1148, 98 грн. інші витрати , 855 грн. купівля книг. Як вбачається, загальна вартість витрат для придбання одягу та інших товарів для дитини становить 26846, 07 грн. Суд відмовляє у стягненні вказаних витрат із відповідача на користь позивача, не вважає такі додатковими витратами, вказані витрати є витратами на утримання дитини, тобто аліментами. Вказане узгоджується із позиціями Верховного суду у справі №758/6113/19 (пр. №61-425св23) постанова від 22.03.2023 року у якій суд константував, що витрати позивача на поїздки та відпочинок, придбання одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування та солодощів для дитини не є тими витратами, що викладені особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України. Вказані витрати є витратами на утримання дитини, тобто аліментами. Крім цього, позивачем долучено до матеріалів справи план лікування у стоматолога (а.с.8-9) на суму 26800 грн. Позивачем долучено до матеріалів справи акт виконаних робіт від 16.05.2023 року з якого вбачається, що стоматологом здійснено такі роботи: комфортне очищення 250 грн., дитяча звукова щітка Vega 800 грн., разом 1050 грн. Загальна кількість витрат на стоматологічні послуги надані для дитини становить 27850 грн. Суд відмовляє у стягненні вказаних витрат на користь позивача, оскільки позивачем не надано доказів фактичного понесення таких витрат, квитанцій про їх оплату. Наявність у матеріалах справи плану лікування та акту виконаних робіт не підтверджує факту понесених витрат позивачем, а вказує лише на можливість понесення таких у майбутньому. Відповідно до платіжної інструкції від 20.08.2025 року (а.с.15) вбачається, що [PERSON] здійснила оплату за страхування дитини у розмірі 18196, 00 грн. ПрАТ "Метлайф". Відповідно до платіжної інструкції від 28.07.2024 року (а.с.18) вбачається, що [PERSON] здійснила оплату за страхування дитини у розмірі 17153, 00 грн. ПрАТ "Метлайф". Загальна сума витрат по страхуванні дитини становить 35349 грн. Відповідно до договору на туристичне обслуговування №04 0725 87093 (а.с.47-60) між позивачем та ФОП [PERSON] укладено договір про туристичне обслуговування позивача та її дочки. Щодо витрат пов`язаних з відпочинком дитини, варто зазначити, що з наданих позивачем доказів вбачається, що до вказаних витрат включені витрати, пов`язані з подорожами за кордон, а саме: до Туреччини. Зазначені витрати на подорож понесені внаслідок самостійного рішення позивача (доказів протилежного суду не надано). Між тим, з огляду на вартість такої подорожі, суд дійшов висновку, що для стягнення половини її вартості з відповідача, вони мали бути погодженні з ним попередньо. А тому вказана позовна вимога не підлягає до задоволення. Позивачем долучено до матеріалів справи підтвердження оплати за туристичні послуги (а.с.19-22), однак з таких документів не можливо встановити, що саме такі послуги і у такому розмірі надавались на дитину [PERSON] , та такі не є тими витратами, що викладені особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України. Вказані витрати є витратами на утримання дитини, тобто аліментами, тому у задоволенні вимог про стягнення витрат на туристичні послуги слід відмовити. Суд роз`яснює позивачу, що враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним та може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням встановлених обставин справ, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, суд, не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання дитини, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази понесення таких позивачем.

Outcome: dismissed