Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свій позов мотивувала тим, що вонаперебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований Миргородським міським відділом РАГС Полтавської області 12.10.1985, що засвідчується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . У період шлюбу нею та відповідачем набуте майно за спільні кошти. 29.04.1998 між відповідачем та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом жилого будинку, за адресою: [ADDRESS] , шо складався з незакінченого будівництвом житлового будинку 65% готовності та земельної ділянки розміром 600 кв.м. Даний договір зареєстрований в реєстрі за № 2-1354 Першою Миргородською державною нотаріальною конторою. У подальшому будинок був добудований спільно позивачкою та відповідачем та з 07.12.2002 вона зареєстрована в даному будинку за адресою: [ADDRESS] . 30.08.2024, відповідач, зареєстрував даний житловий будинок в Реєстрі речових прав на нерухоме майно з номером запису про право власності: 56516303. Вищевказаний будинок знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером: 5310900000:50:018:0261 площею 0,0505 га. Усе спільно нажите майно зареєстроване на ім`я відповідача. Оскільки вищевказане спірне майно було набуто сторонами у період перебування у шлюбі, то воно є об`єктом спільної сумісної власності. Просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок садибного типу загальною площею 79 кв.м за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,0505 га з кадастровим номером 5310900000:50:018:0261; визнати за [PERSON] ( [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 01.04.1997 Миргородським МРВ УМВС в Полтавській області) право власності на 1/2 частку житлового будинку садибного типу загальною площею 79 кв.м за адресою: [ADDRESS] , як таке, що набуто у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя; визнати за [PERSON] ( [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 01.04.1997 Миргородським MPВ УМВС в Полтавській області) право власності на 1/2 частку на земельну ділянку з кадастровим номером: 5310900000:50:018:0261 площею 0,0505 га як таку, що набута у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Ухвалою суду від 05.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Позивачка до початку судового розгляду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, зокрема у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, визначає Сімейний кодекс України. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved