Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої повнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з дня подачі до суду позову і до закінчення дочкою навчання, або до досягнення нею 23-річного віку. В обґрунтування позову зазначила, що після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо, до досягнення дитиною повноліття сплачував аліменти за рішенням суду. На тепер донька здобуває вищу освіту на денній формі навчання за контрактом, не має власного доходу, потребує допомоги батьків. Посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітньої доньки, яка навчається, а позивачка не може її утримувати одноособово, просить позов задовольнити. 19 лютого 2026 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачем відзиву на позовну заяву суду не надано. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно з електронним сайтом Луцького міськрайонного суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Як встановлюють ч. 1 та ч. 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Відповідно до копії рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.02.2013 встановлено, що рішенням ухвалено стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Луцька Волинської області, на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дочки [PERSON] - [INFO] , в розмірі 500 гривень, починаючи з 01.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Видано виконавчий лист. (а.с. 10 -12). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.08.2024 вбачається, що позивач після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.6). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого ВДВС у м.Луцьку ЛМУМЮУ вбачається, що сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження становить 89363,02 грн (а.с. 13 15). З договору про навчання у закладі вищої освіти (на умовах надання платної освітньої послуги) від 13.08.2025 вбачається, що [PERSON] з 01.09.2025 року є студенткою факультету Менеджмент денної форми навчання за контрактом Волинського національного університету імені Лесі Українки. Термін навчання 3 роки 10 місяців. Вартість навчання за перший рік становить 38100,0 грн (а.с. 7). З наданих копії квитанцій вбачається, що позивач оплатила вартіть на вчання за один рік в сумі 38100 грн двома платежами по 19050 грн кожен (а.с. 8-9). Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182цього Кодексу. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В той же час ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Також це є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані, зокрема вартість навчання, вартість підручників тощо, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Аналогічні висновки зроблені в Постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021року справа № 308/4214/18. Обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітню доньку сторін, яка навчається, не може бути перекладений винятково на позивачку. Враховуючи ту обставину, що донька сторін навчається на денній формі навчання, факт потреби останньої у матеріальній допомозі є безумовним. Так, необхідність отримання належної освіти позбавляє доньку сторін можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування. Крім того, загальновідомими є обставинами, які не потребують доказування, що [PERSON] повинна харчуватися, існує щоденна потреба у засобах гігієни, одязі, взутті, суд оцінивши майновий і сімейний стан обох батьків, вважає необхідним покласти обов`язок утримання повнолітньої доньки на обох батьків рівною мірою. З перевірених судом відомостей Державного реєстру фізичних осіб платників податків слідує, що відповідач має джерела доходів, суми виплат коливаються від 8241,33 грн до 21006,24 грн. Відповідач наразі проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] НГУ. Враховуючи, що відповідач має працездатний вік, має офіційні джерела доходу, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку доньці, оскільки вона продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, доказів про наявність обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливості надавати таку допомогу, відповідачем суду не надано, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів. Таким чином із матеріалів справи вбачається, відповідач не надав доказів того, що він є непрацездатним та/чи не має можливості сплачувати аліменти. Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи наведене, проаналізувавши зазначені вище обставини у їх сукупності, беручи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з 06.02.2026 і до закінчення навчання [PERSON] , але не довше ніж до 27.01.2031. Суд вважає, що такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам повнолітньої доньки відповідача, яка продовжує навчання, та рівню платоспроможності самого відповідача. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в розмірі 1331,20 грн, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved