Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-07 00:00:00

06.03.2026 до Підгаєцького районного суду Тернопільської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яка скерована для розгляду в силу ч.1 ст.26 ЦПК України на підставі ухвали Тернопільського апеляційного суду від 02.03.2026. Як вбачається із позовної заяви позивачкою у справі є суддя Бережанського районного суду Тернопільської області - Німко Наталія Петрівна, яка просить розірвати шлюб, укладений 06 лютого 1997 року між нею та відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернопільської міської Ради народних депутатів України Тернопільської області; прізвище « [PERSON] » після розірвання шлюбу не змінювати; судові витрати залишити за нею; проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, без її участі, за наявними матеріалами справи; у випадку проведення судом розгляду справи у загальному позовному провадженні, не заперечує і клопоче про заочний розгляд справи. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що, не зважаючи на тривалий час перебування у шлюбі, упродовж їхнього спільного проживання між ними постійно виникали непорозуміння через несумісність характерів, різні погляди на життя, виховання дітей, побут, взаємні права та обов`язки подружжя у шлюбі. На даний час вони фактично втратили почуття взаємної любові та поваги один до одного. Незважаючи на спільне проживання, шлюбні відносини між ними фактично припинені з травня 2025 року, спільного господарства не ведуть, спільних інтересів, обов`язків та прав між ними, як між подружжям, немає. Шлюб носить формальний характер, сім`я фактично перестала існувати. У шлюбі народилося двоє дітей, які на даний момент є повнолітніми. Позивачка вважає, що збереження формального шлюбу фактично суперечить як її інтересам, так і інтересам відповідача, що має істотне значення для них обох. Ухвалою від 10.03.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначене на 10 год. 00 хв. 08 квітня 2026 року (арк.спр.29). 08.04.2026 у судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка в позовній заяві клопотала про проведення розгляду справи без її участі та акцентувала увагу про відсутність заперечень щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не подав, про причини неявки не повідомив,хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштове відправлення, яким відповідачу направлено копію позовної заяви з доданими до неї додатками та копією ухвали суду про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження з повідомленням про виклик, повернулося 24.03.2026 з проставленим підписом в графі «отримано особисто» 19.03.2026. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Ухвалою від 08.04.2026 суд відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановив розглянути цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу на підставі наявних у суду даних чи доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та докази вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони ( [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ) зареєстрували шлюб 06 лютого 1997 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 119. Це підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів 06 лютого 1997 року (арк.спр.4). Після державної реєстрації шлюбу заявниця змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (арк.спр.4, 5). У шлюбі народилося двоє дочок, які на даний час є повнолітніми: - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, видане повторно серії [NUMBER] від 02.08.2025 (арк.спр.11)); - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 13.02.2006 (арк.спр.12)). Позивачка вказує у позовній заяві, що вони з відповідачем проживають за однією адресою, однак спільного господарства не ведуть, шлюбних і сімейних відносин не підтримують, почуття любові та поваги між ними втрачені, спільні інтереси відсутні. На розірванні шлюбу наполягає, оскільки не бажає перебувати у ньому з підстав його формальності та звертає увагу на те, що відмова у розірванні шлюбу матиме ознаки примушення до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Категорично заперечує щодо надання строку для примирення. Крім того, позивачка зазначає, що на пропозицію розірвати шлюб відповідач фактично погодився, однак заперечив (усно) щодо його розірвання у позасудовому порядку (арк.спр.1зв.) Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження /.../ є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позовні вимоги позивачки [PERSON] , суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, якщо має місце стійкий розлад подружніх відносин. Передбачене ч.1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу, за ініціативою цієї сторони. Відповідач у цій справі виклик до суду для участі у розгляді справи по суті проігнорував, відзив на позов не подав, не спростував обставини, викладені позивачкою у позові, часу на примирення не просив, заяв чи клопотань не подавав, хоча про дату та час судового засідання належним чином був повідомлений за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Оскільки позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде певною мірою примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони фактично не підтримують сімейних, подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер і вже фактично перестав існувати, суд переконаний, що його збереження не відповідає інтересам як позивачки, так і відповідача, а його розірвання не суперечить інтересам їхніх дітей, оскільки вони є повнолітніми. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосовувати заходи щодо примирення або відмовляти у задоволенні позову немає підстав. Судові витрати по справі позивачка просить залишити за нею. На підставі ст. ст. 110, 111, 112, 115 СК України,

Outcome: approved