Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

У березні 2026 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що 6 серпня 2019 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Виконкомом Стужицької сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області. Від цього шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Спорів про визначення місця проживання дітей між ними немає. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через їхні різні погляди на нього, за час спільного проживання між ними постійно виникали сварки й відповідач зловживав алкоголем. Також указує, що вони з відповідачем втратили будь-яку повагу один до одного та між ними спільне господарство не ведеться. За твердженнями позивача, фактично сімейним життям вони не проживають разом вже більше 4 років. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, вважає, що заходи до примирення вживати недоцільно. Відтак позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований, 06.08.2019 виконкомом Стужицької сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області за актовим записом №2, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання, призначене до розгляду на 14.04.2026, позивачка [PERSON] не з`явилася, водночас 17.03.2026 до суду надійшла її заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, строк для примирення просить не надавати. Відповідач [PERSON] , у судове засідання, призначене до розгляду на 14.04.2026, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду, не з`явився, водночас 17.03.2026 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечує. Відзив на позов не подав. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка сторін, які були повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив таке. Як убачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.08.2019, 06 серпня 2019 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, про що Виконкомом Стужицької сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області 06.08.2019 складено відповідний актовий запис №02. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] . Від указаного шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.10.2019. Як убачається з позовної заяви та не спростовується відповідачем у справі, сторони спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, позивачка вказує, що фактично кожен живе своїм життям, шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, а подальше спільне життя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Спірні правовідносини регулюються положеннями ст. 51 Конституції України, Сімейного кодексу України, зокрема главою 11. Так, на конституційному рівні встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї ( ч. 1 ст. 51 Конституції України). З наведеними положеннями Основного Закону держави узгоджуються положення частини першої статті 21 Сімейного кодексу України, за змістом яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. До обов`язків дружини та чоловіка належить спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері; дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька; бути відповідальними один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній; спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї (ст. 55 СК України). Водночас, в силу положень ст. 56 СК України дружина та чоловік має право на свободу та особисту недоторканість, зокрема, право припинити шлюбні відносини (частина третя). При цьому примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (частина четверта зазначеної норми). В статті 104 СК України передбачено підстави припинення шлюбу, однією з яких є його розірвання (частина друга). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, який згідно з частиною першою наведеної норми може бути пред`явлений одним із подружжя. В силу положень статті 112 СК України, якою унормовано підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (частина перша). При цьому суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України). Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В ході судового розгляду встановлено, що на день звернення до суду сторони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, позивачка примиритись з відповідачем не бажає. Відповідач, в свою чергу, також не бажає зберегти шлюб. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, суд приходить до переконання, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В позовній заяві [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] понесені нею судові витрати по сплаті судового збору, що підтверджується квитанцією №417від 06.03.2026 в розмірі 1 331,20 грн.

Outcome: approved