Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

02.01.2026р. [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом в якому просила змінити розмір аліментів в сторону збільшення та стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі по 6000,00 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття, а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі в якому у них народилася донька [PERSON] . Після розірвання шлюбу між сторонами, дитина залишилася проживати з матір`ю. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13.03.2017р. стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що на теперішній час сума стягуваних з [PERSON] є недостатньою для матеріального утримання дитини. Вказує, що після введення в країні воєнного стану в зв`язку з військовою агресію рф проти України, інфляційні процеси призвели до того, що витрати на утримання дитини значно зросли, підвищилися ціни на продукти харчування та рівень повсякденних витрат, а також змінився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Зокрема зазначає, що вона сплачує за придбання технічних засобів для організації навчального процесу доньки, забезпечує її відпочинок, оздоровлення та подорожі. Крім того, вік дитини потребує постійного оновлення одягу, взуття та речей першої необхідності. Відтак, позивач вважає, що визначений судовим рішенням розмір аліментів є об`єктивно недостатнім для забезпечення мінімальних потреб дитини. Крім цього, вона, як мати, несе більшу частину витрат на утримання доньки, оскільки відповідач участі в додаткових витратах на дитину в добровільному порядку не приймає, що порушує принцип рівного обов`язку батьків утримувати своїх дітей. Позивач вважає, що [PERSON] повинен розуміти моральне і правове зобов`язання належним чином утримувати їхню спільну доньку. Вказує, що відповідач є здоровою та працездатною людиною і на даний час перебуває за кордоном, а отже його матеріальне становище значно покращилося і він має змогу сплачувати аліменти на утримання доньки в більшій сумі, ніж було присуджено в 2017 році. Ухвалою суду від 05.01.2026р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону громадянином України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , у період з 1 січня 2018 року по день надання інформації із зазначенням відомостей про дату та місце перетину державного кордону України, в`їзд чи виїзд на територію України, а також, у разі наявності, мету перетину державного кордону України. Роз`яснено відповідачу його право на подання відзиву. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, її представник [PERSON] 17.02.2026р. подала до суду письмове клопотання в якому просила розглянути справу за її та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою його проживання. Однак, поштові відправлення були повернуті до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.4, 10 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Абзацом 2 ч.1 ст. 131 ЦПК України визначено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України). Таким чином, аналіз вищевказаних процесуальних норм свідчить про те, що [PERSON] належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи по якій він є стороною, з огляду на володіння судом інформації про зареєстровану адресу його проживання та відсутності від нього повідомлень про зміну даної адреси. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення проти чого представник позивача у своєму клопотанні не заперечувала. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.11.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10.05.2014 р.н. у Струпківській сільській раді Коломийського району, актовий запис № 5 - розірвано. Неповнолітню дитину [PERSON] залишено проживати з матір`ю. Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.03.2017р. стягнено з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання їхньої малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500,00 грн. починаючи стягнення з 02.12.2016 р. і до повноліття дитини. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.01.2019р. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 5500 грн. В решті позову відмовлено. Згідно довідки директора Струпківського ліцею Отинійської селищної ради від 29.09.2025р. №27/01-24, [PERSON] навчається в 5 класі вказаного навчального закладу. Згідно інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали суду, вбачається, що відповідач [PERSON] 23.10.2021р. перетнув державний кордон України через пункт пропуску «Лужанка» і більше до України не повертався. Предметом спору в даній справі є зміна розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сторону збільшення. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22. Разом із тим стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначення розміру аліментів. Так, згідно із частиною першою цієї статті, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст.. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2026р.» установлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, беручи до уваги встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму для дітей віку доньки сторін та неспівмірність розміру аліментів, які стягуються з відповідача, актуальним потребам дитини, а також відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог зі сторони [PERSON] , суд, враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини, Конституції України, СК України, ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», дотримуючись балансу інтересів дитини та матеріальних можливостей батька, вважає за необхідне збільшити розмір аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] до 3500 гривень щомісячно до повноліття дівчини, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, що відповідатиме мінімальному рекомендованому розміру аліментів та буде необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 6000 гривень, як про те просила [PERSON] , суд не вбачає, оскільки позивачем не доведено фінансову можливість [PERSON] сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Щодо судових витрат. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1331,20 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В даній справі представником позивача не було надано суду договору про надання правничої допомоги, опису виконаних нею робіт та їхню вартість, а також не надано доказів оплати наданих послуг позивачем. Таким чином, вказані обставини унеможливлюють перевірку понесених [PERSON] витрат на правничу допомогу, а тому суд не знаходить підстав для їхнього стягнення з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial