Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У вересні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі ТОВ «Діджи Фінанс») Романенко М.Е. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказував, що 13 липня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № 103198743 у електронній формі. За умовами договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 10 000 грн, а відповідач повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. 29 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір факторингу № 11Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 103198743 від 13 липня 2021 року в сумі 40 030 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 30 030 грн. Відповідач не виконала зобов`язання за договором про споживчий кредит № 103198743 від 13 липня 2021 року. Вважаючи себе кредитором за вказаним договором про споживчий кредит, боржником за яким є відповідач, ТОВ «Діджи Фінанс» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит №103198743 від 13 липня 2021 року, укладеним ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в сумі 40 030 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом 30 030 грн; вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1828263 від 29 вересня 2025 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2025 року дану справу передано за підсудністю до Рокитнянського районного суду Київської області. Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 18 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Рокитнянського районного суду Київської області. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі на адресу зареєстрованого її місця проживання, яку було вручено [PERSON] , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Згідно з вимогами частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Клопотань щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до суду не надходило. Стислий виклад позиції інших учасників справи У грудні 2025 року представник [PERSON] адвокат Савчак Я.О. подав відзив на позовну заяву в якому зазначав, що: відповідач визнає позовні вимоги щодо стягнення суми за тілом кредиту 10 000 грн; так, ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 10 000 грн строком на 30 днів до 12 серпня 2021 року; за користування кредитом відповідач сплачує товариству 30 грн процентів, які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; отже відповідно до умов договору відповідач мала повернути 10 030 грн (тіло кредити та проценти за користування кредитом); позивач безпідставно нарахував проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування (після 12 серпня 2021 року); позивачем не надано суду доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до пунктів 2.3.1.1. - 2.3.1.2 договору про споживчий кредит та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених пунктами 2.3.2, 4.1., 4.2. договору про споживчий кредит: пункт 4.1. «позичальник починаючи з дня наступного за останнім днем строку кредитування з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування, за наявності вимоги кредитодавця зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця пеню»; пункт 4.2. «у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за даною спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) має права нараховувати проценти за стандартною ставкою»; в додатку №l «Графік платежів» до кредитного договору вказано, що у випадку зміни будь-яких відомостей, зазначених у графіку розрахунку у зв`язку з частковим погашенням заборгованості та/або продовженням строку повернення кредиту, позичальник доручає товариству самостійно оновити графік розрахунків, шляхом внесення у нього відповідних змін або викладення його у новій редакції та розмістити дані графіку в особистому кабінеті позичальника. Проте, ТОВ «Діджи Фінанс» не надано доказів на підтвердження продовження строку кредитного договору у відповідності до пункту 2.3.1 договору про надання споживчого кредиту, зміни процентної ставки чи оновлення графіку розрахунків, які б передбачали сплату відповідачем процентів у розмірі 30 030 грн як зазначено у позовній заяві; нарахування відсотків за користування кредитом починаючи з 13 серпня 2021 року, тобто після закінчення строку повернення кредиту, встановленого в пункті 1.3 договору про споживчий кредит та в графіку платежів, є безпідставним, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування. позивачем нараховано заборгованість поза межами узгодженого строку кредитування, що є незаконним і необґрунтованим; Щодо витрат на професійну правничу допомогу представник [PERSON] адвокат Савчак Я.О. вказував на те, що позовна заява подана безпосередньо директором ТОВ «Діджи Фінанс». У позовній заяві не зазначено представника позивача в особі будь-якого адвоката, будь-яких документів, що свідчать про будь-яку участь адвоката у формуванні справи, аналізі чи консультації (усної та письмової), в матеріалах справи відсутні. Заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу, на думку представника, є завищеними та неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг. У відзиві представник [PERSON] адвокат Савчак Я.О. просив: прийняти даний відзив до розгляду, врахувати наведені у ньому аргументи та факти під час прийняття рішення у справі, а також долучити до матеріалів справи; позовну заяву ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково, зокрема, в сумі 10 030 грн; судовий збір стягнути в розмірі задоволених вимог від ціни позову грн; зменшити розмір процентів, нарахованих в межах строку кредитування, з урахуванням принців справедливості та розумності; зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 2 000 грн. Представник ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав відповідь на відзив, в якому звертав увагу, що у відзиві на позову заяву не оспорюється: факт укладання між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» кредитодавець чи/або первісний кредитор договору про споживчий кредит № 103198743 від 13 липня 2021 року; факт отримання фінансових послуг від ТОВ «Мілоан» у вигляді надання кредитних коштів за договором про споживчий кредит № 103198743 від 13 липня 2021 року у розмірі 10 000 грн. Щодо розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №103198743 від 13 липня 2021 року представник зазначав наступне. Зокрема, вказував на те, що 13 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № 103198743 у електронній формі. У розділі 1 кредитного договору обумовлений предмет договору, а саме: згідно з пунктом 1.2. договору про споживчий кредит, сума кредиту становить 10 000 грн у валюті: українські гривні. відповідно до пункту 1.3. договору про споживчий кредит, кредит надається строком на 30 днів з 13 липня 2021 року. пунктом 1.4. договору про споживчий кредит визначено, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 12 серпня 2021 року. згідно з пунктом 1.5. договору про споживчий кредит, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 30 грн в грошовому виразі та 4,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у пункті 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 10 030 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в пункті 1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. відповідно до пункту 1.5.1. договору про споживчий кредит, комісія за надання кредиту: 0,00 грн, яка нараховується за ставкою 0,00 відсотків від суми кредиту одноразово; згідно з пунктом 1.5.2. договору про споживчий кредит, проценти за користування кредитом: 30 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. також пунктом 1.6. договору передбачено, що базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. умови та особливості застосовування типу процентної ставки умовами договору визначались окремо у пунктах 2.2., 2.3. згідно з пунктом 3.3.2 договору про споживчий кредит, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені пунктами 1.1.-1.6. та пунктом 2.4. цього договору. відповідно до пункту 2.2.1 договору про споживчий кредит, позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в пунктах 1.5.1.-1.5.2. договору, в термін (дату) вказаний в пункті 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в пункті 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною пунктом 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною пунктом 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених пунктом 2.3 договору. згідно з пунктом 2.2.3. кредитного договору, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена пунктом 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в пункті 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного пунктом 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену пунктом 1.6 договору. Якщо визначена пунктом 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно з пунктом 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно з пунктом 1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою пункті 1.6 та процентною ставкою визначеною пунктом 1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника. згідно пункту 2.3.1.2. договору про споживчий кредит, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6. договору; у випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. згідно з пунктом 7.1. кредитного договору, цей договір, що складається з правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у пункті 2.1 цього договору. Строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої пунктом 1.4. відповідач порушила умови кредитного договору № 103198743 від 13 липня 2021 року, кредит вчасно не повернула, а тому за умовами пункту 2.3.1.2. кредитного договору, відбулася автопролонгація, яка не може перевищувати 60 днів. у відповідності до вищезазначених пунктів кредитного договору розмір відсотків за користування кредитом протягом встановленого умовами договору про споживчий кредит строку, розраховувався за формулами: -у період із 14 липня 2021 року до 12 серпня 2021 року підлягають сплаті проценти у розмірі 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 10 000 (сума кредиту) * 0,0001 (0,01/100) * 30 (днів) = 30,00 грн (пункт 1.5.2 договору про споживчий кредит № 103198743 від 13 липня 2021 року); -у період із 13 серпня 2021 року до 11 жовтня 2021 року підлягають сплаті проценти у розмірі 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 10 000 (сума кредиту) * 0,05 (5,00/100) * 60 (днів) = 30 000 грн (пункти 1.6, 2.3.1.2 кредитного договору № 103198743 від 13 липня 2021 року); на відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5,00% не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами. позивач вважає, що у спірному випадку відбулася автопролонгація, а тому строк кредитування міг бути продовженим на 60 днів (до 11 жовтня 2021 року), а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 30 днів (строк початкового кредитування) + 60 днів продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах). деталізований розрахунок заборгованості (відомість про щоденні нарахування та погашення) за договором про споживчий кредит № 103198743 від 13 липня 2021 року, сформований ТОВ «Мілоан», що міститься у матеріалах справи, являється безпосереднім доказом; у відповідності до змісту деталізованого розрахунку заборгованості (відомість про щоденні нарахування та погашення) за кредитним договором № 103198743 від 13 липня 2021 року відбулася видача коштів, а також останній містить детальний і повний опис сум фінансових зобов`язань, що підлягає погашенню. Крім того, представник позивача також вказував на те, що представником відповідача не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання [PERSON] зобов`язань, у строк визначений договором, та які б спростовували суму заборгованості. Позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, тому позовні вимоги позивача є законними та безперечними, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Посилаючись на зазначене, представник ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. просив позовну заяву ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що 13 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № 103198743 у електронній формі. За умовами договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 10 000 грн, а відповідач повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Пунктами 1.2-1.4 договору про споживчий кредит № 103198743 його сторони погодили, що: сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000 грн; кредит надається строком на 30 днів з 13 липня 2021 року; остаточний термін повернення кредиту 12 серпня 2021 року. Зі змісту пункту 1.6 договору суд встановив стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до підпункту б пункту 2.3.2 договору сторони зафіксували домовленість про зміну умов кредитного договору на умова відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до статті 212 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, і яка(i) полягає(ють) у продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування визначеного згідно з пунктами 1.3, 2.3.1.1 та 12.3.1.2. договору. Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно з платіжним дорученням № 29854754 від 13 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на банківську картку № [NUMBER] [PERSON] кошти за договором про споживчий кредит № 103198743 у сумі 10 000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість за договором про споживчий кредит складає 40 030 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом 30 030 грн. 29 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір факторингу № 11Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 103198743 від 13 липня 2021 року. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша та друга статті 638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частинами першою-четвертою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. За змістом статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 7 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Відповідно до частини другої статі 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У справі, яка розглядається, суд встановив, що: ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №103198743 від 13 липня 2021 року у електронній формі за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора; вказане товариство перерахувало [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] кошти за договором № 103198743 у сумі 10 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 29854754 від 13 липня 2021 року. Частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першої, четвертої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В договорі про споживчий кредит № 103198743 від 13 липня 2021 року сторони погодили строк кредитування 30 днів до 12 серпня 2021 року (пункти 1.3, 1.4 договору). Крім того, умовами договору, зокрема, пунктом 2.3.1.2. передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). У спірних правовідносинах кредитування за укладеним сторонами договором тривав з 13 липня 2021 року до 12 серпня 2021 року (пункти 1.3-1.4 договору) і процентна ставка за цей період на підставі пункту 1.5.2 договору складала 0,01% від залишку кредиту кожного дня. Після закінчення цього строку відповідач продовжував користуватися кредитом, тому на підставі пункту пункт 2.3.1.2 договору строк продовжився і таке продовження не могло перевищувати 60 днів, тобто період пролонгації строку кредитування тривав з 13 липня 2021 року до 11 жовтня 2021 року. В період пролонгації на підставі підпункту б пункту 2.3.2 договору процентна ставка за домовленістю сторін (пункт 1.6 договору) складала 5% від залишку кредиту кожного дня. Надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн та заборгованості за процентами за його користування, нарахованими в межах строку кредитування (з 13 липня 2021 року до 11 жовтня 2021 року) у розмірі 30 030 грн, що у загальному розмірі складає 40 030 грн. Розмір та порядок розрахунку вказаних складових боргу [PERSON] не спростувала. Після 11 жовтня 2021 року строк кредитування припинився, тому з цього моменту кредитор не нараховував проценти за користування кредитом. Позичальник не виконав умови договору про надання споживчого кредиту щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Факт отримання кредитних коштів позичальником товариство підтвердило належними і допустимими доказами. Враховуючи викладене з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 103198743 від 13 липня 2021 року у розмірі 40 030 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом 30 030 грн. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується: договором про надання правової допомоги № 42649746 від 5 травня 2025 року; додатковою угодою № 10319873 до договору від 5 травня 2025 року № 42649746 про надання правової допомоги від 29 липня 2025 року; актом про підтвердження факту надання правничої (правової допомоги) адвокатом (виконання робіт, надання послуг) № 103198743 від 29 липня 2025 року; детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Міньковською А.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості на підставі договору про надання правової допомоги № 42649746 від 5 травня 2025 року та додаткової угоди до нього. У відзиві представник відповідача заперечував проти розміру витрат на професійну правничу допомогу і просив про їх зменшення. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які понесені ТОВ «Діджи Фінанс» під час розгляду справи, суд виходить з такого. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Міньковською А.В. послуг, їх дійсність та необхідність, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір понесених позивачем в цій справі витрат на професійну правничу допомогу до 2 000 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності та необхідності вчинення певних процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved