Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивувала тим, що 18 липня 2025 року о 08.28 год по вул. Немирівське шосе,90 в м.Вінниці [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Hyundai Loniq», д.н.з. [NUMBER] , під час руху здійснив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року в справі №127/22936/25 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цим судовим рішенням було підтверджено факт пошкодження транспортного засобу «Hyundai Loniq», д.н.з. [NUMBER] . Цей автомобіль належить позивачу на праві власності. Діями відповідача позивачу було завдано майнову шкоду в розмірі 351 985,00 грн. Ії розмір визначений відповідно до висновку експерта за результатами проведення транспортно - товарознавчого дослідження від 24 липня 2025 року. У зв`язку з викладеним просила стягнути з [PERSON] на її користь 351 985,00 грн у відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2025 року відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2026 року здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача - адвокат Шиманський В.М. в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. При цьому вказував, що позивач передала цей автомобіль в оренду фірмі, яка надає в прокат транспортні засоби. Остання і надала автомобіль в користування відповідачу. При цьому звертав увагу, що договори оформлені в простій письмовій формі. Відповідач вкотре у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] є власником транспортного засобу «Hyundai Loniq», д.н.з. [NUMBER] . 18 липня 2025 року о 08.28 год по вул. Немирівське шосе, 90 в м.Вінниці [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Hyundai Loniq», д.н.з. [NUMBER] , під час руху здійснив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року в справі №127/22936/25 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 18 липня 2025 року пошкоджений транспортний засіб «Hyundai Loniq», д.н.з. [NUMBER] , був оглянутий експертом, за участі [PERSON] та [PERSON] , на предмет пошкоджень. У відповідності до висновку експерта ПП «ЕНДЦ Експертиза» за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження №81Е-07/2025 від 24 липня 2025 року слідує, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai Loniq», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок пошкоджень завданих від дорожньо-транспортних пригод, станом на дату проведення експертизи складає 351 985,00 грн. При вирішенні даного спору, суд зважає, що між власником пошкодженого транспортного засобу, позивачем у справі, та [PERSON] не існувало договірних правовідносин, відтак положення закону, які врегульовують договірні відносини між сторонами договору в даному випадку застосованими бути не можуть. Наразі слід констатувати наявність між вказаними сторонами деліктних правовідносин. Позивач є власником транспортного засобу, який був пошкоджений в результаті ДТП за участі відповідача, який безпосередньо керував вказаним автомобілем. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.1,2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У відповідності до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Частиною 2 ст. 1166 ЦК України встановлено презумпцію вини завдавача шкоди і обов`язок такого завдавача доводити відсутність своєї вини задля уникнення покладення на нього матеріальної відповідальності. В даному випадку відповідач жодним чином не надав належних доказів із означеного приводу, відтак не спростував презумпцію завдання шкоди майну позивача з його вини. В свою чергу зазначене свідчить про наявність підстав для покладення майнової відповідальності на відповідача в порядку деліктних правовідносин. При цьому встановлення таких підстав для відповідальності саме в порядку делікту усуває необхідність надання оцінки належності чи неналежності договірних відносин між позивачем та фірмою прокату, про які вказував представник позивача, оскільки, як вже зазначено вище, відповідальність відповідача обумовлена не фактом існування будь-яких договорів, а фактом спричинення шкоди майну позивача. У відповідності до висновку експерта ПП «ЕНДЦ Експертиза» за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження №81Е-07/2025 від 24 липня 2025 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai Loniq», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок пошкоджень завданих від дорожньо-транспортних пригод, станом на дату проведення експертизи складає 351 985,00 грн. Згаданий вище висновок є належним й допустимим доказом, який у ході розгляду справи ні у який спосіб не спростовано. Його виконано на замовлення позивача для надання до суду, його виконання дозволено Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» і він відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395 (з наступними змінами її редакції). З огляду на викладене розмір матеріальної шкоди становить 351 985,00 грн, яка і з підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Зважаючи, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 2815,44 ( розмір судового збору визначений з урахуванням понижуючого коефіцієнта). Щодо витрат на проведення експертизи, то суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 ЦПК України). Частинами другою, третьою статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторони (сторона) не надали відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (частина перша статті 103 ЦПК України). Згідно із частинами першою, п`ятою - сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав. Частина перша статті 1 Закону України «Про судову експертизу» визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону). Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: (1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; (2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; (3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; (4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. ЄСПЛ неодноразово вказував, що початок «вирішення спору» щодо своїх «прав та обов`язків цивільного характеру» пов`язується з поданням цивільного позову (рішення від 21 червня 2007 року у справі «Редька проти України» (Redka v. Ukraine), заява № 17788/02, від 10 грудня 2009 року у справі «Васильчук проти України» (Vasilchuk v. Ukraine), заява № 31387/05). Період, коли тривало провадження щодо процесуальних питань, має розглядатись як частина розгляду справи по суті та, відповідно, як частина вирішення спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру (рішення ЄСПЛ від 01 березня 2018 року у справі «Літвінюк проти України» (Litvinyk v. Ukraine), заява № 55109/08). Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права. Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22 листопада 2023 року в справі №712/4126/22. З матеріалів цієї справи слідує, що позивач оплатила вартість експертизи в розмірі 5500,00 грн, висновок підготовлений для подання до суду, експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, вказаний висновок врахований судом при ухвалені рішення, а тому витрати є обґрунтованими, безпосередньо пов`язані із розглядом справи та підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved