Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивачка 18 липня 2024 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Дубівська сільська рада Івано-Франківської області про усунення перешкод в користуванні заїздом та просила зобов`язати [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні громадською дорогою по [ADDRESS] , та демонтувати ворота, що розташовані на даній громадській дорозі (заїзді), посилаючись на те, що вона є співвласником будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19 травня 2009 року, виданого державним нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 1-1298. Зазначене будинковолодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0,0927 га кадастровий номер якої: 262488620:01:002:0195 і яка рішенням Дубівської сільської ради Івано-Франківської області від 25 лютого 2021 року передана їй у власність та 2 квітня 2021 року зареєстрована державним реєстратором як об`єкт права власності. Відповідачка [PERSON] є її сусідкою та їх земельні ділянки межуть. Географічно передана їй у власність земельна ділянка знаходиться за земельною ділянкою відповідачки. Заїзд до її господарства здійснюється громадською дорогою вулицею Степана Качали, ширина якої в різних місцях становить від 3,24 м до 4,00 м. Зазначений громадский заїзд до її господарства передбачений генеральним планом села та будівельним паспортом на належне їй будинковолодіння і проходить між приватизованою земельною ділянкою [PERSON] та земельною ділянкою [PERSON] . Довжина земельної ділянки відповідачки становить 63,0 м і відповідно довжина громадського заїзду, що межує з її земельною ділянкою, також становить 63,0 м. Відповідачка [PERSON] на початку своєї земельної ділянки самовільно перегородила громадську дорогу, яка веде до її господарства, встановивши на ній ворота шириною 4,00 м, що унеможливлює вільне користування громадським заїздом, вважає такий заїзд своїм власним. Отже, відповідачка [PERSON] створює їй перешкоди у користуванні громадським заїздом по [ADDRESS] довжиною 63,0 м та шириною 4,00 м. З цього приводу вона ще в 2021 році зверталася до Цінівського старостинського округу та відповідною комісією було встановлено що земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд як її так і відповідачки [PERSON] приватизовані та в генеральному плані села Цінева вказаний громадський заїзд, який проходить між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] , про що було відображено в акті від 19 листопада 2021 року. Комісія рекомендувала [PERSON] забрати ворота з проїздної частини та встановити частину огорожі по межі своєї приватизованої земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (подвір`я), а також дотримуватися правил добросусідських відносин. На такі рекомендації комісії відповідачка жодним чином не відреагувала. Згодом з цим же питанням вона звернулася до Дубівської сільської ради Івано-Франківської області та комісією, яка виходила на місце, було встановлено, що земельні ділянки для будівнитва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд її та відповідачки [PERSON] приватизовані. В генаральному плані села Цінева вказаний громадський заїзд, який проходить між земельними ділянками для будівництва і обслуговування житлових будинків [PERSON] та [PERSON] . Також встановлено, що на проїздній частині, яка має бути відкрита і не має бути перешкод у її користуванні, встановлені ворота, шириною 4,0 м. Вказані виявлені обставини та факти, комісія відобразила в акті про розгляд її усного звернення від 9 липня 2024 року та рекомендувала: [PERSON] забрати ворота з проїзної частини та встановити частину огорожі по межі своєї приватизованої земельної ділянки для будівнитва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (подвір`я). В разі незгоди у добровільному порядку, відповідно до статті 158 Земельного кодексу України рекомендовано звернутися до суду. На будь-які її зауваження щодо усунення перешкод в користуванні громадським заїздом відповідачка не реагує, не виконує приписів, які регулюють добросусідські відносини, що змушує її звернутися до суду з цим позовом на підставі статей 103-109, 83, 152 Земельного кодексу України. 22 липня 2024 року у справі відкрито провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. 30 серпня 2024 року представник відповідачки [PERSON] адвокат Кушнір І.Р. спрямувала до суду клопотання про надання строку для надання доказів та поновлення відповідачці строку для надання відзиву на позов. 12 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позов. У підготовчому судовому засіданні 13 вересня 2024 року представник відповідачки [PERSON] - адвокат Кушнір І.Р. заявила клопотання про не допуск до участі у справі в якості представника позивачки [PERSON] - адвоката Родікова І.С. Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідачки відмовлено. 18 листопада 2024 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. 19 травня 2025 року представник відповідачки спрямувала до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 11 червня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідачки про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] відмовлено. Ухвалою суду від 29 грудня 2025 року задоволено клопотання представника відповідачки про поновлення строку для подання доказу та долучення його до матеріалів справи. 12 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позов, у якому сторона відповідача вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Обґрунтування відзиву зводиться до того, що матеріалів у справі, які засвідчені належним чином у цій справі, немає (окрім тексту позовної заяви, на якому міститься підпис відмінний від підпису на долученому зображенні паспорту позивачки). У позовній заяві позивачка стверджує, що вона є співвласником будинковолодіння, яке розташоване в [ADDRESS] та підтверджує це копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 травня 2009 року, виданого державним нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 1-1298. Однак засвідчені належним чином копії підтверджуючих документі відсутні в матеріалах справи. Згідно інформації, яка міститься у позовні заяві [PERSON] померла [INFO] , а земельна ділянка площею 0,0927 га кадастровий номер 2624886201:01:002:0195 передана у власність 25 лютого 2021 року та 2 квітня 2021 року зареєстрована державним реєстратором як об`єкт права власності. З цієї інформації вбачається необхідність у встановленні підстав набуття будь-яких прав на земельну ділянку, причини та підстави, законність вчинення нотаріальних дій уповноваженою особою. Оскільки позивачка являється одним із співвласників земельної ділянки вважає, що другий із співвласників має бути допитаний судом в якості свідка з метою встановлення всіх обставин даної справи. Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази зі сторони позивача щодо права власності на вказану земельну ділянку, а надані зображення не можуть вважатися доказами у цій справі. Крім того зазначила, що зі змісту позовної заяви не відомо та не встановлено всіх власників земельної ділянки кадастровий номер 2624886201:01:002:0195, не з`ясовано, ким було встановлено ворота, якою є позиція іншого співвласника [PERSON] , яким чином наявність воріт створює перешкоди у користуванні заїздом. В ході судового засідання позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та стягнути з відповідачки судові витрати по справі. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Родіков І.С. підтримав позицію відповідачки. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Кушнір І.Р. просила у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позов та письмових поясненнях. Представник третьої особи Дубівської сільської ради Івано-Франківської області Глинка П.П. позовні вимоги позивачки підтримує, посилаючись на те, що відповідно до генерального плану села Цінева Калуського району Івано-Франківськаої області, технічної документації приватизованих земельних ділянок позивачки [PERSON] , відповідачки [PERSON] та громадянина [PERSON] по [ADDRESS] наявний громадський заїзд. На заїзді (громадській дорозі загального користування) який веде до земельної ділянки та будинковолодіння [PERSON] встановлено ворота, він особисто був на місці та бачив їх. Після звернення [PERSON] до Цінівського старостинського округу № 4 Комар М.М. було рекомендовано в порядку добросусідських відносин демонтувати ворота або ж за згодою всіх власників земельних ділянок, шляхом укладення відповідного договору продовжити користуватися спірними воротами. Суд, заслухавши сторони, пояснення свідків, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступних висновків. Право на звернення до суду за захистом передбачено статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до положень частини 1 даної статті кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу Україн, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до пунктів «г», «е» частини першої статті 91 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Частиною другою статті 103 Земельного кодексу України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлена можливість захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У свою чергу, статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням його права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Зазначені правові позиції викладені у постанові Верховного суду від 18 вересня 2018 року у справі № 350/1091/16-ц; постанова Верховного Суду від 30 січня 2020 року № 307/510/19. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини першої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 Цивільного процесуального кодексу України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 Цивільного процесуального кодексу України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 Цивільного процесуального кодексу України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому відповіно до частини шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка та її рідний брат [PERSON] є співвласниками земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 262488620:01:002:0195, площею 0,0927 і яка рішенням Дубівської сільської ради Івано-Франківської області від 25 лютого 2021 року передана їм у власність та 2 квітня 2021 року зареєстрована державним реєстратором, як об`єкт права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 252374922, дата, час формування 13 квітня 2021 року, витяг сформовано [PERSON] , Дубівська сільська рада Івано-Франківської області) (а.с. 18). Планом меж земельної ділянки складеним за результатами зйомки (площа земельної ділянки 0,0927); планом меж земельної ділянки складеним за результатами зйомки (власник землі площею 0.1124 [PERSON] ); викопіюванням з генарального плану [ADDRESS] розробленого НДІ «Діпромісто» в 2019 році; схемою виносу в натурі господарських будівель до будівельного паспорта (забудівник [PERSON] (мати позивачки [PERSON] ) підтверджується, що земельна ділянка [PERSON] та [PERSON] межує із земельною ділянкою [PERSON] (а.с. 10, 11, 14, 21). В порядку захисту права власності на земельну ділянку позивачка просила про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання не чинити перешкоди у проїзді до земельної ділянки. Наявність проїзду (земля загального користування) підтверджується викопіюванням з генерального плану [ADDRESS] розробленого НДІ «Діпромісто» в 2019 році (а.с. 14). Відповідно до частини третьої статті 71 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) (стаття 83 Земельного кодексу України). Таким чином, заїзд на якому встановлені ворота по вулиці Степана Качали в селі Цінева є власністю територіальної громади села Цінева, а тому цей заїзд має бути вільний безперешкодного для проїзду і користування ним всіма громадянами. Вимога власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном є негаторним позовом, така вимога заявляється власником, якщо між ним та порушником його прав відсутні договірні відносини, тобто це речово-правовий засіб захисту, вимога усунути порушення не пов`язана з позбавленням права володіння. У розумінні статті 391 Цивільного процесуального кодексу України, власник майна як позивач не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача. Власник має доказати факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном. Особа, яка створює перешкоди як то відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки. Із схеми ширини заїзду по [ADDRESS] , складеної в.о. старости Цінівського старостинського округу № 4 Пасічник І.Н. убачається, що ширина заїзду в різних місцях становить від 3,24 м до 4,00 м. (а.с. 6). Факт існування для позивачки (як співвласника земельної ділянки кадастровий номер 262488620:01:002:0195) перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження земельною ділянкою підтверджується дослідженими у справі доказами. Ці перешкоди полягають у тому, що відповідачка [PERSON] встановила ворота на заїді (який є землею загального користування) без будь-якого договору з позивачкою, тобто відмежувала земельну ділянку від вільного, безперешкодного проїзду до земельної ділянки та будинковолодіння, які належать позивачці [PERSON] та її брату [PERSON] , тобто встановила ворота на не належній їй земельній ділянці. Цей факт підтверджується долученими позивачкою фотографіями із зображенням воріт та земельної ділянки, які були здійснені 15 липня 2024 року, тобто напередодні звернення її до суду із цим позовом (а.с. 7-9); актом розгляду заяви жительки села Цінева [PERSON] від 19 листопада 2021 року (а.с. 12); актом про розгляд звернення жительки села Цінева [PERSON] від 9 липня 2024 року (а.с. 13). При цьому слід зазначити, що відповідачка в судовому засіданні не заперечувала про наявність на землі загального користування воріт, окрім того вказала, що на цій ділянці завжди були ворота скільки вона себе пам`ятає та їх встановлювали ще її батьки, а можливо і дід. Коли старі ворота прийшли в непридатність нею було встановлено металеві ворота, які їй допомагав встановлювати брат позивачки [PERSON] - [PERSON] . Також зазначений вище факт підтверджується показами свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які кожен окремо підтвердили, що на теперішній час на заїзді (землі загального користування), який веде до будинковолодіння та земельної ділянки позивачки [PERSON] встановлені ворота. Окрім того, свідок [PERSON] суду пояснив, що дійсно на заїзді який веде до їх із сестрою [PERSON] земельної ділянки та будинковолодіння були встановлені дерев`яні ворота. Згодом ці ворота потребували ремонту, а тому він на прохання [PERSON] допомагав їй встановити металеві ворота, при цьому його сестра участі у встановленні воріт не приймала. Після приватизації земельних ділянок, [PERSON] почала чинити перешкоди у користуванні заїздом, зокрема не пускала через ворота автомобілі, підйомний кран та іншу техніку, які мали намір заїхати на його земельну ділянку, йому постійно приходиться ходити і відкривати ворота коли потрібно заїхати, що створює певні перешкоди при користуванні заїздом. Свідок [PERSON] додатково суду повідомив, що дійсно він як родич [PERSON] , допомагав останній матеріалами для встановлення воріт. Також йому відомо що [PERSON] допомагав [PERSON] у встановлені воріт (виконував зварювальні роботи). Таким чином, відповідачка не довела, що ворота встановлені саме на її земельній ділянці, як і не надала суду жодного доказу що вони були встановлені із згоди всіх власників сусідніх земельних ділянок, зокрема позивачки, на підставі договору. Щодо індивідуального звернення позивачки (як співвласника будинковолодіння та земельної ділянки) до суду слід зазначити, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (стаття 361 Цивільного кодексу України), а отже має право самостійно звернутися до суду за захистом свого порушеного права відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України. Будь-яких обмежень на право звернення співласника до суду зазначені вище закони не містять, окрім того мова йде про перешкоди у користуванні заїздом, який є громадською дорогою, землею загального користування, а не землею, яка знаходить у її власності та власності її брата [PERSON] , тобто вона діє тільки в своїх інтересах, так як саме їй створені такі перешкоди. Щодо інших заперечень відповідачки та її представника вказаних у відзиві та письмових поясненнях, то вони не спростовують позовні вимоги позивачки, долучені позивачкою до матеріалів справи докази є належними та допустими, окрім того участь представника позивачки [PERSON] - адвоката Родікова І.С. у розгляді цієї справи підтверджено ордером, який міститься в матеріалах справи та договором про надання правничої допомоги б/н від 11 липня 2024 року, який було надано адвокатом Родіковим І.С. в ході судового засідання для ознайомлення. Також суд зауважує, що допит свідка [PERSON] було здійснено у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України, та свідок був присутній у судовому засіданні як слухач тільки один раз коли справа по суті не розглядалася, що підтверджується протоколами судових засвідань, відповідно до яких фіксація розгляду справи здійснюється за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua. Оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачкою всупереч генерального плану села Цінева та технічної документації по приватизації земельних ділянок встановлено ворота на заїзді (громадській дорозі загального користування), в результаті чого позивачка позбавлена можливості безперешкодного проїзду до власної земельної ділянки та будинковолодіння, а отже вимоги позивачки є обгрунтованими та такими, що підляають задоволенню. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані із розгляду справи, покладаються на відповідача. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачкою судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 211 грн 20 коп.

Outcome: approved