Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому, посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов`язань по сплаті коштів за наданий кредит, просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №2001406115601 від 16 вересня 2019 року в розмірі 84 736 грн. 22 коп., з якої: 51 650 грн. 02 коп. заборгованість за кредитом, 33 086 грн. 02 коп. заборгованість за процентами, а також понесені судові витрати в розмірі 2 422 грн. 40 коп. Представник позивача в судове засідання не прибув, в позові просив про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в суді проти задоволення позову заперечив та зазначив, що 30 жовтня 2020 року приблизно о 12 год. 30 хв., перебуваючи вдома за місцем реєстрації, з метою перевірки балансу на рахунках позивач здійснив авторизований вхід в мобільний додаток PUMBonlaine але мобільний застосунок виявився заблокованим, після телефонного дзвінка до служби підтримки ПУМБ, після перевірки особи позивача, мобільний застосунок розблокував. Проте, оператором служби підтримки клієнтів ПУМБ повідомлено, що у системі банку стався технічний збій, а система банку досі працює некоректно. Через тридцять хвилин після розмови з оператором банку на номер телефону позивача з номера [NUMBER] надійшло смс повідомлення, що його банківську картку заблоковано і слід знову пройти авторизацію. Він зателефонував на номер, з якого надійшло смс-повідомлення і співрозмовник представився, як фахівець служби безпеки ПУМБ, назвав персональні дані і запевнив, що під час ліквідації збою у системі банку на моїх рахунках помічена підозріла активність, що і стало причиною їх блокування. Після розмови з нібито фахівцем служби безпеки [PERSON] позивач знову спробував увійти в мобільний застосунок, але йому це не вдалося, після чого він одразу звернувся особисто у відділення АТ «ПУМБ» і там дізнався про здійснені невідомими особами операції з перерахування коштів з кредитного рахунку [NUMBER] в сумі 42 617 грн. на інший рахунок та надалі двома платежами по 25 000 грн. та 17 300 грн. на іншу банківську картку. Також зазначив, що внаслідок допущення банком несанкціонованої транзакції йому завдано шкоду, оскільки відбулося списання кредитних коштів, якими він фактично не користувався, у зв`язку з чим, на його думку, він не повинен нести обов`язок щодо їх повернення. Крім того, вказував, що за фактом зазначених обставин відкрито кримінальне провадження, а також що він звертався до банку з вимогою про відшкодування коштів, однак такі вимоги залишені без задоволення у зв`язку з невстановленням осіб, причетних до вчинення відповідних дій. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, 16 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до АТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №2001406115601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до вказаної заяви, на ім`я відповідача відкрито поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та надано кредитну картку № [NUMBER] , на яку [PERSON] отримав кредитний ліміт в розмірі 30 000 грн. Реальні річна процентна ставка складає 47,88%. Зазначене також підтверджується паспортом споживчого кредиту до вказаної вище заяви. Додатком №2 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб визначено умови надання та обслуговування «Автоматичного овердрафту з фіксованою сумою» та «Автоматичного овердрафту». Факт надання банком позичальнику кредитних грошових коштів відповідно умов кредитного договору та їх користування останнім в період з 16 вересня 2019 року по 01 лютого 2024 року підтверджується випискою по рахунку [PERSON] [NUMBER] . Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту до договору №2001406115601 від 16 вересня 2019 року, кредитний ліміт по картковому рахунку [PERSON] в період з 16 вересня 2019 року по 15 червня 2023 року збільшився до 51 651 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №2001406115601 від 16 вересня 2019 року, заборгованість [PERSON] станом на 01 лютого 2024 року становить 84 736 грн. 22 коп., з якої: 51 650 грн. 02 коп. заборгованість за кредитом, 33 086 грн. 02 коп. заборгованість за процентами. Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитними договорами не виконує, термін сплати коштів порушено. 04 вересня АТ «ПУМБ» на адресу [PERSON] надіслано письмову вимогу (повідомлення) про виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості по кредитному договору №2001406115601 від 16 вересня 2019 року (рахунок IBAN [NUMBER] ) в загальному розмірі 84 736 грн. 22 коп. Відповідно п. 4.2.4 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який є публічною частиною договору, до якого приєднався позивач, підписавши Заяву на приєднання до ДКБО, яка є індивідуальною частиною договору, сторони дійшли згоди, що банк (відповідач) має право змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого кредитного ліміту або закрити кредитний ліміт взагалі за умови інформування клієнта (позивача) шляхом направлення SMS-повідомлення на номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру кредитного ліміту банк повідомляє клієнту новий розмір кредитного ліміту. У разі незгоди клієнта із зміненим розміром кредитного ліміту, клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною кредитного ліміту та/або здійснив першу платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення банку згода клієнта зі зміною умов договору вважається підтвердженою. Відповідно до вказаної умови публічної частини договору сума кредитного ліміту позивача збільшена до 51 651 грн., що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту. Позивач погодився із умовами кредитного договору, адже після отримання кредитної картки, за умовами укладеного з банком договору, здійснював дії щодо її активації, користувався карткою (отримував готівку, сплачував карткою товари та послуги), що підтверджується, як поясненнями позивача та розрахунком відповідача. Та виписками з рахунка позивача. Крім того встановлено, що в червні 2024 року [PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитних договорів нікчемними. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року, яке набрало законної сили (справа №363/3080/24), у задоволенні вказаного вище позову відмовлено. При вирішенні справи судом встановлено та не заперечувалось позивачем в ході розгляду справи те, що фактично позивач проінформував відповідача про необхідність блокування картки вже після того, як з неї були зняті кошти. Суд зазначив, що відповідальність банку за зняття коштів з картки настає лише після її блокування, а до того моменту банк, зважаючи на укладені умови договору та встановлені правила, - не має права обмежувати дії позивача із його карткою, контролювати процедуру зняття готівки з картки, збереження її у позивача. Окремо, слід зазначити про те, що відповідач після належного звернення позивача вжив усіх необхідних заходів, заблокувавши картку. Твердження сторони позивача про бездіяльність працівників банку в частині невжиття заходів щодо блокування картки у випадку зняття готівки понад встановлені ліміти, а також посилання на те, що для нього таке зняття готівки нетипове, а відтак наявні підстави для стягнення з відповідача знятих, на думку позивача, шахрайським способом коштів, судом відкинуто, оскільки, відповідно до закону банк не може обмежувати клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що перебувають на його рахунку, а також сторони мають діяти у відповідності до умов укладеного договору, що відповідачем виконано в повному обсязі. Судом також встановлено той факт, що до моменту повідомлення користувачем (позивачем) банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Інші доводи сторони позивача не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, а навпаки, спростовані стороною відповідача. Згіндно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Згідно зі ст. 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність» для здійснення банківської діяльності банки відкривають та ведуть кореспондентські рахунки у Національному банку України та інших банках в Україні і за її межами, банківські рахунки для фізичних та юридичних осіб у гривнях та іноземній валюті. Банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України. При виконанні розрахункової операції банк зобов`язаний перевірити достовірність та формальну відповідність документа. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги»: 1) автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг; 2) авторизація діяльності - визначена цим Законом процедура допуску до провадження діяльності з надання платіжних послуг, обмежених платіжних послуг, допоміжних послуг, що здійснюється шляхом видачі ліцензії та/або включення до Реєстру платіжної інфраструктури; 3) безготівкові розрахунки - перерахування коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів, а також перерахування надавачами платіжних послуг коштів, внесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів; 4) вразливі платіжні дані - дані (їх сукупність), включаючи індивідуальну облікову інформацію, за допомогою яких можуть вчинятися шахрайські дії; 36) надавач платіжних послуг з обслуговування рахунку - надавач платіжних послуг, у якому відкритий рахунок платника для виконання платіжних операцій; 39) неакцептована платіжна операція - платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди; 44) неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно); 69) помилкова платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини надавача платіжних послуг здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; 82) споживач - фізична особа, яка отримує або має намір отримати платіжну послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю; 85) суб`єкти платіжних операцій - користувачі (платники, отримувачі) та відповідні надавачі платіжних послуг; 87) схема виконання платіжних операцій - єдиний набір правил, стандартів та/або процедур, що розроблені та використовуються для виконання платіжних операцій (у тому числі в платіжній системі) і визначають порядок ініціювання, виконання та завершення платіжних операцій, платіжні інструменти, що використовуються для виконання платіжних операцій, порядок їх емісії та еквайрингу; 90) унікальний ідентифікатор - комбінація цифр або знаків, що надається користувачу надавачем платіжних послуг та дає змогу однозначно ідентифікувати користувача та/або його рахунок для цілей виконання платіжної операції. Відповідно до ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Відповідно до ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» емітент має право: 1) заблокувати електронний платіжний засіб користувача після надходження повідомлення про втрату чи загрозу втрати електронного платіжного засобу або в інших випадках відповідно до умов договору та/або законодавства; 2) розблокувати електронний платіжний засіб, якщо втрата електронного платіжного засобу користувачем не підтвердилася або в інших випадках відповідно до умов договору та/або законодавства; 3) зупинити або припинити право користувача на використання електронного платіжного засобу у разі порушення користувачем умов його використання, визначених договором та/або законодавством. Зупинення або припинення права користувача на використання електронного платіжного засобу не припиняє зобов`язань користувача і емітента, що виникли до зупинення або припинення зазначеного права. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Оцінивши доводи відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини, які виникли на підставі заяви відповідача про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якого відповідачу відкрито рахунок та встановлено кредитний ліміт, яким останній користувався. Разом з тим, заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що списання коштів на суму 42 617 грн. із кредитного рахунку відбулося внаслідок несанкціонованих транзакцій, які він не здійснював. Відтак, кредитні кошти він не використовував, а тому в нього відсутній обов`язок щодо їх повернення і сплати процентів за їх використання. Однак, такі твердження відповідача в суді свого підтвердження не знайшли, які є недоведеним та бездоказовими. Так, відповідачем не наведено жодних конкретних обставин, які б свідчили про механізм, спосіб чи умови несанкціонованого доступу третіх осіб до його рахунку, не зазначено, яким чином відбулося заволодіння його платіжними даними, та не надано жодного належного, допустимого і достатнього доказу на підтвердження факту вчинення саме несанкціонованих операцій та викрадення коштів. У той же час, як вбачається з виписки по рахунку [PERSON] № [NUMBER] , після спірних транзакцій відповідач продовжив користуватися платіжною карткою та кредитними коштами, здійснюючи операції з отримання готівки та оплату товарів і послуг до січня 2023 року. Зазначене свідчить про відсутність об`єктивних перешкод у користуванні рахунком, а також не узгоджується з позицією відповідача про втрату контролю над рахунком. Саме тільки посилання відповідача на перевипуск кредитної карти цих обставин в суді не спростовує. Суд також зазначає, що з наданої виписки по рахунку вбачається факт здійснення переказу між рахунками відповідача на суму 42 617 грн. Водночас, жодних належних, допустимих і достатніх доказів того, що зазначені грошові кошти у подальшому протиправно й усупереч волі відповідача (тобто здійснено несанкціоновані транзакції) перераховано безготівковими грошовими переказами по 25 000 грн. та 17 300 грн. на банківську картку в іншому банку або внаслідок винних діянь банку, відповідачем суду не надано. Більше того, під час розгляду справи встановлено, що відповідач фактично посилається на ті самі обставини, які вже були предметом судового розгляду у справі №363/3080/24 за його позовом до банку про захист прав споживачів. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року, яке набрало законної сили, у вказаній справі встановлено відсутність підстав вважати спірні операції такими, що здійснені з порушенням зобов`язань банком, а доводи відповідача про несанкціоноване списання коштів свого підтвердження в суді не знайшли. Зазначені обставини не підлягають повторному доказуванню у цій справі згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, у справі за участю тих самих сторін. При цьому, в суді при розгляді цієї справи відповідач визнав, що із зазначеним рішенням суду він погоджується та його у встановленому законом порядку не оскаржив. Доводи відповідача про те, що він не повинен нести цивільну відповідальність по поверненню кредитних коштів у зв`язку з тим, що фактично ними не користувався, суд вважає голослівними та безпідставними, оскільки такі доводи жодними належними, допустимими і достатніми доказами не підтверджено, які спростовуються встановленими у справі обставинами. Крім того, суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства на клієнта покладається обов`язок забезпечувати належне зберігання платіжного інструменту та конфіденційної інформації щодо вразливих платіжних даних, які дають можливість ініціювати платіжні операції, а також не допускати доступу до них третіх осіб. Ризик наслідків використання платіжного інструменту, у тому числі здійснення акцептованих платіжних операцій, покладається на клієнта до моменту належного інформування банку та вжиття заходів щодо блокування відповідного платіжного засобу, якщо інше не буде доведено. У даному випадку відповідачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів того, що спірні операції здійснено незалежно від його волі і без можливого впливу з його боку, а також не доведено факту розголошення чи втрати контролю відповідачем над платіжною інформацією (для ідентифікації та аутентифікації електронного платіжного засобу). Посилання відповідача на наявність кримінального провадження саме по собі не є доказом відсутності його зобов`язань перед банком та не звільняє від виконання умов кредитного договору. Отже, суд доходить висновку, що законних підстав для відмови у позові чи звільнення відповідача від цивільно-правової відповідальності за невиконання кредитних зобов`язань по справі не встановлено. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов`язання. Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та наданих суду розрахунків, згідно яких сума заборгованості за кредитом станом 01 лютого складається з: 51 650 грн. 02 коп. заборгованості за кредитом та 33 086 грн. 20 коп. заборгованості за нарахованими процентами, а всього становить 84 736 грн. 22 коп., та сумнівів у суду не викликає, коли доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 2 422 грн. 40 коп., що відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» є мінімальним розміром за подання позову майнового характеру юридичною особою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в силу ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved