Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач - Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії. В обґрунтування позову зазначає, що позивач надає послуги з постачання теплової енергії відповідачам за адресою: [ADDRESS] . В період з 01.10.2013 по 26.03.2019 за вказаною адресою були надані послуги на суму 12 719,96 грн, за період з 27.03.2019 по 30.09.2025 на суму 23 394,35 грн, які відповідачі не оплатили. Також позивачем були нараховані інфляційні втрати, 3% річних на суму боргу та пеня. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за послугу з централізованого опалення за період з 01.10.2013 по 26.03.2019 в сумі 12 719,96 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 208,75 грн, 3% річних 2443,72 грн; стягнути з відповідача [PERSON] за період з 27.03.2019 по 30.09.2025 заборгованість за послугу з централізованого опалення в сумі 23 394,35 грн, інфляційні втрати у розмірі 5 533,22 грн, 3% річних 1591,94 грн, пеня 822,54 грн, плата за абоненетське обслуговування 828,79 грн. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені судом своєчасно і належним чином. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, відповідач [PERSON] також шляхом оголошення на офіційному сайті судової влади. Проте відповідачі повторно не з`явились в судове засідання, про причини неявки не повідомили, будь-яких клопотань не направили. Відзив на позов до суду не надходив. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 06 січня 2026 року позов надійшов до суду. Ухвалою від 26 січня 2026 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлені такі обставини. АТ «Криворізька теплоцентраль» є теплопостачальною організацією у розумінні ст.1 Закону України «Про теплопостачання» та постачає теплову енергію населенню м. Кривого Рогу. [PERSON] , [INFO] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . відповідач [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою до 26.03.2019 року. Для оплати за надані позивачем комунальні послуги відкрито особовий рахунок [NUMBER] . За вказаною адресою позивачем регулярно та відповідно до тарифів надавалися комунальні послуги з постачання теплової енергії, однак споживачі оплату за надані послуги належним чином та в повному обсязі не здійснювали, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до наданих позивачем розрахунків за період з 01 жовтня 2013 року по 26 березня 2019 року за послугу з постачання теплової енергії нараховано 14 937,21 грн, споживачами сплачено 182,00 грн. З урахуванням часткової оплати та проведених перерахунків, заборгованість становить 12 719,96 грн. За період з 27 березня 2019 року по 30 вересня 2025 року нараховано 25 436,25 грн, споживачами оплат не здійснено. З урахуванням проведених перерахунків та компенсацій, заборгованість становить 23 394,35 грн. У зв`язку з невиконанням споживачами обов`язку по оплаті за отримані комунальні послуги, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат на заборгованість, що виникла з жовтня 2013 року, період розрахунку з грудня 2013 року по січень 2022 року та з січня 2024 по листопад 2025, у розмірі 10 208,75 грн. Також нараховано 3% річних у розмірі 2 443,72 грн за період з 01.12.2039 по 23.02.2022 та з 30.12.2023 по 15.11.2025, на заборгованість, що виникла з жовтня 2013 року. За період з 01.11.2021 по 30.09.2025 позивачем здійснювалось нарахування плати за абонентське обслуговування, оплати відповідачами не вносились, заборгованість складає 828,79 грн. У зв`язку з невиконанням споживачем обов`язку по оплаті за отримані комунальні послуги, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат на заборгованість, що виникла з березня 2019 року, період розрахунку з травня 2019 року по січень 2022 року та з січня 2024 по листопад 2025, у розмірі 5 533,22 грн. Також нараховано 3% річних у розмірі 1591,94 грн за період з 01.05.2019 по 23.02.2022 та з 30.12.2023 по 15.11.2025, на заборгованість, що виникла з березня 2019 року. Пеня за період з 30.12.2023 по 15.11.2025 нарахована в розмірі 822,54 грн. Розмір заборгованості відповідачами не спростовано. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з належного виконання споживачами зобов`язань з оплати наданих послуг. Як видно з матеріалів справи, між позивачем та відповідачкою виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила), які діяли станом на дату виникнення спірних правовідносин. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил (що діяли на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно з пунктом 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Виходячи з п.12, 21 Правил №630 нарахування оплати за послуги централізованого опалення квартири не залежало від кількості зареєстрованих осіб в квартирі, а визначається відповідно до розміру опалювальної площі. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 2004 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.19 вказаного Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», 2004 встановлено було обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі послуги з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1. ст. 1 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні із споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч.3 ст.9 вказаного Закону). Встановлено, що договір про надання комунальних послуг між відповідачами та позивачем не укладався, однак факт відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений в Постанові ВСУ від 20.04.2016 по справі 6-2951цс15. Таким чином споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачем не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Відповідно до змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», внесених Законом України №1060-ІХ від 03.12.2020 (набрав чинності 01.05.2021), плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Після опублікування позивачем 01.10.2021 Типового індивідуального договору про надання послугу з постачання теплової енергії та відсутності заперечень споживачів щодо обрання такої моделі договірних відносин, з 01.11.2021 вважається, що такий договір укладено між позивачем і відповідачами. Тому з листопада 2021 року позивачем здійснено нарахування плати за абонентське обслуговування. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що позивач свої обов`язки з постачання теплової енергії виконував, доводи позивача щодо розміру заборгованості нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними, суд вважає доведеним факт утворення заборгованості з оплати за надані послуги позивачем за адресою: [ADDRESS] , яка за період з 01.10.2013 по 26.03.2019 підлягає стягненню солідарно з відповідачів [PERSON] і [PERSON] , за період з 27.03.2019 по 30.09.2025 з відповідача [PERSON] . Крім того, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідачів солідарно та окремо з відповідача [PERSON] на свою користь інфляційних втрат, 3% річних за відповідні періоди, та надав розрахунки. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Пунктом 45 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. У зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] обов`язку з оплати комунальних послуг позивачем здійснено нарахування пені за період з 30.12.2023 по 15.11.2025 в розмірі 822,54 грн. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, враховуючи, що відповідачі відзиву на позов та доказів на його підтвердження суду не надали, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Виходячи з того, що вимоги позивача підлягають задоволенню судом, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору в розмірі 3028,00 грн підлягають стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved