Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Кудіна А.В., звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №010/21350/82/1442392 від 11.11.2022р. в розмірі 21 517,93 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 11.11.2022р. між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та відповідачем був укладений договір про комплексне банківське обслуговування №010/21350/82/1442392, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі у вигляді кредитного ліміту в розмірі 10 000 грн. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість в розмірі 21 517,93 грн. 24.07.2025р. між позивачем та АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» був укладений договір факторингу №114/2-79, на підставі якого право вимоги до відповідача перейшло до позивача на загальну суму боргу 21 517,93 грн. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. 26.02.2026р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Разом з тим, в позовній заяві представник позивача просив розгляд справи здійснювати у відсутність представника та, у випадку неявки в судове засідання відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідач не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом доставки судової повістки про виклик до суду на мобільний номер телефону відповідача, зазначений у позовній заяві (доставлена 26.02.2026р.) та шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 11.11.2022р. між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та [PERSON] був укладений договір №010/21350/82/1442392, відповідно до умов якого відповідачу було надано послугу споживчого кредитування рахунку на придбання товарів, шляхом зарахування коштів кредиту на картковий рахунок позичальника у межах кредитного ліміту, а відповідач, в сою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору. На підтвердження факту укладення вказаного договору до позовної заяви долучено наступні докази: додаток до Заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди № CMDPI-2283059 від 26.07.2022 Заява про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» №010/21350/82/1442392 від 11.11.2022р.; додаток 1 до Заяви №010/21350/82/1442392 від 11.11.2022р.; паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка» від 11.11.2022р.; розписка про отримання картки від 11.11.2022р. Зазначені документи підписані 11.11.2022р. відповідачем [PERSON] особисто /а.с. 9-13/. Відповідно до вищевказаної Заяви №010/21350/82/1442392 від 11.11.2022р., відповідач підтвердив те, що він ознайомлений з чинною редакцією Правил та Тарифів Банку та ведення та обслуговування Карткових рахунків фізичних осіб. Крім того, підписанням цієї заяви клієнт підтвердив, що до відносин сторін за цією заявою застосовуються всі положення Правил, в тому числі Розділів 2, 6 Правил так само як би текст Правил був би власноруч підписаний Клієнтом. Згідно до Заяви №010/21350/82/1442392 від 11.11.2022р. та додатку 1 до Заяви №010/21350/82/1442392 від 11.11.2022р., між сторонами були визначені умови кредитування: кредитний ліміт наданий Клієнту на дату початку кредитування становить 10 000 грн. та встановлюється строком на 48 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитною лінією у розмірі 45% річних. Дата щомісячного платежу до 20 числа, розмір щомісячного платежу становить 5% від суми заборгованості. Сума щомісячного платежу становить 1 267,19 грн., в тому числі: 500 грн. погашення суми кредиту; 382,19 грн. проценти за користування кредитом; 315,0 грн. комісія за знаття готівки. Розмір страхового платежу становить 0,7 % від суми заборгованості на початок місяця (мінімальний 15 грн.). Неустойка 1% від суми простроченого щомісячного платежу (мінімально 50 грн.). Реальна річна процентна ставка становить 54,19%. Загальна вартість кредиту 331 675 грн. Вказані умови також продубльовано в паспорті споживчого кредиту. Як вбачається з виписки по рахунку [PERSON] за період з 11.11.2022р. по 29.07.2025р., останній користування кредитними коштами та частково здійснював погашення заборгованості по кредиту. Однак станом на 29.07.2025р. відповідач має заборгованість перед кредитором в розмірі 21 517,93 грн., з яких: 15 000 грн. заборгованість за дозволеним овердрафтом; 6 517,93 грн. заборгованість за недозволеним овердрафтом. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості за №010/21350/82/1442392 від 11.11.2022р. /а.с. 22-23/. 24.07.2025р. між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу №114/2-79 (далі Договір факторингу) та Додаткова угода до нього №2 /а.с. 25-29, 31/, згідно умов якого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» відступило ТОВ «ФК» ЄАПБ» право грошової вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, що зазначені в Реєстрі Боржників у редакції Додатку 3 до додаткової угоди №2 від 14.01.2026р. до Договору Відступлення Права Вимоги №114/2-79 від 24.07.2025р., в тому числі і право вимоги до [PERSON] за Договором №010/21350/82/1442392 від 11.11.2022р. на загальну суму заборгованості 21 517,93 грн. /а.с. 32/. Як вбачається із долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором №010/21350/82/1442392 від 11.11.2022р. за період з 29.07.2025р. по 31.12.2025р. відповідач має заборгованість в загальній сумі 21 517,93 грн. /а.с. 24/. При цьому варто зауважити, що новий кредитор не здійснював жодних нарахувань за договором №010/21350/82/1442392 від 11.11.2022р. з моменту укладання договору факторингу №114/2-79 від 24.07.2025. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором кредиту в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та відповідачем був укладений Договір №010/21350/82/1442392, який підписаний відповідачем власноруч. На підставі такого договору відповідачем були отримані кредитні кошти, які останній зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробив цього. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі №010/21350/82/1442392 від 11.11.2022р., однак, в порушення умов договору, відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 31.12.2025р. за ним обчислюється заборгованість в загальній сумі 21 517,93 грн. Оскілки відповідач, в порушення умов Договору №010/21350/82/1442392 від 11.11.2022р., отримані та використані ним кошти не повернув в порядку та у строки, передбачені договором, і після відступлення права грошової вимоги не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2662,40грн. /а.с. 1/. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідача необхідно відшкодувати витрати, пов`язані з оплатою судового збору. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved