Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 22.12.1994 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у Петрівській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 14. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Сімейне життя між ними не склалось, через різні характери та погляди на подружнє життя. Не підтримують шлюбних відносин, шлюб існує тільки формально. Надалі перебувати у шлюбі не бажає, примирення не можливе, збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Просить постановити рішення, яким шлюб мiж нею та відповідачем розірвати та залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON] ». У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак 26.03.2026 року до суду подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та просив розглядати справу без його участі (а.с. 14). 10.03.2026 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що 22.12.1994 року сторони зареєстрували шлюб у Петрівській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 14, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.12.1994 року (а.с. 2). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Сторони мають різні характери та погляди на життя, різні інтереси. Шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач просила залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі наведеного, відповідно до ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved