Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі позивач), діючи через свого представника Оболонкову Ю.В., звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №15.05.2025-100002496 від 15 травня 2025 року у розмірі 18 035 грн. 00 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредиту розмірі 5 500 грн. на 217 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1% на день. Також сторонами було погоджено сплату відповідачем комісій за надання кредиту в розмірі 270 грн. 00 коп. та за обслуговування по 270 грн. 00 коп. у кожному з двох чергових періодів. Крім того передбачено сплату неустойки у розмірі 45 грн. 00 коп. за кожен день невиконання / неналежного виконання зобов`язань за договором. У подальшому відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 18 035 грн. 00 коп., з яких: тіло кредиту 5 500 грн. 00 коп., проценти 8 300 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту 495 грн. 00 коп., додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості 990 грн. 00 коп., неустойка 2 750 грн. 00 коп., що й підлягає стягненню на користь позивача. Представник позивача, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. При цьому у позовній заяві міститься її клопотання про розгляд справи без її участі та про відсутність заперечень проти розгляду справи без участі відповідача з постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча викликався до суду належним чином, зокрема як шляхом надіслання повістки про виклик за адресою його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, так і шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади України. За таких обставин, відповідно до пункту 4 частини сьомої статті 128, статті 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду. При цьому останній заяв по суті справи та про розгляд справи без його участі до суду не подав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, при цьому останній заяв по суті справи та про розгляд справи без його участі до суду не подав. Заяви та клопотання учасників справи Інших заяв та клопотань від представника позивача та відповідача та його представника не надходило. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 20 січня 2026 року судом відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у справі, при цьому роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов та заперечення, а позивачу, у разі подання відповідачем відзиву, право подати відповідь на відзив, а також визначено необхідні для вчинення вказаних дій строки. У зв`язку з розглядом справи у порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, те, що відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, у судове засідання не з`явилися, заяви про розгляд справи без їх участі та відзиву на позов не подали, беручи до уваги позицію представника позивача, суд ухвалив здійснити розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами з постановленням заочного рішення. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 15 травня 2025 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №15.05.2025-100002496, відповідно до якого позивач надав відповідачу на 217 днів кредит у розмірі 3 000 грн. 00 коп. (а.с. 15-20). Вказаний договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора Е227 (а.с. 20) та шляхом обміну електронними повідомленнями, що передбачено положеннями статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також узгоджується з висновками Верховного Суду, які містяться у постанові, винесеній 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Сторонами вказаного кредитного договору було погоджено денну процентну ставку за кредитом у розмірі 1% за кожен день строку користування кредитом протягом перших трьох чергових періодів, тобто до 15 серпня 2025 року та у розмірі 0,5% за кожен день протягом наступних періодів кредитування, а також погоджено сплату відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 270 грн. 00 коп. та комісії за обслуговування кредиту, яка нараховується двічі по 270 грн. 00 коп. (пункти 3-9, а.с. 19-20). Крім того, пунктом 17 договору було передбачено, що у разі невиконання /неналежного виконання кожного окремого зобов`язання стягується неустойка у розмірі 45 грн. за кожен день. (а.с. 19-20). Згідно пункту 4 договору відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, комісію та неустойку до 17 грудня 2025 року (а.с. 19). 24 травня 2025 року між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір до кредитного договору №15.05.2025-100002496, яким передбачено збільшення суми кредиту, що мав бути наданий, до 5 500 грн. 00 коп., сплату відповідачем додаткової комісії за надання кредиту в розмірі 225 грн. 00 коп., сплату додаткової комісії за обслуговування кредиту в розмірі 495 грн. 00 коп. та збільшення неустойки до 82 грн. 50 коп. (а.с. 22-23). Як вбачається, позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором №15.05.2025-100002496, надавши кредитні кошти у сумі 3 000 грн. 00 коп. 15 травня 2025 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції до платіжної інструкції (а.с. 30). Водночас, в матеріалах справи відсутні докази надання позивачем відповідачу додатково кредитних коштів у сумі 2 500 грн. 00 коп. на виконання додаткового договору, укладеного 24 травня 2025 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач отримав лише 3 000 грн. 00 коп. на виконання кредитного договору №15.05.2025-100002496. Як вбачається, незважаючи на визначені договором порядок та строки повернення кредиту відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, згідно розрахунку, у відповідача перед позивачем станом на 05 січня 2026 року виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 18 035 грн. 00 коп., з яких: тіло кредиту 5 500 грн. 00 коп., проценти 8 300 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту 495 грн. 00 коп., додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості 990 грн. 00 коп., неустойка 2 750 грн. 00 коп.(а.с. 31-33). Як вказувалося вище, доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 500 грн. 00 коп. не підтверджуються дослідженими судом доказами, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту лише в розмірі 3 000 грн. 00 коп. Оцінюючи доводи представника позивача щодо нарахованих відповідачу комісій за надання та обслуговування кредиту в розмірі 495 грн. 00 коп. та 990 грн. 00 коп. відповідно суд зазначає наступне. Так, пунктом 8 кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, а саме відповіді позичальника, а також пунктом 1.4 відповіді позичальника про прийняття пропозиції на укладення додаткового договору, дійсно передбачено сплату відповідачем на користь позивача комісій, пов`язаних з надання кредиту та за обслуговування кредиту в розмірі вказаному в договорі. У рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року, винесеного у справі №7-рп/2013, вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12 травня 1991 року, далі Закон України №1023-XII передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Частиною першою статті 18 Закону України №1023-XII передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України №1023-XII умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно частини п`ятої статті 18 Закону України №1023-XII якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до частини сьомої статті 18 Закону України №1023-XII положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Як вбачається, сплата зазначеної комісії згідно кредитного договору №1394-1427 фактично передбачена за укладення кредитного договору та надання кредитних коштів тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним. Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, винесеного у справі №756/8840/17. Згідно статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. За таких обставин суд приходить до висновку про незаконність нарахування та стягнення з відповідача комісії, пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 495 грн. 00 коп. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача комісій за обслуговування в загальному розмірі 990 грн. 00 коп. суд зазначає наступне. Частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VII (далі Закон України №1734-VII) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно частини другої статті 11 Закону України №1734-VII у разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Частиною п`ятою статті 12 Закону України №1734-VII передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно висновку Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Матеріали справи не містять доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням відповідачем кредиту, за які останньому нараховувалися відповідні комісії. У зв`язку з цим відповідні положення зазначеного договору щодо нарахування відповідачу комісій є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому вимоги про стягнення даних комісій є необґрунтованими. Стосовно нарахованої позивачем неустойки у розмірі 2 750 грн. 00 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь за порушення останнім своїх зобов`язань суд зазначає наступне. Так, пунктом 9.1 кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, дійсно передбачено, що у разі несплати кредиту та/або процентів та/або комісії у встановлені договором строки сума зобов`язань з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою і до відповідача може бути застосована неустойка згідно пункту 7.6 договору. При цьому пунктом 7.6 договору визначено, що розмір неустойки встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною оферти. Згідно пункту 17 заявки відповідача розмір неустойки становить 45 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання, розмір якої було збільшено додатковим договором до 82 грн. 50 коп. за кожен день (а.с. 23). Відповідач дійсно порушив свої зобов`язання щодо повернення позивачу отриманих кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом та комісії за надання кредиту, що сам відповідач визнає. Водночас, пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, на території України було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та продовжує діяти на даний час. У зв`язку з викладеним відповідач на період дії в Україні воєнного стану звільняється від сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі 2 7500 грн. 00 коп. і вказана неустойка має бути списана кредитодавцем. Відповідно доводи останнього про стягнення з відповідача зазначеної неустойки є необґрунтованими. Вирішуючи питання щодо процентів за користування кредитом, які відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за користування кредитним коштами в сумі 3 000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне. Так, відповідач отримав кредит на 217 днів зі сплатою процентів у період з 15 травня по 15 серпня 2025 року в розмірі 1% за кожен день та у період з 16 серпня по 17 грудня 2025 року в розмірі 0,5% за кожен день користування кредитними коштами. Отже, за період за 15 травня по 15 серпня 2025 року протягом перших 93 днів користування кредитними коштами відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 93% (93 х 1%) від тіла кредиту, а за період з 16 серпня по 17 грудня 2025 року, протягом наступних 124 днів, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 62% (124 х 0,5%) від тіла кредиту, а загалом 155% (93% + 62%). Відповідно протягом 217 днів користування кредитними коштами відповідач зобов`язаний сплатити в якості процентів 4 650 грн. 00 коп. (3 000 грн. 00 коп. х 155%). Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належний йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки в ході судового розгляду встановлено,що позивач надав відповідачу на виконання кредитного договору №15.05.2025-100002496 від 15 травня 2025 року кредитні коштів в розмірі 3 000 грн. 00 коп.,а відповідач отримав кредит у вказаному розмірі, але належним чином свої обов`язки за договором не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 000 грн. 00 коп. та за процентами у розмірі 4 650 грн. 00 коп., а загалом у розмірі 7 650 грн. 00 коп. (3 000 грн. 00 коп. + 4 650 грн. 00 коп.), суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково та стягнення зазначеної заборгованості з відповідача на користь позивача. При цьому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісій та неустойки і процентів у більшому розмірі, необхідно відмовити у зв`язку з необґрунтованістю даних позовних вимог. Судові витрати Позивачем здійснено судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 662 грн. 40 коп. (а.с. 36), при цьому відповідачем судові витрати не здійснювалися. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, у розмірі 1 129 грн. 32 коп. (7 650 грн. 00 коп. х 2 662 грн. 40 коп. / 18 035 грн. 00 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial