Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

25.02.2026 [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що вона зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира була набута нею у власність на підставі Договору купівлі продажу від 28.08.1995, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Мельничук І.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 1-7985. 28.08.1995 Білоцерківським МБТІ було зареєстровано право власності на вказану квартиру на її ім`я у реєстровій книзі № 113 за № 12862. У 2025 році вона вирішила зареєструвати своє право власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на майно, але при зверненні до державного реєстратора виявився недолік документа, а саме: нотаріусом при посвідченні документа було допущено технічну помилку у тексті договору (на початку, де вказано місце і дата його укладення, а також у посвідчу вальному написі нотаріуса, що міститься на звороті договору) не повністю зазначено рік укладення договору, замість «тисяча дев`ятсот дев`яносто п`ятого року» вказано лише «тисяча дев`ятсот дев`яносто двадцять восьме серпня». Після цього вона звернулася до КП КОР «Київське обласне БТІ» та отримала відповідь, у якій зазначено, що за нею зареєстроване право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі продажу від 28.08.1995. Однак, навіть така відповідь не дає підстав для реєстрації права власності у державному реєстрі. У подальшому вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про внесення витравлення до договору, однак вирішити вказане питання виявилося неможливим. Тому просила у судовому порядку встановити факт, що Договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Мельничук І.М., зареєстрований у реєстрі за № 1-7985, було укладено 28 серпня 1995 року. 27.02.2026 судом постановлено ухвалу, якою заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 27.03.2026 09:30 та залучено у справі заінтересовану особу - Білоцерківську міську раду Київської області. Заявниця - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримує у повному обсязі. Заінтересована особа - Білоцерківська міська рада Київської області представника у судове засідання не направила, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради за наявними матеріалами у справі на розсуд суду. Заінтересована особа - Київський обласний державний нотаріальний архів представника у судове засідання не направив, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, письмові пояснення та заяви з процесуальних питань до суду не подав. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, при вирішенні заяви виходить з наступного. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Встановлено, що заявниця - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована та проживає з 02.09.1995 за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією паспорта Серії [NUMBER] , виданого МВ № 1 МУ ГУ МВС України у Київській області 25.09.1997, Витягом з реєстру Білоцерківської територіальної громади від 14.01.2026 за № 2026/000627999. З копії Договору купівлі продажу квартири, що посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Мельничук І.М. та зареєстрований у реєстрі за № 1-7985 та довідки «КП КОР «Київське обласне БТІ» від 31.10.2025 за № БЦ 5121/1 вбачається, що [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] . Зі змісту вказаного Договору купівлі продажу квартири вбачається, що на початку, де вказано місце і дата його укладення, а також у посвідчувальному написі нотаріуса, що міститься на звороті договору, не повністю зазначено рік укладення договору, а саме: зазначено рік - «тисяча дев`ятсот дев`яносто двадцять восьме серпня». При цьому, на звороті Договору купівлі продажу квартири міститься Реєстровий напис, згідно якого Білоцерківським МБТІ 28 серпня 1995 року було зареєстровано право власності за [PERSON] на вказану квартиру у реєстровій книзі № 113, реєстровий № 12862, що узгоджується з довідкою «КП КОР «Київське обласне БТІ» від 31.10.2025 за № БЦ 5121/1, згідно якої вказане право було зареєстроване на підставі договору купівлі продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори від 28 серпня 1995 року за № 1-7985. Отже, суд дійшов висновку, що Договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Мельничук І.М., зареєстрований у реєстрі за № 1-7985, було укладено саме 28 серпня 1995 року. 11.02.2026 [PERSON] звернулася до Київського обласного державного нотаріального архіву із заявою про внесення виправлення до вказаного Договору купівлі продажу квартири та листом № 175/01-17 від 16.02.2026 останній повідомив, що виправлення технічної помилки застерігаються нотаріусом, який вчинив нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням підпису і печатки на такому застереженні, а Архів є лише зберігачем документів, до якого не входить внесення будь яких змін та/або виправлень у передані на зберігання документів. 20.02.2026 [PERSON] звернулася до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори із заявою про внесення виправлення до вказаного Договору купівлі продажу квартири та листом № 404/01-16 від 20.02.2026 нотаріальна контора повідомила про неможливість внесення виправлення помилки у даті посвідчення договору, оскільки нотаріальні справи по 2000 рік були передані до нотаріального архіву, а державний нотаріус Мельничук Ірина Митрофанівна на даний момент не здійснює нотаріальну діяльність. У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 за № 1952-IV (зі змінами та доповненнями) та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2015 року за № 1127, відомості про право власності на майно вносяться до Державного реєстру речових прав на майно на підставі документів, що підтверджують набуття права власності, зокрема, договору купівлі продажу. Згідно із п.6.16 Розділу VI Правил ведення нотаріального діловодства, у разі виявлення нотаріусом у тексті нотаріального документа, який створений ним у результаті вчинення нотаріальної дії, технічної помилки, яка не змінює змісту документа та не впливає на права особи(іб), щодо якої(их) було вчинено нотаріальну дію (описка, друкарська або граматична помилка), нотаріус може виправити таку помилку. Виправлення технічної помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. У даному випадку, заявницею доведено викладені у заяві обставини, та доведено, що встановлення вказаного факту має для неї юридичне значення, адже необхідний для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту, а організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, враховуючи, що встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved