Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

19.02.2026 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8698451 від 17.02.2022 у розмірі 15 009,00 грн. В обґрунтування позову посилалися на те, що 17.02.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено кредитний договір № 8698451. На підставі кредитного договору ТОВ «МІЛОАН» надало позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцеві кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, визначені договором. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 25.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено Договір факторингу № 25-07/2024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 8698451 від 17.02.2022. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за кредитним договором № 8698451 від 17.02.2022. Оскільки заборгованість за договором відповідачем не погашена, проценти за користування кредитними коштами не погашені, загальний розмір заборгованості за зазначеним вище кредитним договором становить 15 009,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 15 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 9,00 грн. Посилаючись на викладене, просили суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 8698451 від 17.02.2022 у розмірі 15 009,00 грн, а також понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн і витрати на правову допомогу розміром 9 000,00 грн. Судом проведені такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 20.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи у судове засідання (а.с. 74 75). Представник позивача у судове засідання не прибув, в позовній заяві зазначав, що просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, а проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 8). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином згідно з ч. 1 ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-порталі Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик, яке здійснене 23.02.2026, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 82). Причини неявки в судове засідання відповідач не повідомив, відзив на позов не подав. Враховуючи, що відповідач, будучі належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився до суду, не повідомив про причини неявки, не подав відзиву на позовну заяву, судом за згодою представника позивача, висловленою у позовній заяві, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів (із занесенням до протоколу судового засідання) відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 17.02.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 8698451 (індивідуальна частина), відповідно до якого Товариство надало позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 15 000,00 грн, строком на 90 днів з 17.02.2022 (строк кредитування), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцеві кредит, сплатити проценти за користування кредитом у встановлений термін (дата платежу) 18.05.2022, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та умовах та строки, визначені Договором (п. 1.1 1.4 Договору) (а.с. 42 47). Згідно з п. 1.5.1 Договору комісія за надання кредиту становить 0,00 грн. Проценти за користування кредитом становлять 45,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 Договору). Проценти за користування протягом поточного періоду 45 000,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3 Договору). На підставі п.п. 6.1 6.2 Договору укладення цього Договору здійснюється в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Підписання даного договору відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього договору. Також до договору додано Паспорт споживчого кредиту № 8698451 (а.с. 51), анкету-заяву на кредит № 8698451 (а.с. 60) та Графік платежів (а.с. 57). ТОВ «МІЛОАН» виконав зобов`язання за Договором, надавши позичальнику кредитні кошти відповідно до кредитного договору № 8698451 від 17.02.2022 в сумі 15 000,00 грн (а.с. 49). 25.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено Договір факторингу № 25-07/2024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату права вимоги до боржників, а фактор ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» приймає право вимоги до боржників, що належить клієнту ТОВ «МІЛОАН», і стає новим кредитором за договором про споживчий кредит, в тому числі і за кредитним договором № 8698451 від 17.02.2022 (а.с. 14 29). На виконання Договору факторингу № № 25-07/2024 від 25.07.2024 між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та ТОВ «МІЛОАН» складено Акти прийому-передачі Реєстру Боржників (для друку та в електронному вигляді). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 25.07.2024 до Договору факторингу № 25-07/2024 від 25.07.2024, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 8698451 від 17.02.2022 в розмірі 15 009,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 15 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 9,00 грн (а.с. 38 40), 41. З поданих позивачем розрахунків заборгованості за вищевказаним кредитним договором випливає, що загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 15 009,00 грн (а.с. 22, 23). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено: «Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом». Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів (відомостей) на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять і відповідач не надав. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Відповідачем наведений позивачем розрахунок заборгованості не спростовано. Ураховуючи те, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого кредитодавцем виконані, натомість позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, при цьому позивач на підставі Договору факторингу набув право грошової вимоги до боржника, зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У позовній заяві представник позивача просив також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази: договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, укладеного між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС»; прайс-лист із зазначенням виду та вартості послуг; заявку на надання юридичної допомоги № 631 від 01.01.2026; витяг з Акту № 27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 розміром 9 000,00 грн, з яких: надання усної консультації з вивченням документів кількістю 2 год. вартістю 3 000 грн, складання позовної заяви 2 год. вартістю 6 000,00 грн (а.с. 56 57). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Разом з тим, виходячи з обставин справи, з огляду на зміст позову, предмет спору в цій справі, який не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, і те, що такі справи є типовими та масовими, суд вважає, що зазначений розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи та пропорційним до предмету позову. Послуги адвоката, викладені у акті прийому-передачі виконаних робіт, на переконання суду, охоплюються послугою, яка полягає у підготовці позовної заяви, тому стягнення окремо їх вартості з відповідача є необґрунтованим. Таким чином, виходячи з виконаних адвокатом послуг, розміру позовних вимог, складності справи, яка є типовою, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу розміром 2 000,00 грн, який суд вважає обґрунтованим та співмірним зі складністю справи. Також відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 2 662,20 грн (а.с. 1, 2). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved