Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Представником позивача ТОВ «ФК «Аксіліум-Фінанс» через систему «Електронний суд» до Деснянського районного суду міста Києва подано позовну заяву до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між [PERSON] та АТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір № CL-175871, за умовами якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 08.11.2023 заборгованість за кредитним договором складала 181601,30 грн., з яких строкова заборгованість за тілом кредиту - 42751,94 грн., прострочена заборгованість за тілом кредиту - 27735,55 грн., строкова заборгованість за відсотками - 10669,17 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 100444,64 грн. За період з 09.11.2023 по 31.05.2025 на суму заборгованості, відповідно до умов кредитного договору нараховано відсотки за користування кредитом, зокрема станом на 31.05.2025 - 152365,00 грн. Всього сума нарахованих відсотків за наведений вище період становить 152365,00 грн. Загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 333 966,30 грн. Крім того, 08.11.2023 у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» на підставі договору факторингу. 12.12.2024 рішенням № 12/12/24-1 учасника ТзОВ «ФК «Марин-Фінанс» змінено найменування товариства на ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс». З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 333966,30 грн., а також сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., у зв`язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.07.2025 відкрито загальне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.11.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна заява, в якій представник позивача просить проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.03.2019 між АТ «Кредобанк» та відповідачкою [PERSON] укладений кредитний договір № CL-175871, умовами якого передбачено надання позичальнику кредиту на таких умовах: сума кредиту 93740,00 грн.; дата видачі кредиту - 11.03.2019 (датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворенням строкової заборгованості по позичковому рахунку) з наступним переказом кредитних коштів в сумі та на цілі, що вказані у пункті 2.4 Кредитного договору); строк (термін) кредитування - 60 місяців терміном до 08.03.2024. У пунктах 2.4-2.7 кредитного договору від 11.03.2019 № CL-175871 зазначено про доручення позичальника Банкові здійснити переказ кредитних коштів на поточні потреби із зазначення реквізитів поточного та транзитного рахунків. Згідно пунктів 2.10, 2.11 кредитного договору від 11.03.2019 № CL-175871, за видачу кредиту, одноразово - 0 грн, сплачується в день видачі кредиту; за відкриття поточного рахунку та випуск банківської платіжної картки - 200 грн, в день укладення договору про відкриття позичальнику поточного рахунку (безготівковим переказом з поточного рахунку клієнта відкритого в банку). Додатковими умовами (у тому числі необхідність укладання договорів з третіми особами) є: відкриття поточного рахунку - позичальник зобов`язаний укласти з банком договір поточного рахунку та оплатити відкриття рахунку; випуск банківської платіжної картки - позичальник зобов`язаний оплатити випуск, отримати та активувати банківську платіжну картку (надалі - БПК). Згідно пункту 3.1 кредитного договору від 11.03.2019 № CL-175871, кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника, яке міститься у п. 2.4 кредитного договору. Відповідно до пунктом 4.1 кредитного договору від 11.03.2019 № CL-175871, за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 52,99 % річних. Відповідно до пунктом 4.4 кредитного договору від 11.03.2019 № CL-175871, загальні витрати позивальника по кредиту за цим Кредитним договором становлять 178387,59 грн. Відповідно до пунктом 4.5 кредитного договору від 11.03.2019 № CL-175871, реальна річна процентна ставка 67,92% річних. Відповідно до пунктом 4.6 кредитного договору від 11.03.2019 № CL-175871, загальна вартість кредиту для позичальника за цим Кредитним договором становить 272127,59 грн. Відповідно до пунктом 6.1 кредитного договору від 11.03.2019 № CL-175871, позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до Графіку платежів, що є додатком № 1 до кредитного договору. Всього зобов`язалася здійснити 60 щомісячних платежів по 4534,00 грн кожного останнього числа відповідного місяця (пункт 6.2 Договору). Як вказано позивачем у позові, 08.11.2023 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами, відповідно до умов якого АТ «Кредобанк» відступив ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № CL-175871. Згідно із додатком №1 до договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08.11.2023 до ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № CL-175871 від 11.03.2019 в розмірі 181601,30 грн. 12.12.2024 рішенням №12/12/24-1 учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Марин-Фінанс» змінено найменування з ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Аксіліум-Фінанс». Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або Відповідно до вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно пунктів 4.1., 4.2 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 52,99%. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. За період з 09.11.2023 по 31.05.2025 на суму заборгованості, відповідно до умов Кредитного договору нараховано відсотки за користування кредитом, зокрема станом на 31.05.2025 - 152365 грн. Всього сума нарахованих відсотків за наведений вище період становить 152365 грн. Загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 333 966,30 грн. Відповідно до досудової вимоги ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора від 31.01.2024, відповідачку повідомлено про необхідність усунути порушення умов кредитного договору та погасити прострочену заборгованість в розмірі простроченого боргу протягом 30 календарних днів з моменту отримання даної вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання вимоги, а у випадку невиконання даної вимоги у визначений строк достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і не сплачені проценти за користування кредитом, комісії у розмірі 181601,30 грн. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. ст. 626, 628, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Позивач зазначає, що 11.03.2019 відповідачка [PERSON] підписала анкету-заяву № CL-175871 на отримання готівкового кредиту. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Відповідно дост. ст. 76, 79 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80, ч.1 ст.81, ст. 89 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Слід зазначити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19). Разом з тим, позивачем не надано до суду первинної виписки з карткового рахунку відкритого на ім`я відповідачки, з якої можна було б встановити факт виконання банком договору щодо надання коштів та користування відповідачкою кредитними коштами, а також наявність у неї заборгованості за кредитом. Крім того, даний розрахунок складається лише з підсумкової суми заборгованості станом на 31.05.2025. У розрахунку не розписано ані дату та розміри нарахування відсотків, а ні дату та розмір сплачення заборгованості відповідачем (а.с.35). Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано суду докази на виконання кредитором вимог п. 3.1 кредитного договору. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. Відтак, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ФК «Аксіліум-Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, у відповідності до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати необхідно покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed