Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Представник ТзОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" Усенко М.І. звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь товариства заборгованість за кредитним договором №2914870 від 12.09.2020 року в розмірі 21620,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 12.09.2020 року ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] уклали кредитний договір №2914870. За умовами вказаного кредитного договору позичальник [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 7750,00 грн. на умовах визначених договором, зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені договором. 21.04.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №ККАУ-21042021, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором №2914870 від 12.09.2020 року. Оскільки, відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитом станом на дату подання позову її заборгованість по кредиту становить 21620,00 грн., з яких: 7750,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 13870,00 грн. заборгованість по відсотках. Вказану суму боргу та судові витрати позивач просить стягнути з відповідачки в судовому порядку. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач відзиву на позовну заяву не подавала. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами, направлялися на адресу відповідача за зареєстрованим місцем її проживання, у відповідності до приписів ЦПК України, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими, востаннє з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Також відповідач повідомлялася про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року в справі № 910/1730/22 визначено, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 12.09.2020 року ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №2914870, за умовами якого відповідачка отримала у кредит грошові кошти у розмірі 7750,00 грн. (п.1.3 кредитного договору) зі строком кредитування 30 днів (п.1.4 кредитного договору), який складається зі: зниженої процентної ставки 1,31% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту зазначеного в п.1.4 договору (без пролонгації), якщо в цей строку споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартної процентної ставки, яка становить 1,90 % в день від суми кредиту, та застосовується: у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в п.п. 1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки; та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього договору; та у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України (п.1.5.1-1.5.2 кредитного договору). Відповідно до п.2.1 кредитного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти № [NUMBER] . Сума кредиту перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору (п.2.2 кредитного договору). Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п.3.1 договору). Відповідачка підписала кредитний договір одноразовим ідентифікатором «А265639» 12.09.2020 року, що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.35). Загальна вартість кредиту складає 10842,00 грн., що вбачається із Додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту №2914870 від 12.09.2020 року - Графік платежів, який був також підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора відповідачки «А265639» (а.с.34). Відповідачка також ознайомилася з інформацією, яка міститься в Паспорті споживчого кредиту, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який також підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А265639» (а.с.36-39). Згідно листа ТОВ ФК «Вей фор пей» №5732-ВП від 18.07.2025 року відповідно до договору на переказ коштів №ВП-200417-1 від 20.04.2017 року, укладеного між товариством та ТОВ «Авентус Україна», 12.09.2020 року було здійснено переказ коштів в сумі 7750,00 грн. на карту № [NUMBER] , номер транзакції 10672701 (а.с.40). 21.04.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №ККАУ-2104021, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором №2914870 від 12.09.2020 року (а.с. 52-60). Згідно копії витягу з реєстру боржників за договором відступлення прав вимоги №ККАУ-21042021 від 21.04.2021, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 21620,00 грн. (а.с.61). 12.08.2026 року відповідачці було надіслано досудову вимогу на погашення кредитної заборгованості (а.с.64). Усупереч умовам кредитного договору відповідачка не виконала своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила в жодного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно з ч.1 та ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 5 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.7, ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) в п. 95-108, щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки наданим у справі доказам у їх сукупності, встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору та наявність заборгованості за ним, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7750,00 грн. Щодо стягнення відсотків слід зазначити наступне. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №2914870 від 12.09.2020 року, вбачається, що сума нарахованих відсотків становить 17670,00 грн (а.с.42-51). Відповідно до умов договору, строк дії договору укладеного між сторонами становить 30 днів, тобто з 12.09.2020 року по 11.10.2020 року (пункт 1.4 договору). Пунктом 1.5.1 договору передбачено: знижену процентну ставку 1,33% в день від суми кредиту, яка застосовується у межах строку надання кредиту зазначеного в п.1.4 договору (без пролонгації), якщо в цей строку споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів , що слідують за датою закінчення такого строку; та стандартну процентну ставку, яка становить 1,90 % в день від суми кредиту, та застосовується: у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в пп. 1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки; та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього договору; та у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України (п.1.5.1-1.5.2 кредитного договору). Крім того згідно п. 3.1 договору, сторони погодили, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». З урахуванням вищезазначеного, судом встановлено, що з 12.09.2020 року по 11.10.2020 року розмір відсотків за користування кредитом становить 3092,25 грн (7750,00 грн. х 1,33% х 30 днів) в межах строку кредитування. Доказів досягнення домовленості сторін про продовження строк дії договору, матеріали справи не містять. Виходячи з викладеного з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти в сумі 3092,25 грн. Проценти нараховані після 11.10.2020 року стягненню не підлягають. Таким чином з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №2914870 від 12.09.2020 у розмірі 10842,25 грн, з яких: 7750,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3092,25 грн. заборгованість по відсотках. Враховуючи вищенаведене, позов підлягає частковому задоволенню. Розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1214,81 грн. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві стороні пропорційно розміру задоволених вимог (пункт 3 частина 2 стаття 141 ЦПК України). Враховуючи, що позов задоволено частково, судові витрати на правничу допомогу, понесені позивачем в суді покладаються на відповідачку пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 4011,93 грн.

Outcome: partial