Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача, Львівської міської ради, в якому просить визнати укладеним між відповідачем і нею договір оренди землі (земельної ділянки площею 0,0035 га з кадастровим номером № 4610136800:01:010:0076, що розташована в [ADDRESS] ) строком на 10 років з моменту набрання законної сили рішенням суду у справі в редакції, зазначеній у прохальній частині позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 02.11.2015р. між нею як Орендарем і Львівською міською радою як Орендодавцем був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого позивачу була передана в оренду строком на 10 років до 01.10.2025р. земельну ділянку площею 0,0035 га в [ADDRESS] . Відповідно до умов договору оренди землі від 02.11.2015р. позивач звернулась до відповідача із заявою про поновлення строку дії цього договору і до такої заяви було додано проект додаткової угоди та інші необхідні документи. У відповідь на таку заяву про поновлення строку дії договору оренди землі позивач отримала 01.08.2025р. від відповідача лист про неможливість вирішення звернення, однак такий лист адресований іншій особі: ТОВ «ДК Дальта» і у змісті такого листа йшлося про звернення з іншим номером ніж звернення позивача. В подальшому позивач своєю заявою повідомила відповідача про таке помилкове надіслання їй відповідачем листа-відповіді, адресованого ТОВ «ДК Дальта» та нерозгляд її заяви про поновлення строку дії договору оренди землі. Лише 11.10.2025р. позивач отримала від відповідача лист-відповідь про неможливість розгляду її звернення у зв`язку з неподанням відповідного плану земельної ділянки масштабу 1:500 в 2 примірниках. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 09.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 23.12.2025р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що право власності на будівлю під літ.«Б», що знаходиться на земельній ділянці на [ADDRESS] було набуте на підставі рішення Сихівського районного суду м.Львова від 17.05.2012р. у справі №1319/2103/2012, яке було скасоване рішенням апеляційного суду Львівської області від 12.09.2013р. і в такому рішення суду апеляційної інстанції встановлені обставини про самочинну реконструкції будівлі павільйону як МАФу в об`єкт нерухомості. Також відповідач зазначає, що згідно містобудівельних обмежень та сервітутів щодо користування земельною ділянкою зареєстрованого у СЕД Львівської міської ради за №2401- вих-57931 від 29.07.2020, виданих управлінням архітектури та урбаністики, відповідно до детального плану території, затвердженого ухвалою ЛМР від 26.12.2019 №6138 відповідна земельна ділянка знаходиться в межах функціональної зони ТР-2 і проектним планом в складі детального плану території передбачено ліквідацію об`єкта нерухомості, а на зазначеній земельній ділянці проектовано вулиці та проїзди в межах червоних ліній. Крім того, відповідач в заперечення позовних вимог зазначив, що до компетенції Львівської міської ради належить вирішення питань щодо розпорядження землями комунальної власності і право користування земельною ділянкою комунальної власності виникає за наявності рішення компетентного органу, а оскільки рішення відповідача щодо продовження строку дії договору оренди землі від 02.11.2015р. відсутнє, то суд не повноважний перебирати на себе функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта. Відповідач вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту прав, а розгляд заяви позивача про поновлення строку дії договору із сформованою позицією про неможливість розгляду звернення позивача відповідає вимогам законодавства і встановленій процедурі, оскільки позивачем не було додано до заяви плану земельної ділянки. Ухвалою суду від 18.02.2026 р. закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до судового розгляду. Представник позивача, адвокат Семиренко П.Я., в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив суд задоволити такий позов. У вступному слові представник позивача зазначив стисло виклав обставини і обгрунтування змісту та підстав позову [PERSON] , надав суду пояснення, аналогічні позовні заяві та додатково зазначив, що позивач по теперішній час сплачує орендну плату за користування спірною земельною ділянкою. Представник відповідача, Пилип`як Х.І., в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] . У вступному слові представник відповідача виклала зміст і підстави заперечень відповідача проти позову та надала пояснення, аналогічні відзиву на позовну заяву. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1 3 ст. 89 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, між орендодавцем - Львівською міською радою та орендарем - [PERSON] 02.11.2015р. був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до п.п. 1, 2 якого позивачу було передано в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0035 га з кадастровим № 4610136800:01:010:0076 за адресою: [ADDRESS] (далі спірна ділянка) для обслуговування приміщення павільйону. На спірній земельній ділянці частково знаходиться об`єкт нерухомого майна споруда, про що зазначено в п.3 договору оренди землі від 02.11.2015р., а також така споруда відображена на плані земельної ділянки та кадастровому плані земельної ділянки, які є додатками до зазначеного договору оренди землі. Право власності на частково розміщений на спірній земельній ділянці об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення павільйону, позначене літ.«Б», загальною площею 46,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] позивач набула на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (павільйону) від 11.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафраном Р.І. і зареєстрованим в реєстрі за №2163. Зазначений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (павільйону) від 11.07.2012 року є дійсним і чинним по теперішній час, що не заперечили представники сторін у справі. Судом встановлено, що право власності позивача на нежитлове приміщення павільйон, літ.«Б» площею 46,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] було зареєстроване 12.07.2012р. Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а право оренди спірної земельної ділянки було зареєстроване за позивачем 24.11.2015р. державним реєстратором Корнєєвою Є.Ю. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копією витягу про державну реєстрацію прав №34806750 від 12.07.2012р. та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №48302055 від 24.11.2015р. Згідно з умовами п.8 договору оренди землі від 02.11.2015р. договір укладено на 10 (десять) років до 01 жовтня 2025 року (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. З матеріалів справи вбачається, що позивач 30.06.2025 року звернулась до відповідача із заявою, в якій просила поновити строк оренди земельної ділянки на [ADDRESS] площею 0,0035 га, кадастровий номер 4610136800:01:010:0076 для обслуговування приміщення павільйону. Зазначена заява [PERSON] була прийнята управлінням адміністрування послуг департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради із описом прийнятих документів, в якому вказаний реєстраційний номер такого звернення - №3-Б-10645/АП-2403 від 30.06.2025р. та зазначений наступний перелік документів: заява на ім`я Львівського міського голови, план земельної ділянки масштабу 1:500, кадастровий план земельної ділянки, нотаріально засвідчені у поточному році копії документів, що посвідчують право власності на об`єкти нерухомого майна та документів, на підставі яких зареєстроване право власності, копія технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна, лист територіального органу ДПС України (інформація) про нараховані і сплачені суми за користування земельною ділянкою із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки, населеного пункту, сумами сплати та заборгованості за 2 роки, що передують поданню заяви, копію паспорта громадянина України, копія документа про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, проект додаткової угоди в 2 примірниках. В подальшому, 23.07.2025р. позивач надіслала на адресу відповідача заяву, до якої додала кадастровий план земельної ділянки к. № 4610136800:01:010:0076, складений ПП «Леополіс Клуб» та план земельної ділянки масштабу 1:500 із зазначеними межами ділянки, виконаний ліцензійною спеціалізованою землевпорядною організацією ПП «Леополіс Клуб», погоджений з управлінням архітектури та урбаністики департаменту містобудування (2 примірники), зазначивши в заяві про те, що такі кадастровий план і план земельної ділянки були відсутні в неї на час подання заяви про поновлення строку договору оренди землі. Така заява позивача від 23.07.2025р. з доданими кадастровим планом і планом земельної ділянки були отримані відповідачем 25.07.2025р., що підтвержується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення в цінний лист, накладної № 7903300093529 та роздруківою з веб-сайту «Укрпошта» трекінгу №7903300093529. На підставі наявного в матеріалах справи копії листа Управління земельних ресурсів Львівської міської ради від 25.07.2025р. №2403-вих-108753 судом встановлено, що 01.08.2025 року позивач отримала на свою адресу: [ADDRESS] зазначений лист, однак із змісту такого листа вбачається, що цей лист адресований на ім`я ТзОВ «ДК Дальта», а не позивачу, [PERSON] , а також в цьому листі повідомляється про неможливість вирішення звернення від 01.07.2025р. №2-13184-С-2403, тобто іншого звернення, а не звернення позивача №3-Б-10645/АП-2403 від 30.06.2025р. У зв`язку з отриманням позивачем такого листа Управління земельних ресурсів Львівської міської ради від 25.07.2025р. №2403-вих-108753, який був адресований іншій особі, позивач 07.08.2025р. надіслала відповідачу заяву, якою повідомила відповідача про отримання нею такого листа, адресованого іншій особі - ТзОВ «ДК Дальта», а не їй, а також повідомила про неотримання нею відповіді щодо результату розгляду її звернення №3-Б-10645/АП-2403 від 30.06.2025р. Зазначену заяву позивача від 07.08.2025р. відповідач отримав 11.08.2025р., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 07.08.2025р. (рекомендований лист 7905202691593) та роздруківою з веб-сайту «Укрпошта» трекінгу № 7905202691593. Судом встановлено, що відповіді на таку заяву позивача від 07.08.2025р. відповідач не надав. 11.10.2025р. позивач отримала лист-відповідь Управління земельних ресурсів Львівської міської ради від 25.07.2025р. 2403-вих-108761, в якій відповідач повідомив позивача про розгляд її звернення від 30.06.2025 №3-Б-10645/АП-2403 і в такому листі зазначено про неможливість вирішення такого звернення позивача з причин неподання плану земельної ділянки масштабу 1:500 із зазначеними межами ділянки і вирахуваною загальною площею, виготовленого юридичною особою, в складі якого працює не менше 2 сертифікованих інженерів-землевпорядників або ФОП, які є сертифікованими інженерами-землувпорядниками (2 примірники). Факт отримання позивачем листа-відповіді Управління земельних ресурсів Львівської міської ради від 25.07.2025р. 2403-вих-108761 лише 11.10.2025р. підтверджується копіями конверту з №R067014182052 та роздруківою з веб-сайту «Укрпошта» трекінгу № R067014182052. При цьому, відповідач, стверджуючи про відповідність вимогам законодавства і встановленій процедурі, його дій щодо розгляду звернення позивача і подаючи суду копію листа-відповіді Управління земельних ресурсів Львівської міської ради від 25.07.2025р. 2403-вих-108761, не надав суду доказів щодо надсилання позивачу цього листа в строк, інший ніж про це зазначив позивач 08.10.2025р. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Земельного Кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та інших нормативно-правових актів. Позивач звернулася до суду з позовом про визнання укладеним між відповідачем і нею договору оренди земельної ділянки на підставі ч.ч. 1-5 ст 33 Закону України «Про оренду землі». Питання застосування ст.33 Закону України «Про оренду землі» неодноразово були предметом розгляду Верховного Суду, яким сформовані висновки щодо застосування цієї норми права і усталена практика Верховного Суду щодо розгляду цієї категорії спорів (постанови від 31.08.2021р. у справі № 903/1030/19, від 23.11.2023р. у справі №906/1314/21, від 01.10.2025р. у справі №904/3193/24, від 02.12.2025р. у справі №910/1235/22 ). Договір оренди земельної ділянки між позивачем і відповідачем був укладений 02.11.2015р. і діяв до 01.10.2025р. 16.01.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» №340-ІХ, яким ст. 33 Закону України «Про оренду землі», яка регламентувала порядок поновлення договорів оренди, було викладено у новій редакції. Також Розділ IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» доповнено абзацами третім і четвертим такого змісту: «Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України. Правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення". В п.п. 6.16, 6.20-6.25 постанови Верховного Суду від 23.11.2023р. у справі №906/1314/21 зазначено, що Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" істотно змінив редакцію статті 33 Закону «Про оренду землі», яка тепер стосується лише переважного права орендаря (частини перша-п`ята статті 33 Закону «Про оренду землі»). Поновлення ж договору (частина шоста попередньої редакції статті 33) тепер регулюється статтею 126-1 ЗК. Набрання чинності відповідними законодавчими змінами означає, що вимога про укладення додаткового договору (угоди) в порядку поновлення договору не є належною, адже стаття 126-1 ЗК передбачає для процедури поновлення інший механізм, за якого правочин щодо поновлення не укладається взагалі (натомість договір вважається поновленим, якщо жодна із сторін не заявила до реєстру про виключення відомостей про поновлення). Разом з тим, як вже вказано вище, умова про поновлення договору взагалі не може встановлюватися в договорі оренди землі щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, визначених частиною першою статті 126-1 ЗК України. Тобто, поновлення договорів оренди земель державної та комунальної власності в процедурі, зазначеній в статті 126-1 ЗК України, за загальним правилом заборонено. З наведеного вбачається, що зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 розділу Перехідних положень Закону «Про оренду землі» базується саме на положеннях стаття 126-1 ЗК України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах. Натомість укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною першою статті 33 Закону «Про оренду землі» у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 05.12.2019 № 340-IX, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору. Тому поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 Розділу Перехідні положення Закону «Про оренду землі» та поняття "поновлення договору оренди", яке містилось у Законі «Про оренду землі «у попередній редакції, є змістовно різними. Відповідно до правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги не є застосовними положення абзацу 4 Розділу Перехідні положення Закону України "Про оренду землі". Натомість за загальним правилом дії законів у часі застосуванню підлягає стаття 33 Закону «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше положення законодавства не містять. З матеріалів справи вбачається, що на час виникнення спірних правовідносин з укладення договору оренди земельної ділянки від 02.11.2015р. на новий строк, звернення позивача до відповідача із заявою від 30.06.2025 №3-Б-10645/АП-2403 про поновлення строку дії договору діяла нова редакція Закону України «Про оренду землі» із внесеними змінами, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.33 Закону України «Про оренду землі" в редакції із змінами, внесеними Законом України № 340-IX від 05.12.2019р. Ч.ч.1-3 ст.33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції діючій на час існування спірних правовідносин з укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк) передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору. Зважаючи на встановлені судом обставини даної справи суд приходить до висновку, що позивач як орендар спірної земельної ділянки реалізовуючи своє переважне право на укладення договору на новий строк дотрималась вимог ст.33 Закону України «Про оренду землі» і у встановлений договором строк (за 90 днів до закінчення строку дії договору) своєю заявою від 30.06.2025р. №3-Б-10645/АП-2403 з доданим проектом додаткової угоди та іншими документами повідомила відповідача про свій намір скористатись правом на укладення договору оренди землі від 02.11.2015р. на новий строк і на тих самих умовах. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач належно виконувала свої обов`язки як орендар по сплаті орендної плати, що підтверджується копією листа ГУ ДПС у Львівській області від 20.06.2025р., а також інші свої обов`язки і претензій чи заперечень щодо виконання позивачем своїх обов`язків відповідач не заявляв, а відтак позивач є добросовісним орендарем і наділена переважним правом на укладення відповідного договору на новий строк. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» при укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. З огляду на встановлені судом обставини даної справи суд приходить до висновку, що відповідач як орендодавець не вчинив дій, право на вчинення яких він мав на підставі ч.ч. 4,5 33 Закону України «Про оренду землі»: протягом 1 місяця з часу отримання заяви позивача від 30.06.2025р. №3-Б-10645/АП-2403 відповідач не запропонував своїх умов, не провів переговорів щодо укладення договору на новий строк, не заперечив проти укладення договору на новий строк. При цьому, надісланий відповідачем позивачу лист від 25.07.2025р. №2403-вих-108753 не може вважатись належним повідомленням про розгляд заяви позивача, оскільки такий лист відповідача був на ім`я ТзОВ «ДК Дальта» і стосувався розгляду іншого звернення від 01.07.2025р. №2-13184-С-2403, а не заяви позивача від 30.06.2025р. №3-Б-10645/АП-2403. Щодо застосування ст.33 Закону України «Про оренду землі» Верховним Судом в постанові від 21.02.2024р. у справі №910/1235/22 в п.п. 57, 58 зазначено, що стаття 33 Закону «Про оренду землі» (як у попередній, так і у чинній редакції) встановлює алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та передбачає певні правові запобіжники для захисту орендаря від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому наявність саме сукупності встановлених статтею 33 Закону про оренду землі юридичних фактів надає орендарю переважне право на продовження орендних правовідносин, а у разі порушення такого права орендодавцем - на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги орендаря. В абзаці 4 п.5.12, 5.13 постанови Верховного Суду від 21.09.2022р. у справі № 926/2720/21 викладений висновок, зокрема, що алгоритм вирішення спорів щодо застосування статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, що застосовується до спірних правовідносин) в контексті дій сторін договору виглядає наступним чином: якщо орендар своєчасно, у строки встановлені законом або погоджені сторонами у договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження дії договору після його закінчення, надав проект договору (незалежно від того чи цей проект містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний термін не заперечив проти поновлення договору оренди землі, при цьому орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору не надіслав лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, то суди повинні задовольнити позовні вимоги про визнання договору укладеним на той же самий строк та на тих же самих умовах. При цьому якщо орендодавець відмовляється укласти чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість якої визначена у частині восьмій статті 33 "Про оренду землі", то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною такої угоди з викладенням її змісту у резолютивній частині судового рішення. Також в постановах Верховного Суду від 23.11.2023р. у справі №906/1314/21, від 02.12.2025р. у справі №910/1235/22 викладені висновки щодо застосування ст.33 Закону України «Про оренду землі» і ст.3 ЦК України в розумінні добросовісності поведінки сторін при проходженні процедури укладення договору оренди землі на новий строк. В зазначених постановах Верховного Суду вказано, що у межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору. Якщо ж власник такого рішення не прийняв, то за змістом статті 3 ЦК України та статті 33 Закону «Про оренду землі» орган державної влади чи місцевого самоврядування власник зобов`язаний провести з орендарем добросовісні переговори, тобто добросовісно спробувати досягти домовленостей з орендарем: запропонувати, наприклад, конкретний розмір орендної плати, інший строк оренди тощо. Адже орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має законодавчо передбачене переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин, а також право укласти договір оренди на новий строк. Якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, явно безпідставно відмовив в укладенні договору), то слід виходити з того, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря. Судовий захист в таких випадках передбачено лише для особи, яка належним чином виконувала свої обов`язки за договором та добросовісно використовувала належні їй права, тому орендодавець не може посилатися на свій захист на обставини, які свідчать про ухилення ним від проведення переговорів, та на власну недобросовісну поведінку, протиставляючи її легітимним прагненням та належній поведінці орендаря; водночас і орендар, що належно діяв, не може бути позбавлений можливості реалізації свого права на продовження орендних відносин, передбаченого законом, в тому числі через судовий захист. Інакше передбачене частиною дев`ятою статті 33 Закону «Про оренду землі» право орендаря оскаржити відмову, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі матиме лише декларативний характер та не призведе до відновлення порушеного права. Отже, із встановлених судом обставин справи вбачається, що позивач дотрималася передбаченої законом процедури поновлення договору оренди на новий строк, завчасно, не порушивши строк, передбачений законом і договором, повідомила орендодавця, Львівську міську раду, про намір продовжити орендні правовідносини, долучивши до заяви про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки проект додаткової угоди, орендар продовжує належним чином користуватися орендованою земельною ділянкою, натомість відповідач, Львівська міська рада, маючи можливість відмовитись від продовження орендних правовідносин, не здійснила жодних юридично значущих дій, спрямованих на припинення відносин, в межах наданих їй повноважень не прийняла рішення про поновлення договору оренди, не повідомила про наявність заперечень щодо такого поновлення договору чи щодо його умов у строки, встановлені законом. Оскільки позивач дотрималася вимог законодавства, які регламентують її поведінку, необхідну для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, то вона може вважатись такою, що набула право "правомірного очікування", разом з тим орендодавець, Львівська міська рада, знехтувала своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю, а тому в такому випадку наявні правові підстави для задоволення позову [PERSON] про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки в редакції, запропонованій позивачем в прохальній частині позовної заяви. Зважаючи на встановлені судом обставини щодо набуття позивачем права на укладення договору оренди землі від 02.11.2015р. на новий такий самий строк та на тих же умовах і порушення при цьому відповідачем такого законного права позивача, суд приходить до висновку про необхідність судового захисту такого порушеного права позивача в обраний нею спосіб, який є належним та ефективним з огляду на наступне. Ч.ч. 1, 2 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14)). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 9 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (пункт 14)). Висновки щодо належності і ефективності такого способу захисту порушеного права позивача як визнання укладеною угоди з викладенням її змісту у резолютивній частині судового рішення у випадку якщо орендодавець відмовляється укласти чи ухиляється від укладення угоди про поновлення строку дії договору оренди, неодноразово викладались в постановах Верховного Суду (постанови від 26.05.2020 р. у справі № 908/299/18, від 23.11.2023р. у справі №906/1314/21). Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо істотних умов договору оренди спірної земельної ділянки, оскільки відповідно до положень ст.33 Закону України «Про оренду землі» та висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, викладених в постановах від 21.09.2022р. у справі № 926/2720/21, від 23.11.2023р. у справі №906/1314/21, від 02.12.2025р. у справі №910/1235/22) такі заперечення чи пропозиції щодо умов договору відповідач мав право і можливість запропонувати чи заявити про такі умови позивачу протягом 1 місяця з часу отримання заяви позивача про поновлення строку дії договору, що не було зроблено відповідачем. Відтак договір оренди спірної земельної ділянки має бути поновленим на тих самих умовах. Також посилання відповідача в заперечення позовних вимог позивача на обставини незаконності набуття попереднім власником права власності на нежитлове приміщення павільйону, що розміщене на спірній ділянці, не спростовують обгрунтованості позовних вимог [PERSON] , оскільки позивач набула право власності на відповідне нежитлове приміщення павільйону на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (павільйону) від 11.07.2012 року, який є дійсним і чинним, що не заперечив відповідач, а також суд звертає увагу на те, що відповідач як орендодавець відповідно до положень ст.33 Закону України «Про оренду землі» мав право у встановлений 1-місячний строк (з часу звернення позивача) повідомити позивача про свої заперечення проти укладення договору оренди землі на новий строк, однак знехтував і не скористався таким своїм правом. Беручи до уваги встановлені судом обставини та зроблені судом висновки позов [PERSON] є обгрунтованим та підлягає до задоволення повністю. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved