Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр») звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 46485,52 грн., а саме за: - договором про надання фінансових послуг № 2107053216593 від 11.03.2021 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування», в розмірі 15152,12 грн., з яких 1000,00 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 14152,12 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; - договором про надання фінансових послуг № 2107059070578 від 11.03.2021 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування», в розмірі 15590,00 грн., з яких 1000,00 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 14590,00 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; - договором про надання фінансових послуг № 2107251140037 від 13.03.2021 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування», в розмірі 15743,40 грн., з яких 1000,00 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 14743,40 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами не виконував, у зв`язку з чим допустив виникнення заборгованості за кредитними договорами в загальному розмірі 46485,52 грн., яку просило стягнути на користь позивача. Також просило стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн. та 16000,00 грн. витрат на правову допомогу. Також просило розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29.01.2026 року прийнято до розгляду дану справу, відкрито провадження у ній та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження о 09 год. 00 хв. 26.02.2026 року без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву він має право пред`явити зустрічний позов. Однак, дану цивільну справу було відкладено та викликано сторін в судове засідання, з метою заслухання їх усних пояснень в приміщення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядкупозовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. 26.02.2026 року відповідач [PERSON] на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву (а.с. 141), в якому просив зменшити розмір нарахованих процентів та штрафних санкцій, зменшити витрати на правничу допомогу, та у разі задоволення позову розстрочити виконання рішення строком на 12 місяців. 03.03.2026 року через систему «Електронний суд» представник позивача ТОВ «Коллект Центр» надіслав відповідь на відзив (а.с. 146-150), разом із підтвердженням про направлення його копії відповідачу (а.с. 151 зворот). Вказав, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а їх розмір розумним та справедливим. З огляду на те, що всі істотні умови кредитних договорів були передбачені, а відповідач з їх змістом ознайомився та підписав, враховуючи, що розрахунки заборгованості містять всі необхідні складові, а саме: базу нарахувань (тіло кредиту), процентну ставку, період нарахування відсотків, суми погашень, відтак, позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» щодо стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат на правничу допомогу із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції, тому вони є лише особистою думкою відповідача. Отже, такі твердження є припущенями. Просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі. У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 155). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитних договорів шляхом стягнення заборгованості за кредитними договорами. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 11.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] (позичальник) на підставі заяви-аанкети (для отримання кредиту (а.с. 13) було укладено договір про надання фінансових послуг № 2107059070578 «Стандартний» (а.с. 10-12), відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 1000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно до умов цього договору, його додатків та правил (п. 1.1 договору). Згідно п. 1.3. договору орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Відповідно до п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту в наступному розмірі: (а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; (б) починаючи з першого дня наступного за орієнтованим строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 а; (в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 б; (г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2.65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 в; (д) тип процентної ставки фіксована. Пунктом 1.9 договору сторони передбачили граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. Також, сторони договору збільшили за п.4.12 строк позовної давності - 10 років. До позовної заяви також долучено графік платежів (а.с. 14) та паспорт споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) (а.с. 15-16), які є додатками №№ 2, 3 відповідно до договору № 2107059070578 від 11.03.2021 року. Вищевказані документи підписано електронним підписом F1. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування»(а.с. 18-20). 11.03.2021 року на підставі укладеного договору ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надало відповідачу грошові кошти в сумі 1000,00 грн. номер карти [NUMBER] , перерахунок яких здійснило ТОВ ФК «Вей фор пей», згідно договору про організацію переказів грошових коштів, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ ФК «Вей фор пей» (а.с. 21). Також, 11.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] (позичальник) на підставі заяви-аанкети (для отримання кредиту (а.с. 29) було укладено договір про надання фінансових послуг № 2107053216593 «Стандартний» (а.с. 26-28), відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 1000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно до умов цього договору, його додатків та правил (п. 1.1 договору). Згідно п. 1.3. договору орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Відповідно до п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту в наступному розмірі: (а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; (б) починаючи з першого дня наступного за орієнтованим строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 а; (в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 б; (г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2.65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 в; (д) тип процентної ставки фіксована. Пунктом 1.9 договору сторони передбачили граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. Також, сторони договору збільшили за п.4.12 строк позовної давності - 10 років. До позовної заяви також долучено графік платежів (а.с. 30) та паспорт споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) (а.с. 31-32), які є додатками №№ 2, 3 відповідно до договору № 2107053216593 від 11.03.2021 року. Вищевказані документи підписано електронним підписом G7. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування»(а.с. 34-36). 11.03.2021 року на підставі укладеного договору ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надало відповідачу грошові кошти в сумі 1000,00 грн. номер карти [NUMBER] , перерахунок яких здійснило ТОВ ФК «Вей фор пей», згідно договору про організацію переказів грошових коштів, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ ФК «Вей фор пей» (а.с. 37). Крім того, 13.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] (позичальник) на підставі заяви-аанкети (для отримання кредиту (а.с. 45) було укладено договір про надання фінансових послуг № 2107251140037 «Стандартний» (а.с. 42-44), відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 1000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно до умов цього договору, його додатків та правил (п. 1.1 договору). Згідно п. 1.3. договору орієнтовний строк повернення кредиту - 14 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 14 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Відповідно до п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту в наступному розмірі: (а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; (б) починаючи з першого дня наступного за орієнтованим строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 а; (в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 б; (г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2.65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 в; (д) тип процентної ставки фіксована. Пунктом 1.9 договору сторони передбачили граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. Також, сторони договору збільшили за п.4.12 строк позовної давності - 10 років. До позовної заяви також долучено графік платежів (а.с. 46) та паспорт споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) (а.с. 47-48), які є додатками №№ 2, 3 відповідно до договору № 2107251140037 від 13.03.2021 року. Вищевказані документи підписано електронним підписом Y6. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування»(а.с. 50-52). 13.03.2021 року на підставі укладеного договору ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надало відповідачу грошові кошти в сумі 1000,00 грн. номер карти [NUMBER] , перерахунок яких здійснило ТОВ ФК «Вей фор пей», згідно договору про організацію переказів грошових коштів, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ ФК «Вей фор пей» (а.с. 53). Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Так відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Частиною 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, ГК України, а також іншими актами законодавства. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Оскільки у наявних в матеріалах справи договорах про надання фінансових послуг № 2107053216593, 2107059070578 від 11.03.2021 року, та № 2107251140037 від 13.03.2021 року зазначені всі істотні умови кредитного договору, зокрема: сума кредиту, строк користування кредитом, процентна ставка за користування кредитом; вказані договори підписані власноручним електронним підписом відповідача (одноразовими ідентифікаторами відповідно F1, G7, Y6, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що відповідач не підписував кредитні договори та не був проінформованим про всі істотні умови кредитних договорів. Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про споживчий кредит»). Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому за змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Споживче кредитування». Відповідно ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. За змістом положень ст.ст. 512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Нормами ст.ст. 1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Положеннями ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу. 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (далі клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал», фактор) було укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60183678,63 грн., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками (а.с. 64-68). Відповідно до платіжного доручення № 307600018 від 03.12.2021 року (а.с. 73) ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило ТОВ «Служба миттєвого кредитування» 5535543,12 грн. оплати згідно договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року без ПДВ. Також, 03.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено акт приймання-передавання Реєстру Боржників за договором факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року (а.с. 74) та акт приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року (а.с. 75). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року (а.с. 76-80) та копії Витягу з Додатку № 3 до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року (а.с. 82) до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2107053216593 на загальну суму заборгованості за кредитом в розмірі 7482,12,00 грн., з яких: 1000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 6482,12 грн. сума заборгованості по процентах. Також, до Реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року (а.с. 76-80) та копії Витягу з Додатку № 3 до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року (а.с. 81) до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2107059070578 на загальну суму заборгованості за кредитом в розмірі 7920,00 грн., з яких: 1000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 6920,00 грн. сума заборгованості по процентах. Крім того, відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року (а.с. 76-80) та копії Витягу з Додатку № 3 до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року (а.с. 83) до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2107251140037 на загальну суму заборгованості за кредитом в розмірі 7920,00 грн., з яких: 1000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 6920,00 грн. сума заборгованості по процентах. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (далі первісний кредитор) та ТОВ «Коллект цент» (далі новий кредитор) було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору (реєстр боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором (а.с. 84-89). 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект цент» було укладено акт прийому-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді, права вимоги за якими відступаються за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 90 зворот, 98), акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 92, 97), а також 28.02.2023 року акт зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 95-96). Відповідно до Реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 103-105) та копії Витягу з Додатку № 3 до договору № 10-01.2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 107) до ТОВ «Коллект цент» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2107053216593 на загальну суму заборгованості за кредитом в розмірі 15152,12 грн., з яких: 1000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 14152,12 грн. сума заборгованості по процентах. Також, відповідно до Реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 99-102) та копії Витягу з Додатку № 3 до договору № 10-01.2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 106) до ТОВ «Коллект цент» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2107059070578 на загальну суму заборгованості за кредитом в розмірі 15590,00 грн., з яких: 1000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 14590,00 грн. сума заборгованості по процентах. Також, відповідно до Реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 99-102) та копії Витягу з Додатку № 3 до договору № 10-01.2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 108) до ТОВ «Коллект цент» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2107251140037 на загальну суму заборгованості за кредитом в розмірі 15743,40 грн., з яких: 1000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 14743,40 грн. сума заборгованості по процентах. Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач [PERSON] належним чином не виконав своїх договірних зобов`язань і згідно розрахунку допустивзаборгованість за договором про надання фінансових послуг № 2107053216593 від 11.03.2021 року, яка складає 15152,12грн., з яких 1000,00 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 14152,12 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги (а.с. 59). Також, відповідач [PERSON] належним чином не виконав своїх договірних зобов`язань і згідно розрахунку допустивзаборгованість за договором про надання фінансових послуг № 2107059070578 від 11.03.2021 року, яка складає 15590,00 грн., з яких 1000,00 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 14590,00 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги (а.с. 58). Також, відповідач [PERSON] належним чином не виконав своїх договірних зобов`язань і згідно розрахунку допустивзаборгованість за договором про надання фінансових послуг № 2107251140037 від 13.03.2021 року, яка складає 15743,40 грн., з яких 1000,00 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 14743,40 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги (а.с. 60). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За погодженими умовами договорів про надання фінансових послуг №№ 2107053216593, 2107059070578 від 11.03.2021 року встановлено строк дії договору 16 днів, а за договором про надання фінансових послуг № 2107251140037 від 13.03.2021 року встановлено строк дії договору 14 днів і процентну ставку на рівні 2,00% на день за користування кредитом. А тому, загальний розмір процентів, який зобов`язаний сплатити позичальник за вищевказаний період становить: за договором про надання фінансових послуг № 2107053216593 від 11.03.2021 року 320 грн. 00 коп. (1000 х 16 х 2,00%), за договором про надання фінансових послуг № 2107059070578 від 11.03.2021 року 320 грн. 00 коп. (1000 х 16 х 2,00%), а за договором про надання фінансових послуг № 2107251140037 від 13.03.2021 року 280 грн. 00 коп. (1000 х 14 х 2,00%). Заявляючи до стягнення заборгованість за договором саме зі сплати процентів у розмірі 14152,12 грн. за договором про надання фінансових послуг № 2107053216593 від 11.03.2021 року, в розмірі 14590,00 грн. за договором про надання фінансових послуг № 2107059070578 від 11.03.2021 року, а за договором про надання фінансових послуг № 2107251140037 від 13.03.2021 року, в розмірі 14743,00 грн. позивач не обґрунтовує правомірність такого нарахування після закінчення строку дії договору. Суд зазначає, що умови договору не містять положень пролонгації строку його дії, відсутні докази такої пролонгації. Нормами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18) наголошується, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 вказала, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. Суд не вбачає підстав для нарахування вказаних процентів в період поза строком кредитування. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позичальником дій, щодо продовження строку кредитування. Щодо нарахування відсотків «до повного погашення заборгованості», то суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16, з урахуванням умов договору, укладеного відповідачем. Зокрема Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що «для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)». Дослідивши зібрані в справі докази, достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог та на користь позивача підлягає стягнення заборгованістьза: - договором про надання фінансових послуг № 2107053216593 від 11.03.2021 року в розмірі 1320грн. 00 коп., та складається з: 1000 грн. 00 коп. - заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 320 грн. 00 коп. відсотків за користування кредитом; - договором про надання фінансових послуг № 2107059070578 від 11.03.2021 року в розмірі 1320грн. 00 коп., та складається з: 1000 грн. 00 коп. - заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 320 грн. 00 коп. відсотків за користування кредитом; - договором про надання фінансових послуг № 2107251140037 від 13.03.2021 року в розмірі 1280грн. 00 коп., та складається з: 1000 (Одна тисяча) грн. 00 коп. - заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 280 грн. 00 коп. відсотків за користування кредитом. Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочення сплати заборгованості за кредитом на 12 місяців, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: (1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; (2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; (3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. З огляду на положення ч. 1 ст. 267 ЦПК України, з урахуванням того, що відповідачем не вказано обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, не надано жодного доказу щодо підтвердження його матеріального становища, а також того, що судом позов задоволено частково, суд вважає що клопотання відповідача задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При такому вирішенні позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 224 грн. 44 коп. (платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 0602290130 від 23.01.2026 року, а.с. 132). Щодо витрат за надання правничої допомоги. За правилами ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16000,00 грн. позивачем до позовної заяви додано копію Договору № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року (а.с. 116-118), копію заявки на надання юридичної допомоги № 1250 від 01.12.2025 року (а.с. 122), копію витягу з Акту № 17 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025 року, з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (а.с. 123). Відповідно до даної Витягу з акту обсяг наданих послуг адвокатським об`єданням «Лігал ассістанс» складає 16000,00 грн., з яких: 4000,00 грн. надання усної консультації з вивчення документів; 12000,00 грн. складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду. Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі N 211/3113/16-ц (провадження N 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial