Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

короткий виклад позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (далі Позивач) в особі представника Руденка К.В. 14.04.2025 звернулося із позовом до суду [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4550649 від 12.04.2024 у загальному розмірі 158 115,00 грн, із яких: 20 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 128 115,00 грн - заборгованість за відсотками за період з 12.04.2024 по 24.12.2024; 10 000,00 грн - заборгованість за штрафом відповідно до умов договору. Крім того, просить стягнути із Відповідача на користь позивача судові витрати по справі: 2 422,4 грн - сплачений судовий збір за подання позовної заяви; 10 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 06.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4550649. Відповідно до умов договору Відповідач отримав кредит у розмірі 18 600,00 грн строком на 360 днів. Кредитні кошти перераховані на платіжну картку відповідача № [NUMBER] емітовану АТ КБ «ПриватБанк». Відсотки за користування кредитними коштами умовами договору встановлені у розмірі 2,50 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (912,5 % річних). Представник позивача посилається на те, що умовами кредитного договору встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом, яка розрахована на дату укладення договору з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому денна процентна ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносились зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки. 22 квітня 2024 року між Відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено Додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої сума кредиту була збільшена до 20 000,00 грн. Кредитний договір та Додаткова угода укладені у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». На підставі укладеного кредитного договору був здійснений переказ суми кредиту на платіжну картку відповідача, що підтверджено довідкою платіжної установи, де зазначено унікальний номер транзакції, дата та час проведення переказу, маска платіжної картки, що відповідає масці платіжної картки, яку перед укладенням кредитного договору відповідач верифікував та підтвердив, що саме на зазначену ним у договорі платіжну картку має бути зарахована сума кредиту. 24 грудня 2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та Позивачем укладено Договір факторингу № 24/12/24, за яким Позивачу передано право вимоги до кредиторів ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі за договором № 4550649 від 12.04.2024. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися належним чином що призвело до утворення заборгованості, що відображено у розрахунку заборгованості наданим ТОВ «Лінеура Україна». Представник позивача стверджує, що відповідно до Реєстру боржників від 24.12.2024 до договору факторингу № 24/12/24 від 24.12.2024 до позивача перейшло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Вважає, що відповідач має заборгованість за договором № 4550649 від 12.04.2024 в загальному розмірі 158 115,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 128 115,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом за період з 12.04.2024 по 24.12.2024; 10 000,00 грн - заборгованість за штрафом. Одночасно із поданням позову представник позивача звернувся до суду із клопотанням про витребування від АТ КБ «ПриватБанк» доказів, що містять банківську таємницю, та підтверджують факт перерахування коштів відповідачу за договором № 4550649 від 12.04.2024. Представник позивача у позовній заяві просить здійснити розгляд без участі, клопотань про проведення розгляду справи з викликом не подав. рух провадження та процесуальні рішення Ухвалою від 03.07.2025 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, що є банківською таємницею. На виконання ухвали про витребування доказів на адресу суду надійшли зазначені докази. щодо належного повідомлення відповідача Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився та відзив не надав. Суд у судові засідання викликав Відповідача, однак останній не вжив заходів, щоб отримати судову кореспонденцію за місцем реєстрації ( [ADDRESS] ). Рекомендовані повідомлення повернулися до суду як не вручені. Тобто суд вжив доступні і розумні заходи для повідомлення Відповідача щодо розгляду справи, яка стосується його безпосередньо. Хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за не надсилання заявнику відповідних документів. Суд виходить із того, що відповідач хоч і не отримала кореспонденцію, надіслану їй неодноразово судом за місцем реєстрації, само по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для того, щоб стверджувати про те, що права відповідача за статтею 6 § 1 Конвенції могли були порушені. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Відповідно до частини 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. докази досліджені судом 1.Договір №4550649 від 12.04.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 2.Додаток №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4550649 від 12.04.2024. 3. Додаток №2 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4550649 від 12.04.2024 інформаційне повідомлення. 4.Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». 5.Витяг із Державного реєстру фінансових установ ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». 6.Статут ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». 7.Розрахунок заборгованості за договором №4550649 від 12.04.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 24.12.2024. 8.Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». 9.Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма). 10.Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення Додаткового договору№4550649-Т1 до Договору про споживчий кредит №4550649 від 12.04.2024 (Стандартизована форма). 11.Додатковий договір до Договору №4550649 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.04.2024. 12.Додаток №1 до Договору №4550649 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.04.2024 в редакції Додаткової угоди №4550649-Т1 від 22.04.2024. 13.Договір факторингу №24/12/24. 14.Додаток 1 до реєстру боржників до Договору №24/12/24 від 24.12.2024. 15.Додаток 2 до Договору факторингу №24/12/24 від 24.12.2024, акт приймання-передачі Документації за договором факторингу №24/12/24 від 24.12.2024. 16. Додаток 3 до Договору факторингу №24/12/24 від 24.12.2024, акт приймання-передачі Документації за договором факторингу №24/12/24 від 24.12.2024. 17.Платіжна інструкція кредитового переказу коштів №1855 від 24.12.2024 на суму 1297883,12 грн. 18. Довідка № 20241227-261 від 27.12.2024 ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «Лінеура Україна» уклали договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № 03012024-1 від 03.01.2024 та відповідно до зазначеного договору 12.04.2024 о 13:44:17 було успішно перераховано кошти на суму 18 600,00 грн (номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК»: 762750а0-befa-4756-b2f3-1decf3a69b8c, номер транзакції в системі ТОВ «Лінеура Україна»: 45506491712918653, Session ID - 024030339084, сайт торгівця - https://credit7.ua, код авторизації - 544912, банк-еквайр - АТ «ПУМБ», призначення переказу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . 19. Лист інформація від 22 квітня 2024, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Додатковий договір до Договору № 4550649 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відповідач підписав електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 81151. Додатковим договором сума кредиту складає 1400,00 грн, а загальний розмір складає 20 000,00 грн. 20. Копія з витягу реєстру боржників до Договору №24/12/24 від 24.12.2024, згідно якого відповідач має заборгованість за договором № 4550649 від 12.04.2024 в загальному розмірі 158 115,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 128 115,00 грн - заборгованість за відсотками, 10 000,00 грн - заборгованість за штрафом. релевантне законодавство Між сторонами існує спір, що виник з договірних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір, а також спеціальним Законом України «Про споживче кредитування». Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Згідно вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6, п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших, електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться. За змістом ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України). За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до законну має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК). За правилами ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим законом. Кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучив колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучення колекторської компанії повідомити споживача у спосіб, визначений частиною першою статті 25 цього Закону та передбачений договором про споживчий кредит, про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію відповідно. До нового кредитора переходять передбачені цим законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) (ч. 3 ст. 18 Закону). Наведені вище положення цивільного законодавства у своєму взаємозв`язку дають підстави для висновку, що істотними (необхідними) умовами кредитного договору є предмет - грошові кошти (кредит), проценти за користування кредитом та строк, на який надається кредит. Умови щодо суми кредиту та розміру процентів, порядку їх сплати становлять основне грошове зобов`язання у кредитному договорі, яке має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Кредитний договір може містити й інші умови, які випливають з його змісту та не суперечать закону, зокрема: умови щодо відповідальності сторін, зміни процентної ставки під час строку кредитування, надання кредитодавцем додаткових та супутніх послуг, припинення кредитування, розірвання договору тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона несе ризик, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. фактичні обставини, встановлені судом 12 травня 2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та Відповідачем укладено Договір № 4550649 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відповідач підписав електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора. Суд бере до уваги, що при зверненні з позовом до суду позивач долучив до справи через Електронний суд електронний примірник цього кредитного договору. Додатком № 1 до цього договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, в якій міститься Графік платежів та реквізити для оплати, які також підписані відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора 81151. Відповідно до умов кредитного договору Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним. Сума кредиту 18 600,00 грн (п. 1.2). Пунктом 1.2.1 Договору врегульовано, що за взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається Додатковий договір. При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за договором, відповідно до Графіку платежів. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів (п. 1.3). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Тип процентної ставки - фіксована. Пунктом 1.4.1 договору врегульовано застосування стандартної процентної ставки, яка становить 2,50 % в день у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3. Також умовами договору (п. 1.4.2) врегульовано застосування зниженої процентної ставки 1,13 % за кожен день користування кредитом на умовах, якщо клієнт до 06.05.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. В додатку № 1 до Договору про надання споживчого кредиту наведена Таблиця обчислення загальної вартості для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та міститься Графік платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Згідно п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.5 Договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок споживача за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.2 Договору. Згідно довідки № 20241227-261 від 27.12.2024 ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «Лінеура Україна» уклали договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № 03012024-1 від 03.01.2024 та відповідно до зазначеного договору 12.04.2024 о 13:44:17 було успішно перераховано кошти на суму 18 600,00 грн (номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК»: 762750а0-befa-4756-b2f3-1decf3a69b8c, номер транзакції в системі ТОВ «Лінеура Україна»: 45506491712918653, Session ID - 024030339084, сайт торгівця - https://credit7.ua, код авторизації - 544912, банк-еквайр - АТ «ПУМБ», призначення переказу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . 22 квітня 2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та Відповідачем було укладено Додатковий договір до Договору № 4550649 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відповідач підписав електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 81151. Додатковим договором сума кредиту складає 1400,00 грн, а загальний розмір складає 20 000,00 грн. Додатком № 1 до цього договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, і якій міститься Графік платежів та реквізити для оплати, які також підписані відповідачем [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора 81151. Згідно довідки № 1-2712 від 27.12.2024 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Лінеура Україна» уклали договір про переказ коштів № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 та відповідно до зазначеного договору 22.04.2024 о 19:22:19 було успішно перераховано кошти на суму 1 4000,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 378761111. Перерахування кредитних коштів відповідачу також підтверджено інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 10.10.2025. Інформацією підтверджено, що на ім`я Відповідача емітовано платіжну карту № [NUMBER] та відкрито банківський рахунок. Надано виписку за договором б/н за період із 12.04.2024 по 17.04.2024 та за період із 22.04.2024 по 27.04.2024. Згідно із випискою підтверджено факт зарахування 12.04.2025 коштів у розмірі 18 600 грн та 22.04.2026 у розмірі 1400 грн. 24 грудня 2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та Позивачем (фактор) було укладено Договір факторингу №24/12/24, відповідно до умов якого позивач ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Лінеура Україна» відступити ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» право грошової вимоги згідно з Реєстром боржників. Відповідно до Витягу із Реєстру боржників до договору факторингу № 24/12/24 від 24.12.2024 до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 4550649 від 12.04.2024 у загальному розмірі 158 115,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 128 115,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 10 000,00 грн - сума заборгованості за штрафом. До матеріалів справи додано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4550649 від 12.04.2024, у підсумку розрахунку станом на 24.12.2024 визначено заборгованість відповідача за кредитним договором у загальному розмірі 158 115,00 грн. Суд приймає до уваги подані представником позивача докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Відповідачем контррозрахунку не надано. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20 000 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. щодо стягнення штрафу Суд враховує положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, яким установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимог у частині стягнення із Відповідача заборгованості за штрафом у розмірі 10 000,00 грн. щодо розміру нарахованих відсотків Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути із Відповідача 128 115,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 12.04.2024 року по 24.12.2024 року (включно). Орієнтовна вартість кредиту при використанні загальних умов кредитування становить 194 615,00 грн (згідно Додаткового договору до договору №4550649 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.04.2024). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як було зазначено вище, сторонами погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, який відповідно до розрахунку заборгованості складає 128 115,00 грн, що у рази (5,7) перевищує суму отриману відповідачем у позику 20 000,00 грн. Слід звернути увагу, що Відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг із урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування Позивача, які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом, визначно чітку суму, яку Відповідач мав сплатити 20 000,00 грн (п. 1. 2 Пропозиції та Договору). Договір містить зрозумілий розрахунок лише щодо першого базового періоду. А тому на думку суду, укладення Відповідачем договору перетворюється на непомірний тягар для Відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Тож, суд враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20). Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 128 115,00 грн не є співрозмірною сумі кредиту у 20 000,00 грн за кредитним договором, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити узгоджений сторонами розмір процентів за вказаним договором до подвійного розміру заборгованості за тілом кредиту, що становить 40 000,00 грн. розподіл судових витрат За правилами ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати: на професійну правничу допомогу. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір 2 422,40 грн, у розмірі визначеному у ст. 4 Закону про судовий збір, що підтверджується банківською квитанцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету. Позивачем визначено ціну позову сумою стягнення 158 115,00 грн. Відповідно із Відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 919, 23 грн (60 000,00 грн*100/158115,00 грн=37,95%*2422,40). Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою, має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Ст.137 ЦПК України детально описує порядок визначення та відшкодування вказаних витрат. Відповідно до ч. 1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини - заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). На підтвердження розміру витрат на професійну правову допомогу надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, копію договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 р., укладеного між ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» та адвокатом Руденко К.В., копію витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №44 до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024р., де вказано загальну вартість послуг, яка складає 10 000 грн. Суд вважає, що співмірним розміром буде стягнення із Відповідача на користь Позивача 3000 грн витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial