Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-07 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частку спільного майна подружжя, в якому просив суд визнати квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . 24.03.2026 року у даній справі було ухвалено рішення, яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Визнано квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . 27.03.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Загороднього С.С. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору у розмірі 4443,75 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 35000 грн. До заяви додано копію договору про надання правничої допомоги № 3817 від 23.09.2025, ордер про надання правничої допомоги від 01.10.2025 та копії квитанцій. Позивач, відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце його проведення були повідомлені належним чином. Представник позивача- адвокат Загородній С.С. у судовому засіданні підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення, просив її задовольнити. Дослідивши матеріали справи, вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення у справі, суд дійшов наступних висновків. Порядок та підстави ухвалення додаткового рішення визначені ст. 270 ЦПК України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати на професійну правничу допомогу. Під час ухвалення рішення судом не вирішено питання про стягнення судового збору. Так, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 4443,75 грн, що підтверджується квитанцією №@2PL262351 про сплату судового збору від 13.10.2023 року. Визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті є передбаченою ч. 1 ст. 142 ЦПК України підставою для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та покладення іншої частини таких судових витрат на відповідача. Враховуючи те, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, тому з неї на користь позивача підлягає стягненню 2221,87 грн. судового збору. У зв`язку з вище викладеним, заява представника позивача [PERSON] - адвоката Загороднього С.С. в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору у розмірі 4443,75 грн, підлягає частковому задоволенню. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони,

Outcome: partial