Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором оренди житла. Позов мотивує тим, що 19.06.2020 року нею як орендодавцем та відповідачем як орендарем, було укладено договір оренди житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що згідно умов договору, договір вступає в силу з моменту підписання та укладений строком на 35 календарних місяців, тобто, строком до 19.05.2023 р. включно. Відповідно до договору, оплата за оренду будинку складала 2500,00 грн. щомісячно та повинна сплачуватися до 05 числа поточного місяця. Зазначила, що згідно умов Договору, відповідач повинен сплачувати додаткові витрати на електроенергію, водопостачання та інші комунальні платежі, вартість яких не включена до орендної плати. Відповідач сплачував комунальні послугу, однак, в порушення умов договору, жодного разу не сплатив позивачу обумовлену договором орендну плату. Відтак, внаслідок невиконання відповідачем умов договору, у нього утворилася заборгованість по орендній платі за 35 місяців у розмірі 87500,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду у розмірі 1073,60 грн. У судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у їх з позивачем відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд про їх задоволення. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутність та просив у задоволенні позову відмовити. Раніше у заяві про скасування заочного рішення та доповненні до неї представник відповідача вказував, що підставою незгоди відповідача з позовом є наступне. [PERSON] не зрозумілі мотиви позивача оскільки він мав намір придбати будинок який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позивач навіть отримала аванс в сумі 2500 доларів США, а [PERSON] , як колишній чоловік позивача надав відповідний дозвіл на продаж вказаного будинку, однак через борги [PERSON] на будинок було накладено арешт. Зазначені обставини не були враховані судом при винесенні заочного рішення оскільки [PERSON] , не мав можливості навести свої аргументи під час судового розгляду. У доповнені до вищевказаної заяви вказував, що відповідно п. 4.2. Договору укладеного між [PERSON] та [PERSON] , 19 червня 2020 року розмір орендної плати за 1 місяць складає 2500 грн. Відповідно п. 4.4 Договору Орендна плата сплачується Орендарем що місяця до 05 числа поточного місяця. Відповідно п. 8.1 затримання більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів строку внесення орендної плати є окремою підставою для дострокового розірвання зговору оренди. З липня 2020 року [PERSON] , в зв`язку з сімейними обставинами, почав проживати за місцем мешкання своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , та вважав, що Договір припинив свою дію на підставі п. 8.1. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися до зали судового засідання. Вивчивши доводи позову, заяви представника відповідача по суті справи і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 47,9 кв. м., житловою площею 32,7 кв. м. на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2013 р., зареєстрованого за № 2249, зареєстрованого в реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 2398565, що підтверджено копією вказаного договору купівлі-продажу та копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 2398565. Із копії нотаріально посвідченої згоди на продаж вищевказаного житлового будинку як було надано відповідачем вбачається що колишній чоловік позивача [PERSON] є співвласником зазначеного будинку оскільки позивач придбала його у період перебування у шлюбі з ним. 19.06.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди житла, предметом якого є правовідносини, пов`язані із переданням орендодавцем орендареві житла за вищевказаною адресою, для проживання сім`ї орендаря та його комерційної діяльності у ньому на визначений цим договором строк та за встановлену цим договором плату. Відповідно до п.3.1 Договору, Договір вступає в силу з моменту підписання сторонами і діє до повно виконання його умов. Строк дії даного Договору розраховуються з моменту підписання його та складає 35 календарних місяців, тобто, до 19.05.2023 р.. Згідно п. 4.1 Договору, орендна плата нараховується орендодавцем та сплачується орендарем з моменту підписання сторонами Договору. Згідно п.4.2 Договору, сторони домовилися, що вартість оренди об`єкту за 1 місяць протягом цього періоду складає 2500,00 грн. Згідно п.4.4 Договору, орендна плата сплачується орендарем до 05 числа поточного місяця. Згідно п.4.5 Договору, орендар сплачує додаткові витрати на електроенергію, водопостачання та інші комунальні платежі, вартість яких не включена до орендної плати. Згідно п. 5.2.1 Договору, орендодавець зобов`язаний передати об`єкт оренди орендареві відповідно до умов цього договору. Згідно п.6.1.3 Договору, орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі здійснювати орендні платежі. Зі змісту позовної заяви вбачається, що на теперішній час відповідач не користується об`єктом оренди, оскільки виїхав з нього. У зв`язку із відсутністю повного і належного розрахунку з оплати оренди будинку, позивач звернулася з зазначеним позовом до суду та вимагає стягнути з відповідача заборгованість з оплати орендної плати. Таким чином, між сторонами існує спір щодо виконання зобов`язань, які виникають з договору найму житла, що регулюється нормами Цивільного кодексу України та положеннями укладеного між сторонами договору оренди житла від 19.06.2020 року. Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Пунктом 1 частини другої статті11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно із ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.626, ч. 1 ст.627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Приписами статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Суд звертає увагу на те, що хоча із матеріалів справи вбачається до об`єкт оренди є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] , проте підтвердження надання згоди другого співвласника на укладення договору оренди житла суду не надано. Згідно з ч. 1, 3 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Договір найму житла укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 811 ЦК України). Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому (ч. 1, 2 ст. 812 ЦК України). Згідно ст. 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму ( такий же обов`язок передбачає п.5.2.1 Договору оренди.) За змістом ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. За статтею 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором (ч. 1ст. 821 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. За змістом частин першої-третьої статті 820 ЦК України, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму (ч. 2 ст. 762 ЦК України). Доводи відповідача про те що він мав намір придбати будинок який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , передав [PERSON] аванс в сумі 2500 доларів США, а [PERSON] , як колишній чоловік позивача надав відповідний дозвіл на продаж вказаного будинку підтверджено відповідними доказами , ці обставини позивачем не заперечувалися. Також як видно із протоколу №549535 проведення електронних торгів від 09.08.2021 року, вищевказаний будинок було висталено на торги приватним виконавцем Куліченком Д.О. що свідчить на користь доводів відповідача про те, що через борги [PERSON] на будинок було накладено обтяження, ці обставини відповідачем не спростовувалися. Розглянувши матеріали справи та надавши оцінку доводам сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості з орендної плати, виходячи з наступного. Судом встановлено, що спірний житловий будинок був придбаний Позивачем 06.09.2013 року, тобто у період перебування у шлюбі з [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Суд зазначає, що право передання майна у найм за ст. 761 ЦК України має власник. Оскільки Позивач уклала договір оренди від 19.06.2020 р. одноособово, не надавши суду доказів отримання згоди другого співвласника ( [PERSON] ) на передачу будинку в оренду, вона порушила встановлений законом порядок розпорядження спільним майном. Наявна в матеріалах справи згода на продаж об`єкта не може ототожнюватися зі згодою на його найм (оренду). Щодо неможливості використання об`єкта за призначенням. Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Судом встановлено, що через боргові зобов`язання другого співвласника ( [PERSON] ) на будинок було накладено обтяження, а 09.08.2021 року об`єкт було виставлено на електронні торги приватним виконавцем. Дані обставини свідчать про наявність суттєвих юридичних перешкод у користуванні житлом. Орендар не може нести відповідальність за фінансові зобов`язання співвласника майна, які призвели до арешту та примусового продажу об`єкта оренди. З моменту виникнення ризику втрати майна та чинення перешкод у користуванні (через юридичний статус об`єкта), нарахування орендної плати є неправомірним. Щодо відсутності факту надання послуги та добросовісності сторін. Згідно зі ст. 765 ЦК України та п. 5.2.1 Договору, орендодавець зобов`язаний передати об`єкт наймачеві. У матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі будинку, що ставить під сумнів факт виконання Позивачем свого первинного обов`язку. Оскільки договір найму є взаємним, обов`язок наймача з оплати (ст. 820 ЦК) виникає лише за умови виконання наймодавцем обов`язку з надання майна у користування. Оскільки позивач знала про існування другого співвласника який згоди на укладення договору оренди не давав, про неможливість гарантування безпечного та стабільного проживання через борги співвласника та обтяження майна, вимога про стягнення плати за період, коли орендар не користувався і не міг користуватися майном, суперечить принципам розумності та добросовісності (ст. 3 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, оскільки Договір оренди був укладений з порушенням норм щодо розпорядження спільною власністю, а об`єкт оренди мав юридичні дефекти (обтяження та торги), що унеможливили його використання Відповідачем, позивачем не доведено факт передачі об`єкта оренди відповідачу, суд вважає вимоги про стягнення орендної плати безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивачів (ст. 141 ЦПК України).

Outcome: dismissed