Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

В червні 2025 року позивач [PERSON] через представника [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла дружина позивача [PERSON] [INFO] , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть від 27.12.2023 року серія [NUMBER] та свідоцтвом про укладенню шлюбу від 23.09.1983 року серія [NUMBER] . [INFO] помер син позивача [PERSON] [INFO] , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть від 20.12.2023 року серія [NUMBER] та повторно виданим свідоцтвом про народження від 20.12.2023 року серія [NUMBER] . Після смерті спадкодавця [PERSON] , якій належало 3/8 частини квартири [ADDRESS] , а саме: - 1/4 (2/8) частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської райдержадміністрації 05.08.1994 року. Дата проведення реєстрації в Бюро 17.08.1994 року за реєстровим № 1142; - 1/8 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15-ю Київською державною нотаріальною конторою 12.06.1998 року № 3-1588. Дата проведення реєстрації в Бюро 20.08.1998 року за реєстровим № 1142 (підтверджується Інформаційною довідкою КП КМР «КМ БТІ» від 29.02.2024 року). [PERSON] заповіту не залишала, а тому за законом спадщину прийняли особи які відносяться до першої черги спадкування, а саме: - чоловік [PERSON] ; - син [PERSON] ; - мати [PERSON] . Щодо майна померлої, державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. було відкрито спадкову справу № 1001/2012 року, кожен із спадкоємців успадкували по 1/8 частині квартири, але жоден із них не завершив процедуру спадкування: - мати [PERSON] померла орієнтовно у 2017-2018 році; - син [PERSON] помер [INFO] ; - чоловік (позивач) [PERSON] , постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.05.2025 року, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю оригіналів правоустановчих документів, які підтверджують право власності померлої на квартиру. Щодо майна [PERSON] на день смерті, спадкодавцю належало 3/8 частини квартири [ADDRESS] , а саме: - 1/4 (2/8) частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської райдержадміністрації 05.08.1994 року. Дата проведення реєстрації в Бюро 17.08.1994 року за реєстровим № 1142 (підтверджується Інформаційною довідкою КП КМР «КМ БТІ» від 02.05.2025 року); - 1/8 частину квартири було успадковано після смерті матері [PERSON] , але за життя не завершив процедуру спадкування та не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. За заявою позивача, 30.04.2025 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. було відкрито спадкову справу № 465/2025 року щодо майна померлого, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі від 30.04.2025 року. Позивач являється таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки на день смерті проживав та був зареєстрований із [PERSON] . Спадкодавець не залишав заповіту, а тому позивач являється єдиним спадкоємцем за законом. Отже, у зв`язку з відсутністю правоустановчих документів, які підтверджують право власності померлих дружини та сина на квартиру, Позивач вважає, що його права порушені у зв`язку з неможливістю оформлення спадщини, а саме на 4/8 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом та можуть бути оформлені на підставі судового рішення. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2025 року справу передано головуючій судді Панченко О.М. Ухвалою суду від 05.06.2025 року позов залишено без руху, надано стороні позивача строк для усунення недоліків. 16.06.2025 за вхідним номером 29680 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Панченко О.М. від 30.06.2026 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, витребувано докази по справі. 14.07.2025 вх. 6331 засобами електронного зв`язку та 17.07.2025 вх. №36111 за допомогою поштового відправлення надійшли письмові пояснення представника відповідача Київської міської ради І.В. Горбачової про ухвалення рішення, згідно норм чинного законодавства та розгляду справи за відсутності представника Київської міської ради. 23.07.2025 за вх.. №37021 від п`ятнадцятої нотаріальної контори надійшли копії витребовуваних судом спадкових справ. 31.07.2025 у підготовчому засіданні задоволено клопотання представника відповідача про залучення до участі в розгляді справи в якості співвідповідача [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , який успадкував спадщину після померлої [PERSON] , про що винесена відповідна ухвала, яка занесена до протоколу судового засідання. 15.09.2025 вх. №46636 засобами поштового відправлення на адресу суду від [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 08.10.2025 вх. №51093 через Електронний суд надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: 15 Київська державна нотаріальна контора, Київська міська рада про усунення від спадкування, визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 09.10.2025 року, що занесена до протоколу судового засідання, зустрічну позовну заяву долучено до матеріалів первісного позову, постановлено проводити їх спільний розгляд. В зустрічній позовній заяві позивач зазначає про те, що [PERSON] страждала на тяжке захворювання і потребувала сторонньої допомоги, була у безпорадному стані. Однак [PERSON] ухилявся від надання такої допомоги. Таке ж мало місце і відносно його сина, [PERSON] . [PERSON] виселився з квартири [ADDRESS] , переїхав на інше місце проживання.За таких обставин позивач вважає, що [PERSON] підлягає усуненню від спадкування за рішенням суду, тому з цих підстав у задоволенні його позову необхідно відмовити. Крім того, зазначає, що [PERSON] утратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] , оскільки він декілька років в ній відсутній, не цікавився нею, не ніс витрат на її утримання, крім того, має у власності інше житло.Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав №343096309 у власності [PERSON] є двокімнатна квартира [ADDRESS] . За таких обставин [PERSON] утратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] ще і з передбачених ст.107 ч.2 ЖК України підстав. Як слідує з наданих [PERSON] у додатках до основного позову довідок БТІ після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно 1/4 частина квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] - 3/8 частини цієї квартири, що разом складає 5/8. Так як [PERSON] підлягає усуненню від спадкування, декілька років не проживає у спірній квартирі, інших спадкоємців після смерті [PERSON] та [PERSON] немає, [PERSON] є єдиним спадкоємцем після їх смерті, прийняв спадщину, сплачує всі необхідні платежі по утриманню спадкового майна, право власності на спірну частину квартири необхідно визнати за [PERSON] у порядку спадкування. Ухвалою суду від 11.12.2025 року, що занесена до протоколу судових засідань закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. 17.03.2026 вх. №2063 засобами електронної пошти до суду надійшло клопотання про витребування доказів. У судовому засіданні ухвалою, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом було відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки клопотання про витребування доказів у загальному позовному провадженні подається на стадії підготовчого провадження позивачем разом з позовною заявою або до закриття підготовчого провадження. Доказів неможливості подати таке клопотання в строки передбачені ЦПК України, а також клопотання про поновлення таких строків стороною позивача за зустрічним позовом подано не було також. 25.03.2026 за вх. № 2372 до суду надійшли письмові пояснення від відповідача за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] в яких просить додатково до викладених у зустрічній позовній заяві доводах врахувати, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] в п?ятнадцятій Київській державній нотаріальній конторі видано свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , на ім?я [PERSON] на 1/8 частину і [PERSON] на 1/8 частину. [INFO] померла [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Згідно з наданих нотаріусом копій спадкових справ [PERSON] особисто 21.08.2021 року вперше звернувся до нотаріуса за оформленням його права на спадщину після смерті його дружини, [PERSON] , через 5 років після її смерті. Після смерті його сина, [PERSON] , відповідач за зустрічним позовом звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини вперше через 8 років 30.04.2025 року. На думку співвідповідача за первісним позовом це підтверджує доводи про те, що [PERSON] на час смерті дружини та сина в спірній квартирі не проживав, не надавав їм необхідної допомоги. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову в повному обсязі з підстав, що зазначені у ньому. Щодо зустрічного позову, то просив відмовити у його задоволенні, як безпідставному. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов просив задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи без його участі та ухвалення судом рішення відповідно до норм чинного законодавства. Третя особа державний нотаріус П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. в судове засідання не з`явилася, просила проводити розгляд справи без її участі. Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в зустрічному позові необхідно відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, Позивач [PERSON] є чоловіком [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . На підтвердження зазначеного Позивачем надано наступні документи: - Свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане 23 вересня 1983 року відділом Подільського ДРАЦСу м. Києва, актовий запис №757; - повторне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27 грудня 2023 року. На день смерті [PERSON] належало 3/8 частини квартири [ADDRESS] , з яких: 1/4 частина належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної державної адміністрації 05.08.1994 року, що зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації 17.08.1994 року за реєстровим № 1142; 1/8 частина належала на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15-ю Київською державною нотаріальною конторою 12.06.1998 року № 3-1588, що зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації 20.08.1998 року за реєстровим № 1142. Зазначені обставини підтверджуються інформаційною довідкою КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2024 №6771 від 29.02.2024 року. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. було відкрито спадкову справу № 1001/2012 року. З матеріалів справи також убачається, що на момент відкриття спадщини всі спадкоємці першої черги, а саме: чоловік, син та мати спадкодавця, були зареєстровані та постійно проживали разом із спадкодавцем у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується листом Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.12.2023 року № 102-5640. Разом з тим, судом встановлено, що жоден із спадкоємців не завершив оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зокрема, мати спадкодавця [PERSON] померла орієнтовно у 2017-2018 роках, син [PERSON] помер [INFO] . Позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. від 13.05.2025 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно. Щодо майна після смерті [PERSON] судом встановлено наступне. Позивач є батьком [PERSON] [INFO] , що підтверджується наступними документами: - Повторно виданим свідоцтвом про смерть від 20.12.2023 видане Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серія [NUMBER] ; - Повторно виданим свідоцтвом про народження від 20.12.2023 видане Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серія [NUMBER] . На день смерті спадкодавцю належало 3/8 частини квартири [ADDRESS] , з яких: 1/4 (2/8) частина належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної державної адміністрації 05.08.1994 року, що зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації 17.08.1994 року за реєстровим № 1142, зазначені обставини підтверджуються інформаційною довідкою КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації`КВ-2025 №15384 від 02.05.2025 року; 1/8 частина була набутa у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , однак за життя спадкодавець не завершив оформлення спадкових прав та не отримав свідоцтво про право на спадщину. Як встановлено судом, 30.04.2025 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. за заявою позивача було відкрито спадкову справу № 465/2025 року щодо майна померлого, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 30.04.2025 року. Судом також встановлено, що позивач на момент відкриття спадщини був зареєстрований за однією адресою разом з спадкодавцями відповідно до листа Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від №102-5640 від 27.12.2023 року, тому являється таким, що фактично прийняв спадщину. Заповіт спадкодавцем складений не був, у зв`язку з чим позивач є спадкоємцем за законом першої черги, та з урахуванням встановлених обставин - єдиним спадкоємцем майна померлого. Постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. від 13.05.2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих докуменів. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦПК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до Постанови ОП КЦС ВС від 22.04.2024 у справі № 346/2744/21 Законодавець передбачив можливість прийняття спадщини постійним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини для будь-яких спадкоємців, в тому числі й обов`язкових спадкоємців. Тому обов`язковий спадкоємець може прийняти спадщину на підставі частини третьої статті 1268 ЦК. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, у Позивача [PERSON] відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавця на спірне майно та виникли певні труднощі з оформленням спадкових прав та спірним є право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] , що підтверджують право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно. Відповідно до цивільного процесуального законодавства України (ЦПК), якщо позивач належними та допустимими доказами довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд задовольняє позов, захищаючи порушені права. Доведеність вимог є основою для ухвалення рішення на користь позивача. Зважаючи на те, що позивач за первісним позовом належними та допустимими доказами довів обставини, на які посилався, як на підставу вимог позову, то суд приходить до висновку про можливість задоволення первісних позовних вимог. Зустрічний позов обґрунтований тим, що відповідач за цим позовом, на думку позивача ухилявся від надання допомоги спадкодавцям, які перебували у безпорадному стані, а також тривалий час не проживав у спірній квартирі та не брав участі у її утриманні. На підтвердження наведеного у зустрічній позовній заяві належних та допустимих доказазів, які б доводили обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, суду не надано. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, позивачем не подано доказів, які б у розумінні статей 76-78 ЦПК України підтверджували обставини, викладені у позовній заяві, зокрема ухилення від надання допомоги спадкодавцеві який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, також не був доведений факт того, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до статті 1224 Цивільного кодексу України: не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя, не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині, не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом, не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до постанови Верховного суду від 01. Лютого 2022 року у справі №759/18917/17 (провадження №61-12894св20) - Верховний Суд зазначає, що у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом (частини перша та друга статті 71 ЖК УРСР). Згідно зі статтею 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2021 року у справі № 521/5887/17 (провадження № 61-7894св20) зроблено висновок, що: "аналіз норм статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2021 року в справі № 203/1665/19-ц (провадження № 61-11593св21) міститься висновок про те, що процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності". Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Поняття "житло" не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі "Прокопович проти Росії", заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства", заява № 19009/04, пункт 50). Отже, Суд звертає увагу, що самі по собі твердження сторони без належного доказового підтвердження не можуть бути покладені в основу судового рішення. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що доводи позивача за первісним позовом є не доведеними та не підтвердженими жодними доказами, а відтак не можуть бути прийняті судом як підстава для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved