Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

20.11.2025 адвокат Коваленко М.В. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини (доходу) заробітку на утримання дружини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для тини відповідного віку щомісячно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.02.2023 було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Сторони мають спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Діти від народження проживають разом із матір`ю та повністю знаходяться на її матеріальному утриманні. Відповідач [PERSON] у добровільному порядку коштів на утримання неповнолітніх дітей заявниці не надає та не приймає участі в їх утриманні. Відповідач має добрий стан здоров`я, працює офіційно. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, позивач змушена звертатися до суду за примусовим стягненням аліментів з відповідача на утримання матері до досягнення дітьми трьох років. 20.11.2025 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу передано в провадження судді Щепелевої Г.М. 24.11.2025 ухвалою судді відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання. В судові засідання позивач та її представник не з`явилися. Представником позивача [PERSON] адвокатом Коваленко М.В. подано клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника. В судовому засіданні 29.01.2026 відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність фінансової можливості сплачувати аліменти. Просив надати йому час для збирання та подання документів, які підтверджують його доводи, та відкласти судове засідання. За клопотанням відповідача судове засідання було відкладено до 05.03.2026. В судові засідання, призначені на 05.03.2026 та 30.03.2026 відповідач не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе у зв`язку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи дійшов наступного висновку. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 23.02.2023 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , яке видане Індустріально-Немишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, актовий запис №118. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , яке видане Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, актовий запис № 248. Також [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , яке видане Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, актовий запис № 247. Згідно із довідкою Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 20.04.2023 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05.09.2016. Згідно із довідкою від 26.08.2022 № 6328-5002046679 [PERSON] взята на облік як внутрішньо-переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 28.03.2025 № 6328-5003643900 дитина [PERSON] проживає як внутрішньо-переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 28.03.2025 № 6328-5003643886 дитина [PERSON] проживає як внутрішньо-переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.75 СК України - дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ч.ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч.4ст.84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, визначальним на підставі ст. 84 СК України є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. Розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 333/1701/18 (провадження № 61-17737св21). У матеріалах справи немає доказів того, що чоловік внаслідок стану здоров`я чи інших об`єктивних причин не може надавати матеріальну допомогу дружині, з якою проживають діти, до досягнення ними трирічного віку. Отже, відповідач є таким, що має можливість надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, доказів того, що відповідач має інших утриманців або інших аліментних зобов`язань суду не надано, доказів, які свідчать про наявність у нього захворювань та потреби в лікуванні суду також не надано. Суд бере до уваги, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища (ч. 4 ст. 84 СК України), тому не надає оцінку матеріальному стану позивачки. За правилами ч. 1 ст. 80 СК України- аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. При звернені до суду позивач заявлено вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, тобто позивачем визначено спосіб стягнення аліментів. У зв`язку з чим суд не бере до уваги посилання відповідача про необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Окрім того, відповідачем не надано доказів того, що у разі стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу), вказана сума буде значною та погіршить його матеріальний стан, тобто відповідачем не надано довідку про доходи, з якої можна було зробити висновок про те, яку суму буде отримувати позивач. Відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дружину. Таким чином, враховуючи те, що відсутні належні і допустимі докази щодо відсутності можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини в матеріалах справи відсутні, суд дійшов висновку про стягнення аліментів на користь дружини у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дітьми трирічного віку. Щодо вимоги про встановлення мінімального розміру аліментів, які підлягають утриманню із відповідача 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зауважує, що відповідний гарантований розмір аліментів визначений законом для аліментів на утримання дитини (ч. 2 ст. 182 СК України) та вказані гарантії не поширюються на випадки стягнення аліментів на утримання дружини. Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Доказів того, що на утриманні відповідача перебувають інші особи матеріали справи не містять, а можливе стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей не позбавляє його обов`язку з утримання дружини. Суд вважає, що визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам закону, розумності і справедливості. У разі зміни матеріального становища відповідача та неможливості сплати останнім аліментів у встановленому судом розмірі, останній не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів за наявності таких підстав. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви частина 1 статті 79 СК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні цього позову, за вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial