Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-12 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що записи по батькові, померлого [INFO] , [PERSON] , чоловіка [PERSON] : « [PERSON] » (зазначений у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , видане 16.01.2026 року), « [PERSON] » (зазначений в пенсійному посвідчені померлого № [NUMBER] серії [NUMBER] , видане 02.04.2012 року) та « [PERSON] » (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане 28.07.1978 року) стосуються однієї і тієї ж особи [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх вимог представник заявника повідомив, що 28 липня 1978 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 3 моменту укладення шлюбу подружжя перебувало у зареєстрованих сімейних відносинах, спільно проживало, вело спільне господарство та мали спільних дітей. До дня смерті чоловіка подружжя проживало за адресою: [ADDRESS] . [INFO] чоловік заявниці - [PERSON] помер. За життя [PERSON] отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тобто мав статус військового пенсіонера. Після його смерті [PERSON] , як дружина померлого військового пенсіонера, реалізуючи своє право, передбачене пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги членам сім?ї померлого. До заяви були подані всі необхідні документи, зокрема: ??свідоцтво про смерть, ??свідоцтво про шлюб, ??паспорт заявниці, ??документи, що підтверджують статус померлого як військового пенсіонера, ??довідки про спільне проживання. Однак листом Головного управління Пенсійного фонду України В Житомирській області заявниці було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги. Єдиною підставою для відмови зазначено наявність розбіжностей у написанні по батькові померлого чоловіка заявниці, а саме: ??у свідоцтві про шлюб зазначено: « [PERSON] »; ??у свідоцтві про смерть зазначено: « [PERSON] »; ??у паспорті та інших документах - « [PERSON] ». При цьому Пенсійний фонд не ставить під сумнів сам факт шлюбу, факт смерті, факт спільного проживання чи статус померлого як військового пенсіонера. Відмова мотивована виключно формальною невідповідністю орфографічної фіксації по батькові у різних документах. Фактично мова йде не про різних осіб, а про одну і ту ж особу - чоловіка заявниці, однак у різні роки документи оформлювалися українською та російською мовами, що спричинило різні варіанти написання по батькові. З метою усунення будь-яких сумнівів щодо тотожності особи заявницею було отримано експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України, відповідно до якого записи « [PERSON] », « [PERSON] » та « [PERSON] » є ідентичними, а розбіжності виникли внаслідок нормативної мовної варіативності та особливостей документальної фіксації імен по батькові. Таким чином: ??особа померлого є чітко ідентифікованою; ??родинні відносини між заявницею та померлим підтверджені документально; ??розбіжності мають виключно технічний характер; ??спір про право відсутній. Однак реалізація права на соціальну виплату стала неможливою через формальну позицію органу Пенсійного фонду. Орган Пенсійного фонду фактично запропонував звернутися до суду для встановлення відповідного юридичного факту. Іншим шляхом усунути зазначені перешкоди заявниця не може, оскільки виправлення актових записів цивільного стану в даному випадку є неможливим (відсутня помилка як така, а наявна лише мовна варіативність), а орган соціального забезпечення відмовляється приймати подані документи без судового рішення. У зв?язку з цим виникла об?єктивна необхідність встановлення в судовому порядку факту, що має юридичне значення, а саме - тотожності особи померлого при різних варіантах написання його по батькові та підтвердження родинних відносин заявниці з померлим. Ухвалою суду від 02.03.2026 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду (а.с. 19). В судове засідання з`явився представник заявника та просив задовільнити заяву про встановлення факту, що записи по батькові, померлого [INFO] , [PERSON] , чоловіка [PERSON] : « [PERSON] » (зазначений у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , видане 16.01.2026 року), « [PERSON] » (зазначений в пенсійному посвідчені померлого № [NUMBER] серії [NUMBER] , видане 02.04.2012 року) та « [PERSON] » (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане 28.07.1978 року) стосуються однієї і тієї ж особи [PERSON] , який помер [INFO] . Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, скерувавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення заяви не заперечують за умови доведеності її належними документами та у разі відсутності спору про право. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у копії паспорта [PERSON] серії [NUMBER] в графі «по батькові» зазначено « [PERSON] » (а.с. 12). У копіях свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] в графі «батько» вказано « [PERSON] » (а.с. 11). У копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вказано « [PERSON] » (а.с. 11 заворот). Як вбачається з копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] видане на ім`я [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що в графі «по батькові» зазначено « [PERSON] » (а.с. 10 заворот). З експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/219-а/2 від 20.02.2026 року вбачається, що у практиці лінгвістичних експертиз відомі численні випадки розбіжностей у написанні особових імен та імен по батькові, зумовлені їх нормативною поліваріантністю, а також використанням у документальних записах розмовних, говіркових, гіпокористичних та субнормативних варіантів, що призводить до виникнення варіантних форм запису особового імені. Ідентифікація таких орфографічно відмінних записів прізвищ у документах однієї особи або членів однієї родини ґрунтується на їх співвіднесенні з типовими девіаціями, зумовленими наведеними вище причинами. 3 урахуванням зазначеного український запис імені по батькові [PERSON] (копія паспорта; свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ), записи російською мовою [PERSON] (зазначена копія паспорта, запис [PERSON] ) та [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу, запис [PERSON] ) попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах, наданих для експертизи, є ідентичними (а.с. 14). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України). Перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом визначений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Разом із тим, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до абз. 2 п.1 Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» наведений у ст.273 ЦПК ( 1502-06 ) перелік фактів, які встановлюються не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Згідно з п. 7 Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми процесуального законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви з огляду на те, що досліджені в межах цього провадження документи підтверджують факт того, що записи по батькові, померлого [INFO] , [PERSON] , чоловіка [PERSON] : « [PERSON] » (зазначений у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , видане 16.01.2026 року), « [PERSON] » (зазначений в пенсійному посвідчені померлого № [NUMBER] серії [NUMBER] , видане 02.04.2012 року) та « [PERSON] » (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане 28.07.1978 року) стосуються однієї і тієї ж особи [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved