Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №20.12.2023-100002624 від 20.12.2023 у розмірі 8 910 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.12.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №20.12.2023-100002624, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 4 500 гривень строком на 42 дні, з кінцевим терміном повернення до 30.01.2024. У подальшому строк дії кредитного договору було продовжено шляхом укладення додаткових договорів від 16.01.2024 та 14.02.2024, відповідно до яких змінено строк користування кредитом та визначено кінцеву дату його повернення 27.03.2024. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. Водночас відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, кредит та проценти у встановлені строки не сплатив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 8 910 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4500 гривень та заборгованості за процентами у розмірі 4410 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами. Ухвалою від 16.03.2026 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та прийнято рішення про розгляд справи з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримує. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до положень п. 2 ч.7, п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України (за зареєстрованим у встановленому Законом порядку місцем проживання), що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України. Причини неявки не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов не подавав. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 20.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 20.12.2023-100002624, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 4500 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом (2 % на день у первинний період та 2,5 % на день у подальший період), строком на 42 дні, до 30.01.2024 (а.с.26-30). Згідно з укладеним договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (п. 3.1 договору). Дата надання кредиту, сума кредиту, строк, на який надається кредит, дата його повернення, розмір процентів та графік платежів визначаються у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до п. 4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання коштів перерахування на рахунок споживача, у тому числі з використанням реквізитів електронного платіжного засобу, зазначеного позичальником. Відповідно до п. 6.1 договору, позичальник зобов`язався використати кредит на визначені договором цілі та забезпечити своєчасне повернення кредиту і сплату процентів шляхом внесення готівкових коштів або перерахування їх на рахунок кредитодавця у строки, визначені договором. 20.12.2023 року ТОВ «Споживчий центр» перерахувало відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 4500 грн. на банківську картку, реквізити якої були надані позичальником, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів №2406143640 (а.с.24). Отже, позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість користуватися кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Судом встановлено, що кредитний договір було продовжено шляхом укладення додаткового договору від 02.01.2024, яким строк користування кредитом продовжено до 56 днів, з визначенням дати повернення 13.02.2024; додаткового договору від 16.01.2024, яким строк користування кредитом продовжено до 70 днів, з визначенням дати повернення 27.02.2024, а також додаткового договору від 14.02.2024, яким строк користування кредитом продовжено до 99 днів, з визначенням кінцевої дати повернення кредиту 27.03.2024 (а.с.31-35). Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, кредит та нараховані проценти не сплатив, у зв`язку з чим станом на момент звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 8 910 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 4500 грн. та заборгованості за процентами у сумі 4410 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем докази, суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. У свою чергу відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не виконав взяті на себе зобов`язання, що свідчить про порушення прав позивача, а позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження істотного порушення відповідачем умов кредитного договору та існування заборгованості, суд задовольняє заявлений позов у повному обсязі та вважає, що з відповідача слід стягнути заборгованість в загальному розмірі 8 910 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2662,40 гривень.

Outcome: approved