Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-06 00:00:00

21 жовтня 2025 року ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 17 лютого 2024 року між ТОВ "Макс Кредит" та [PERSON] було укладено кредитний договір №00-9629702 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. ТОВ "Макс Кредит" перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладання Договору, перевірило не лише особисті дані відповідача з метою ідентифікації, а і платіжну картку з метою ідентифікації. Згідно договору кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 6 300 гривень на банківську картку № [NUMBER] , зазначену відповідачем при укладенні кредитного договору. 17 грудня 2024 року ТОВ "Макс Кредит" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу №17122024-МК/Онлайн. Сторони підписали реєстр прав вимоги №б/н від 17 грудня 2024 року, за яким ТОВ "ФК"Онлайн Фінанс" набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9629702 від 17 лютого 2024 року. 02 червня 2025 року між ТОВ "ФК"Онлайн Фінанс" та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу №02/06/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №00-9629702 від 17 лютого 2024 року. Відповідно до Реєстру боржників за Договором факторингу №02/06/25-Е від 02 червня 2025 року від ТОВ "ФК"Онлайн Фінанс" до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 49 278 гривень. Відповідач не виконував умови договору належним чином, не повністю сплачував платежі, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви за Кредитним договором №00-9629702 від 17 лютого 2024 року становить 49 278 гривень, яка складається з наступного: 6 300 гривень - заборгованість по кредиту; 42 978 гривень - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Позивач навів розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 7 000 гривень. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу на суму 7 000 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивач не довів факту отримання нею кредитних коштів, відсутні первинні документи, що підтверджують належне укладання кредитного договору, позивач не довів безперервності та законності переходу права вимоги, нараховані відсотки є незаконними, неспівмірними та суперечать принципу добросовісності. Просить суд відмовити в задоволенні позову, а якщо суд визнає факт укладання договору, то зменшити відсотки до розміру, передбаченого ст.625 ЦК України (3% річних + інфляція), визнати неправомірними та не включати до боргу нараховані позивачем 42 978 гривень, відмовити у стягненні 7 000 гривень витрат на правову допомогу. Позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву та додаткові пояснення по справі, в яких він підтримує свої позовні вимоги. Відповідачем подано додаткові пояснення, в яких вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 17 лютого 2024 року між ТОВ "Макс Кредит" та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №00-9629702 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором - 44615, надісланим 17 лютого 2024 року о 0:19:03 на номер телефону, зазначений відповідачем при укладанні кредитного договору - +380661676739. Також, сторонами підписано паспорт споживчого кредиту та Правила надання коштів у позику, затверджені наказом директора ТОВ "Макс Кредит" №05-01/24 від 05 січня 2024 року. ТОВ "Макс Кредит" перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладання Договору, перевірило не лише особисті дані відповідача з метою ідентифікації, а і платіжну картку з метою ідентифікації. Перед укладанням кредитного договору відповідач, з метою отримання кредиту, самостійно за допомогою мережі інтернет, вчинив ряд дій, зокрема, зареєструвався на сайті первісного кредитора, пройшов верифікацію, оформив заявку на отримання кредиту, тощо. Згідно договору кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) 6 000 гривень, строк дії кредитної лінії - 360 календарних днів, кінцева дата повернення кредиту - 11 лютого 2025 року. Стандартна процентна ставка 2,47% в день від суми кредиту за кожен день користування ним. За надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразово комісію в розмірі 5% від суми кредиту, що складає 300 гривень. Кредитні кошти перераховані відповідачу 17 лютого 2024 року на рахунок відповідача № [NUMBER] , зазначений нею при укладанні кредитного договору. Інформацією АТ "Універсал Банк" від 29 січня 2026 року підтверджується, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] . У період з 17 по 22 лютого 2024 року на вказану банківську картку було зараховано кошти в сумі 6 000 гривень. Номер телефону [NUMBER] був фінансовим номером телефону за вказаним картковим рахунком та знаходиться в анкетних даних [PERSON] . З виписки про рух коштів по банківській картці № [NUMBER] за період з 17 по 22 лютого 2024 року вбачається зарахування кредитних коштів 17 лютого 2024 року в сумі 6 000 гривень за кредитним договором №00-9629702 від 17 лютого 2024 року. Згідно графіку платежів, який міститься в кредитному договорі та підписаний і узгоджений сторонами, відповідач повинна повернути в строк до 11 лютого 2025 року на користь первісного кредитора 57 654 гривень, з яких: 6 000 гривень - тіло кредиту, 51 354 гривень - відсотки за користування кредитом, 300 гривень - комісія за надання кредиту. 17 грудня 2024 року ТОВ "Макс Кредит" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу №17122024-МК/Онлайн. Сторони підписали реєстр прав вимоги №б/н від 17 грудня 2024 року, за яким ТОВ "ФК"Онлайн Фінанс" набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9629702 від 17 лютого 2024 року. Копією платіжної інструкції №342 від 27 грудня 2024 року підтверджується перерахування грошових коштів ТОВ "Макс Кредит" на користь ТОВ "ФК"Онлайн Фінанс" на виконання умов договору факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17 грудня 2024 року. 02 червня 2025 року між ТОВ "ФК"Онлайн Фінанс" та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу №02/06/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №00-9629702 від 17 лютого 2024 року. Відповідно до Реєстру боржників за Договором факторингу №02/06/25-Е від 02 червня 2025 року від ТОВ "ФК"Онлайн Фінанс" до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 49 278 гривень. Копією платіжної інструкції №370 від 30 вересня 2025 року підтверджується перерахування грошових коштів ТОВ "ФК"Онлайн Фінанс" на користь ТОВ "ФК"Ейс" на виконання умов договору факторингу №02/06/25-Е від 02 червня 2025 року. Відповідач не виконував умови договору належним чином, не повністю сплачував платежі, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви за Кредитним договором №00-9629702 від 17 лютого 2024 року становить 49 278 гривень, яка складається з наступного: 6 300 гривень - заборгованість по кредиту; 42 978 гривень - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Сума боргу підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договором, долученим до матеріалів справи. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Факт укладення кредитного договору, а також досягнення згоди щодо його істотних умов, підтверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом письмовими доказами. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Вказаним Кредитним договором Позичальник зобов`язалась повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за їх користування і комісію. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. [PERSON] усунулася від виконання передбачених договором обов`язків та отримані кредитні кошти у повній мірі не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором 00-9629702 від 17 лютого 2024 року, яка складається з заборгованості по тілу кредиту та відсотках. Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги та розрахунок заборгованості судом не встановлено, як видно із змісту позову відповідач не виконує своїх зобов`язань по кредитному договору, заборгованість, яка виникла, добровільно не погашена, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми заборгованості, контрозрахунку боргу стороною відповідача не надано. Суду доведено факт укладення між [PERSON] та ТОВ "Макс Кредит" кредитного договору в електронному вигляді, факт отримання нею кредитних коштів та факт не сплати нею кредитної заборгованості у строки, встановлені договором про надання кредиту. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Суду доведено належними та допустимими доказами по справі, що позивач є належною стороною по справі на підставі договору факторингу від 02 червня 2025 року, оскільки умови договорів факторингу від 17 грудня 2024 року, укладеного між ТОВ "Макс Кредит" та ТОВ "ФК"Онлайн Фінанс" та від 02 червня 2025 року, укладеного між ТОВ "ФК"Онлайн Фінанс" та ТОВ "ФК"Ейс", сторонами виконані в повному обсязі, а отже, позивач набув у законний спосіб право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 6 300 гривень, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача тіло кредиту в розмірі 6 000 гривень, оскільки умови кредитного договору передбачають надання кредиту в сумі 6 000 гривень, саме 6 000 гривень перераховано первісним кредитором на банківський рахунок відповідача, а 300 гривень - це комісія за надання кредиту, передбачена умовами договору про надання кредиту, однак, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29.11.202 у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. Виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами. За таких обставин, фінансовою установою без належних на те правових підстав нарахована заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту, а відтак, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості по тілу кредиту, яка фактично є комісією за надання кредиту в сумі 300 гривень, є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 42 978 гривень, суд приходить до наступного. Відповідач заперечує проти вказаної позовної вимоги, посилаючись на те, що вказана сума є неспівмірною та суперечить принципу добросовісності. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином, питання визначення процентної ставки за кредитним договором вирішується виключно сторонами у договорі. Договором про надання споживчого кредиту №00-9629702 від 17 лютого 2024 року передбачено фіксовану процентну ставку у розмірі 2,47% (п. 1.4.1 договору), яка застосовується, якщо споживач-позичальник не виконав умови для застосування зниженої процентної ставки. Знижена процентна ставка 0,25 % в день та застосовується відповідно до наступних умов, застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в п.1.3 цього договору - 360 календарних днів. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. [PERSON] не здійснила оплату процентів згідно графіку платежу. Згідно картки обліку договору (розрахунку заборгованості), який приєднаний до матеріалів справи, проценти нараховувалися в період з 17 лютого 2024 року по 11 лютого 2025 року включно, тобто протягом строку дії договору, будь-яких інших нарахувань з даного розрахунку не вбачається. Обставини, які б свідчили, що ТОВ "Макс Кредит" надало [PERSON] неправдиву інформацію про розмір процентів та порядок їх сплати, приховав щоденну та реальну річну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту, відсутні. Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 вказав, що виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату процентів за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір процентної ставки погоджено за домовленістю сторін у заяві-анкеті. Такий висновок підлягає застосуванню і до спірних правовідносин. Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. При цьому, проценти за кредитним договором, згідно ст. 1056-1 ЦК України, не мають компенсаційного характеру та є платою за користування чужими грошима, їх розмір визначається сторонами договору, тому положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до умов договору про встановлення розміру процентів не може застосовуватись. В даному випадку мова йде про відповідальність споживача за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, яка не є сталою величиною, так як розраховується з урахуванням тривалості наявного прострочення, яка може бути недостатньою для висновків про такий розмір коштів, що має сплатити позичальник, [PERSON] , підписуючи договір, була ознайомлена з його умовами, відповідно розуміла їх зміст та розмір процентів. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитними коштами в сумі 42 978 гривень. На підставі викладеного суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ейс» належить стягнути заборгованість по кредитному договору №00-9629702 від 17 лютого 2024 року у розмірі - 48 978 гривень, що включає розмір заборгованості за тілом кредиту, процентах. Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне. Згідно положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги щодо стягнення заборгованості задоволено частково, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2 398,18 гривень - пропорційно до задоволених позовних вимог ( позовні вимоги задоволено на 99%). Стороною позивача заявлено до відшкодування 7 000 гривень витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу надано копію договору №20/08/25-01, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Соломко та партнери», предметом якого є надання правничої допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Згідно положень Р.3 даного договору отримання винагороди Адвокатським бюро відбувається у формі гонорару, який складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг. Додатком № 1 до даного договору є Протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, яким визначено вартість послуг згідно вказаного переліку. Додатковою угодою №25770999742 від 11 вересня 2025 року до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року визначено перелік боржників по справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами, допомогу по яким надає Адвокатське бюро, в тому числі, щодо боржника [PERSON] за кредитним договором №00-9629702 від 17 лютого 2024 року. Згідно Акту прийому-передачі наданих послуг 01 жовтня 2025 року Адвокатським бюро «Соломко та партнери» надано юридичні послуги щодо стягнення заборгованості з боржника [PERSON] , кредитний договір №00-9629702 від 17 лютого 2024 року, згідно переліку, на суму 7 000 гривень. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу в такому розмірі, вважаючи її завищеною, часткове задоволення позовних вимог, те, що вказана категорія справ є незначної складності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Outcome: approved