Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивований тим, що 03.09.2011 між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано 10.02.2025 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області. У шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Позивачка зазначила, що самостійно не може забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тому батько, який є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти на рівні визначеному позивачкою, оскільки працює на посаді начальника відділу Військової частини № [NUMBER] Національної Гвардії України та має постійний дохід. Відповідач інших осіб на утриманні немає, має нерухоме майно та транспортний засіб, а його стан здоров`я дозволяє працювати. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 23.02.2026 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали суду від 23.02.2026 та копію позовної заяви із доданими до неї документами отримано відповідачем 27.02.2026, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. (а.с. 14-15) У строк, визначений ухвалою суду від 23.02.2026, від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається зазначення відповідачем про відсутність заперечень щодо задоволення позову, що за своєю суттю є визнанням позову. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачкою разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання відповідачем позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне. Рішенням Вінницького міського Вінницької області від 10.02.2025 у справі № 127/41357/24, яке згідно відомостей з ЄДРСР, які перебувають у публічному доступі, набрало законної сили 18.03.2025, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 03.09.2011, розірвано. (а.с. 3) Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.08.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 3148. (а.с. 4) Відповідно до довідки № Ж1-Д-000072, виданої 16.02.2026 ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об`єднання 1», позивачка [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 5) Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З позовної заяви вбачається, що позивачкою, з якою проживає дитина, обрано спосіб стягнення аліментів саме в частці від доходу батька дитини. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, тим самим задовольнивши визнаний відповідачем позов. Згідно з ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Позивачка на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). При цьому судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи те, що позивачка на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, а також положення ст. 141 і ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 665, 60 гривень. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved