Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № № 27.08.2023-100000940 від 29.08.2023 у розмірі 8 469 грн, з яких 4 500 грн - заборгованість за тілом кредиту та 3 969 грн - заборгованість за процентами. Також позивач просив покласти на відповідача судові витрати. У позовній заяві зазначено, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 662,40 грн, а докази щодо витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Позов обґрунтовано тим, що 29.08.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 27.08.2023-100000940. За умовами договору відповідачу надано кредит у сумі 4 500 грн строком на 42 дні, із датою повернення кредиту 09.10.2023. Процентна ставка встановлена як фіксована у розмірі 2,1 % за кожен день користування кредитом протягом усього строку кредитування. Продовження строку кредитування договором прямо не передбачено. Зобов`язання за вказаним договором відповідач [PERSON] належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на дату звернення до суду утворилася заборгованість у розмірі 8 469 грн, з яких 4 500 грн - заборгованість за тілом кредиту та 3 969 грн - заборгованість за процентами. Ухвалою суду від 05 березня 2026 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача у позовній заяві просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника, не заперечував проти заочного розгляду справи та зазначив, що докази щодо понесених витрат на правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов не подав. Судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи: на адресу його місця проживання було направлено рекомендоване поштове відправлення із судовою повісткою про день, час та місце судового засідання, а також розміщено оголошення про виклик відповідача в судове засідання на офіційному вебсайті «Судова влада України». Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. При цьому відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача суд не розцінює як визнання позовних вимог, оскільки подання заперечень на позов є правом, а не обов`язком відповідача і не звільняє позивача від доведення обставин, на які він посилається, як це передбачено ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані представником позивача документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статей 11, 526, 530, 610, 612, 629, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів; зобов`язання мають виконуватися належним чином і у встановлений строк; порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання; позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, такий договір вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони та її прийняття іншою стороною, а моментом підписання електронного правочину є, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Верховний Суд у своїй практиці виходить із того, що електронний договір, укладений із застосуванням одноразового ідентифікатора, за наявності даних про проходження реєстрації, вхід до особистого кабінету та акцепт оферти, є належною формою укладення правочину, а одноразовий ідентифікатор визнається належним способом електронного підписання. Судом установлено, що 29.08.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 27.08.2023-100000940. За умовами договору відповідачу надано кредит у сумі 4 500 грн строком на 42 дні, із датою повернення кредиту 09.10.2023. Процентна ставка встановлена як фіксована у розмірі 2,1 % за кожен день користування кредитом протягом усього строку кредитування. Продовження строку кредитування договором прямо не передбачено. Із матеріалів справи вбачається, що договір укладений в електронній формі, а відповідач [PERSON] пройшов електронну ідентифікацію та акцептував умови договору з використанням одноразового ідентифікатора. Доказів того, що відповідач не вчиняв таких дій, що його волевиявлення було відсутнє або що договір є недійсним чи неукладеним, матеріали справи не містять. Факт надання відповідачу [PERSON] кредитних коштів підтверджується квитанцією про перерахування коштів від 29.08.2023, на яку прямо посилається позивач, а також умовами договору № 27.08.2023-100000940 (а.с.22), згідно з якими кредит надавався шляхом перерахування на платіжний засіб споживача. Сам по собі той факт, що позивач не є банківською установою, не спростовує реальність видачі кредиту, оскільки спірний договір передбачав надання коштів із використанням реквізитів електронного платіжного засобу, а позивач як фінансова установа вправі надавати споживчі кредити на відповідних умовах. Суд бере до уваги, що умовами договору прямо передбачено: продовження строку кредитування не допускається, процентна ставка є фіксованою і становить 2,1 % на день, а проценти розраховуються шляхом множення суми кредиту або її залишку на кількість днів користування кредитом і на погоджену ставку. Тому при сумі кредиту 4 500 грн і строку користування 42 дні сума процентів становить 3 969 грн (4500 ? 2,1 % ? 42 дні), що повністю відповідає умовам договору, викладеним у позові. Стосовно процентів за користування кредитом суд виходить з того, що вони є платою за правомірне користування чужими грошовими коштами та можуть бути стягнуті, якщо нараховані в межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, а проценти, нараховані в межах цього строку, зберігають договірний характер (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, постанова ВП ВС від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16.). У цій справі проценти заявлені саме за період 42 днів, тобто в межах строку кредитування до 09.10.2023, а не як відповідальність за прострочення. За таких обставин суд доходить висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів: факт укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі; факт надання відповідачу кредитних коштів у сумі 4 500 грн; погодження сторонами істотних умов договору, зокрема строку кредитування та процентної ставки; а також факт невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення кредиту і сплати процентів. Відповідач належних доказів погашення заборгованості чи спростування доводів позову суду не подав. Отже, вимоги позивача про стягнення 4 500 грн тіла кредиту та 3 969 грн процентів є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить із положень статей 133, 141, 246 ЦПК України. Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2 662,40 грн, тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що в позовній заяві наведено лише орієнтовний розрахунок у сумі 6 000 грн та прямо вказано, що підтвердні документи будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. За відсутності на момент ухвалення рішення належних доказів їх фактичного понесення або обов`язку їх сплати питання про їх розподіл цим рішенням не вирішується. За наявності передбачених законом підстав воно може бути вирішене окремо у порядку, встановленому ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved