Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліцей сучасної архітектури та дизайну «Опора» про визнання трудових відносин припиненими, у якій позивач просить визнати припиненими трудові відносини між ТОВ «Ліцей сучасної архітектури та дизайну «Опора» та [PERSON] з 19.01.2026 у зв`язку із звільненням з посади за власним бажанням на підставі положень ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Позовна заява обґрунтована тим, що наказом ТОВ «Ліцей сучасної архітектури та дизайну «Опора» від 19.06.2025 за № 6 [PERSON] з 20.06.2025 був прийнятий на роботу на невизначений строк на посаду вчителя закладу загальної середньої освіти по предмету «креслення» з посадовим окладом 9 939,00 грн. Однак відповідач заробітну плату сплатив на користь позивача лише за червень 2025 року. В подальшому відповідач не забезпечив позивача робочим місцем, а також перестав виплачувати заробітну плату. Дані обставини підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу (позивача) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати позивач прийняв рішення про розірвання трудового договору з відповідачем за власною ініціативою з 19.01.2026 відповідно до частини 3 статті 38 КЗпП України. Заява про звільнення з роботи була направлена позивачем на адресу відповідача за місцем реєстрації останнього рекомендованим поштовим відправленням. Однак поштове відправлення № 0305800136356 повернуто позивачу 04 лютого 2026 року без вручення у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання. За місцем знаходження відповідача віднайти не вдалось. При перевірці діяльності відповідача на відкритих електронних ресурсах з`ясувалось, що діяльність ТОВ «Ліцей сучасної архітектури та дизайну «Опора» не припинена, місцезнаходження зазначеного товариства не змінювалось. Фактично позивач не перебуває з відповідачем у трудових відносинах. Однак, формально трудові відносини з ТОВ «Ліцей сучасної архітектури та дизайну «Опора» не припинені та перешкоджають працевлаштуванню позивача. Рішення суду про припинення трудових відносин необхідно для реалізації позивачем свого права на працю, загальнообов`язкового державного соціального страхування та пенсійного забезпечення у майбутньому. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Фіцай О.Л. відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 30.03.2026 року об 14:00 годині. Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді за місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, однак конверт повернувся до суду без вручення за закінченням терміну зберігання. Позивач [PERSON] надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Позивач прийнятй на роботу до ТОВ «Ліцей сучасної архітектури та дизайну «Опора» 20.06.2025 на невизначений строк на посаду вчителя закладу загальної середньої освіти по предмету «креслення», з посадовим окладом 9 939,00 грн., що підтверджується копією наказу (розпорядження) № 6 від 19.06.2025. Відповідно до Довідок Форми ОК-5 та Форми ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що за червень 2025 року позивачеві була виплачена заробітна плата у розмірі 9 939,00 грн., а за решту місяців у позивача відсутні відомості про виплату йому заробітної плати. 14.01.2026 Позивач засобами поштового зв`язку рекомендованим листом за адресою місцезнаходження ТОВ «Ліцей сучасної архітектури та дизайну «Опора» направив відповідачу заяву про звільнення з 19.01.2026. У зв`язку із закінченням терміну зберігання зазначений лист було повернуто позивачу 04.02.2026, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 0305800136356. Частинами 2, 3 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установах, організаціях або з фізичною особою. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до абз. 4 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. ст. 21, 43 Конституції України, ст. ст. 94, 115 КЗпП України, ст. ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути, зокрема, безстроковим, що укладається на невизначений строк. За приписами п. 4 ч. 1 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець, зокрема, не виконує законодавство про працю, умови трудового договору. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Отже, укладення трудового договору та виплата позивачеві заробітної плати за червень 2025 року засвідчує виникнення трудових відносин між відповідачем та позивачем. Матеріалами справи підтверджено, що 14.01.2026 [PERSON] засобами поштового зв`язку рекомендованим листом за адресою місцезнаходження відповідача направив останньому заяву про звільнення з 19.01.2026 та видати копію наказу (розпорядження) про звільнення. У зв`язку із закінченням терміну зберігання зазначений лист було повернуто позивачу, що підтверджується копією трекінгу поштового відправлення. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України позивач має право розірвати договір у визначений ним строк за власним бажанням, оскільки відповідач не виконував законодавство про працю та умови трудового договору. Як зазначено Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 681/1629/18 розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю або умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Особливістю розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору. У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2023 року у справі № 279/402/20 вказано, що умовою розірвання трудового договору з ініціативи працівника згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України є власне бажання працівника, зумовлене неможливістю продовжувати роботу з підстав особистих його обставин. Згідно з частиною третьою цієї статті - це винні дії власника або уповноваженого ним органу через невиконання законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Як зазначено Верховним Судом у постанові від 19 лютого 2025 року у справі № 587/1641/21 у правовідносинах із роботодавцем працівник є менш захищеною і більш економічно слабкою стороною, тому поведінка власника або уповноваженого ним органу у таких правовідносинах повинна бути послідовною. У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи «належним». Отже, відповідач був належно повідомлений про бажання позивача звільнитися із 19.01.2026 року. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що трудовий договір між сторонами розірвано з 19.01.2026 року відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а отже заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.

Outcome: approved