Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс», (далі ТОВ «Цикл фінанс») звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № F-00154121 від 04.12.2024 у розмірі 10400,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія» Гвадіана» (первісний кредитор) та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № F-00154121, згідно з яким кредитодавець надає позичальнику позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені кредитним договором. Договір позичальник підписав одноразовим персональним ідентифікатором № F565586. 25.06.2025 між ТОВ «Фінансова компанія» Гвадіана» та ТОВ «Цикл фінанс» укладено договір факторингу № 25/06/25-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія» Гвадіана» відступило ТОВ «Цикл фінанс» права вимоги права вимоги до відповідача за кредитним договором № F-00154121 від 04.12.2024. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання за договором. За вказаним кредитним договором позичальник перед новим кредитором має заборгованість у розмірі 22400,00 грн, з яких: 8000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 2400,00 грн сума заборгованості за відсотками, 12000,00 грн заборгованість по пені. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, а тому позивач звертається до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором у загальному розмірі 10400,00 грн, стягнувши з відповідача судові витрати у виді судового збору в розмір 2662, 40 грн та витрат на правничу допомогу в розмір 5000,00 грн. 16.02.2026 ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 27.03.2026 ухвалою суду постановлено проводити заочний розгляд у справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить суд проводити розгляд справи у його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, який про час, місце та дату судового засідання повідомлений відповідно до вимог ЦПК України, в судове засідання не з`явився. 09.03.2026 надіслав до суду копію службового посвідчення та довідку Військовї частини [NUMBER] Державної прикордонної служби України від 19.01.2026, в якій зазначено, що [PERSON] знаходиться у вказаній військовій частині на військовій службі. Також 26.03.2026 [PERSON] подав до суду заяву в якій просив не відкладати та не зупиняти розгляд справи, при розгляді справи врахувати надані ним попередньо до суду документи. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень позивача суд проводить заочний розгляд справи. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом встановлено, що 04.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія» Гвадіана» та [PERSON] укладено кредитний договір № F-00154121, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується його повернути на умовах зазначений у договорі.. Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит (тип кредиту - кредит) на засадах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,00% на добу на умовах, визначених цим договором. Кредит надається позичальнику в загальному розмірі 8000,00 грн з метою задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п.п. 4.1., 4.2., 4.3. договору кредитодавець надає кредит шляхом його переказу на рахунок позичальника протягом 3-х календарних днів з дня укладення договору. Кредит надається позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки № [NUMBER] , вказаної позичальником. Дата надання кредиту 04.12.2024. Відповідно до п.п. 4.4., 4.6., 4.7. договору кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати надання кредиту та підлягає поверненню до 02.01.2025 (дата повернення Кредиту). Можливим наслідком внесення суми грошового зобов`язання в останній день строку надання кредиту або після нього є виникнення простроченої заборгованості за кредитом. Рекомендована дата внесення позичальником грошових коштів для уникнення простроченої заборгованості за кредитом 02.01.2025. Відповідно до п.п. 5.1., 5.3., 5.4. договору плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і не може бути збільшена без письмової згоди позичальника. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом включаючи день отримання та день його повернення та/або дати пролонгацій. Денна процентна ставка за цим договором становить 1,00% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Загальні витрати за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника на дату укладення цього договору, а також, усі припущення, використані для обчислення такої ставки, зазначені в Додатку № 1 до цього договору, який є невід`ємною частиною цього договору. Розмір орієнтовної реальної річної процентної ставки не залежить від способу надання кредиту. Обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що цей договір залишається дійсним протягом строку кредиту та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі. Зміна процентної ставки або інших платежів за послуги кредитодавця, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, не передбачена. Відповідно до п.п. 5.6., 5.7. договору строк сплати процентів і основної суми кредиту встановлюється відповідно до графіка платежів Додатка 1, що є невід`ємною частиною цього договору. Сума процентів за користування кредитом, передбачена Додатком 1 до цього договору, є дійсною за умови дотримання позичальником строків сплати та/або суми платежу, передбачених Додатком 1 до цього договору. Для підписання кредитного договору відповідачем використано електронний підпис - одноразовий ідентифікатор «F565586», що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК Гвадіана» (а.с. 28). Згідно з додатком № 1 до Договору № F-00154121 від 04.12.2024, який є невід`ємною частиною кредитного договору, сторони узгодили графік платежів, реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту у межах строку кредитування, відповідно до якого проценти за користування кредитом за 30 днів складають 2400,00 грн, загальна вартість кредиту становить 10400,00 грн, реальна річна процентна ставка 2617,16% (а.с. 21). Паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «F565586» 04.12.2024. Розділами 3, 4 Паспорту споживчого кредиту передбачено, що сума/ліміт кредитування 8000,00 грн; строк кредитування 30 днів; процента ставка 1,00 % в день, що складає 365,00% річних (а.с. 22-24). Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «ПРОФІТГІД» на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 8000,00 грн за реквізитами платіжної картки [NUMBER] ; номер транзакції 43330-89740-76164, дата / час здійснення переказу коштів 2024-12-04 12:42:54; номер платіжної інструкції 148120:1733308973; призначення переказу: Виплата кредиту за договором № F-00154121 [PERSON] [NUMBER] (а.с. 30). З повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» та виписки по рахунку за період 04.12.2024 - 06.12.2024, отриманих судом 06.03.2026, вбачається, що на ім`я [PERSON] емітовано платіжну карту № [NUMBER] , на яку 04.12.2024 ТОВ «ФК Гвадіана» здійснено переказ коштів в сумі 8000,00 грн (а.с. 63, 64). 25.06.2025 між ТОВ «ФК Гвадіана» (клієнт) та ТОВ «Цикл фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № 25/06/25-01, згідно з п.п. 1.1., 1.2. якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за оплату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитним договором (портфель заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно з додатком 1. Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, Фактор заміняє Клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами (а.с. 31-37). Перерахування коштів за договором факторингу № 25/06/25-01 від 25.06.2025 підтверджується платіжними інструкціями від 25.07.2025 № SUD342 та № SUDSUD324 (а.с. 36 зворот, 38). Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № 25/06/25 від 25.06.2025, реєстру прав вимог від 25.03.2025, від ТОВ «ФК Гвадіана» до ТОВ «Цикл фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № F-00154121 від 04.12.2024 у сумі 22400,00 грн, з яких: 8000,00 грн заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 2400,00 грн заборгованість по відсоткам; 12000 грн 00 коп. заборгованість по пені (а.с. 37). 25.06.2025 сторонами підписані Акт приймання-передачі Реєстру боржників від 25.03.2025 до Договору факторингу № 25/06/25-01 від 25.06.2025 (Додаток № 2) та Акт приймання-передачі прав вимоги за Договором факторингу № 25/06/25-01 від 25.06.2025 (Додаток № 3) (а.с. 35, 35 зворот). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Водночас, згідно з ч. 2 цієї норми, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, які регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ч. 2 вказаної статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитору зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Як вбачається з матеріалів провадження, відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, тобто відповідач зобов`язання за договором не виконав. Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій, не подав відзиву на позов, не надав будь-яких заперечень проти позову чи доказів на спростування позиції позивача. На день ухвалення судом рішення жодного доказу оплати відповідачем заборгованості за кредитним договором № F-00154121від 04.12.2024 в розмірі, зазначеному у позові, суду не надано. Таким чином, відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, своєчасно не повернув кредитні кошти та проценти, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № F-00154121 від 04.12.2024 у сумі 22400,00 грн, з яких: 8000,00 грн заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 2400,00 грн заборгованість по відсоткам; 12000 грн 00 коп. заборгованість по пені. Розмір вказаної заборгованості за кредитним договором відповідач не спростував, власних контррозрахунків не надав. При цьому позивач не заявляє позовну вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 12000,00 грн, а лише просить суд стягнути на свою користь з відповідача 8000,00 грн заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 2400,00 грн заборгованість по відсоткам. Однак позовні вимоги про стягнення відсотків у сумі 2400,00 грн, суд вважає такими, що не підлягають до задоволення, з наступних підстав. Законом України від 11.04.2024 №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» пункт 15 статті 14 Закону №2011-ХІІ викладено в такій редакції (набрала чинності з 18 травня 2024 року): «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2017 «Про часткову мобілізацію» та продовжується до теперішнього часу. За змістом службового посвідчення від 04.09.2023 (а.с. 70) та довідки Військової частини [NUMBER] Державної прикордонної служби України від 19.01.2026 № 1481 (а.с. 69) [PERSON] з 27.03.2023 по теперішній час проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] Державної прикордонної служби України. Отже [PERSON] як військовослужбовець під час особливого періоду звільнений від сплати процентів за користування кредитом. Отже розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором складається лише з 8000,00 грн неповернутих коштів. За таких обставин, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням засад розумності і справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № F-00154121від 04.12.2024 у сумі 8000,00 грн. Щодо розподілу судових витрат. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України) та у резолютивній частині рішення зазначається розподіл таких судових витрат (п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач ТОВ «Цикл фінанс» поніс судові витрати, що складаються з 2662,40 грн сплаченого судового збору (а.с. 1). Згідно з частинами 1-3 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 12.01.2026 між ТОВ «Цикл фінанс» та Адвокатським об`єднанням «ДЕНАЛІ» укладено договір про надання правничої допомоги № 12/01/26, додаткову угоду № 2 до договору (а.с. 39-42). На підтвердження виконання умов договору позивачем надано суду копію акту прийому-передачі № 27 від 22.01.2026 наданих послуг, який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 12/01/26 від 12.01.2026, згідно з яким загальна вартість витрат на правничу допомогу складає 5000,00 грн, а саме: надання усної консультації стосовно складання позовної заяви та складання позовної заяви 5000,00 грн, та платіжну інструкцію № АОDI035 від 26.01.2026 (а.п. 43, 44). Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). З огляду на умови договору про надання правничої допомоги та інші докази понесених витрат, суд дійшов висновку, що у цій справі витрати на правничу допомогу є реальними, підтвердженими матеріалами справи та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, з урахуванням частково задоволення позовних вимог, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2047,92 грн (2662,40х76,92%/100) та витрати на правничу допомогу у розмірі 3846,00 грн (5000,00х76,92%/100) пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial