Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

09.10.2025 ТОВ «Споживчий Центр» з використанням системи «Електронний суд» звернулося до Смілянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 21.11.2024 укладений кредитний договір №19.11.2024-100002411, який складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 21.11.2024, заявки від 21.11.2024 та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору від 21.11.2024. За умовами договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 16000,00 грн терміном на 140 днів, з датою повернення 09.04.2025 Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, натомість відповідач свої зобов`язання не виконує, кредитні кошти та проценти не сплачує. Заборгованість клієнта складає 46240,00 грн, з яких: 16000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 19040,00 грн заборгованість по процентах, 800,00 грн комісії, 2400,00 грн додаткової комісії, неустойка 8000,00 грн. За вказаних обставини, позивач ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з даним позовом. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17.10.2025 відкрито провадження в справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам встановлений строк для подання письмових заяв по суті справи. Копію ухвали про відкриття провадження в справі надіслано відповідачеві на зареєстровану адресу місця проживання, вказане відправлення повернуте без вручення через закінчення терміну зберігання, що підтверджується рекомендованим повідомленням. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. 23.12.2025 адвокатом Сакун Д.І. в інтересах відповідача [PERSON] , з використанням системи «Електронний суд» подано письмовий відзив, за змістом якого відповідач проти задоволення позову заперечує. Відповідні заперечення зводяться до того, що відповідач не укладав із ТОВ «Споживчий Центр» кредитного договору та не отримував грошей в позику. Відомості, вказані в тексті документів, що складають кредитний договір щодо позичальника, не відповідають особистим даним [PERSON] , відповідач заперечує належність йому номера мобільного телефону, з використанням якого, за доводами позикодавця, одноразовим ідентифікатором було підписано договір в електронній формі. З матеріалів справи вбачається, що ідентифікація позичальника проведена із використанням BankID НБУ, однак така вчинена ще 13.11.2024, тобто задовго до укладення 21.11.2024 спірного договору. За таких обставин особа позичальника позивачем не була ідентифікована належним чином. В матеріалах справи відсутні докази належності [PERSON] рахунку, на який, за доводами позивача, відбулося безготівкове перерахування коштів кредиту, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу коштів на картковий рахунок, який належить відповідачу. З огляду на недоведеність факту укладення кредитного договору та отримання коштів відповідачем та те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, передбачених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» або документів, передбачених ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до яких у разі здійснення розрахунків у сфері електронної комерції відповідно до Законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України, відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 30.12.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, згідно із якою укладення між позивачем як позикодавцем та відповідачем [PERSON] як позичальником кредитного договору в електронній формі підтверджується копією електронного доказу, що наданий до суду. Вказаний договір підписаний відповідачем з використанням електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, при цьому відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, що підтверджується належними доказами та вказані обставини відповідач не спростував. Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, вказана практика є усталеною в судах касаційної інстанції. Позивачем перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет- еквайрингу сервісу iPay, що підтверджено надавачем відповідних послуг. Укладений між сторонами договір недійсним не визнавався, а відповідач не звертався до позичальника з приводу неналежного виконання умов договору в частині надання кредиту в користування. На задоволенні позовних вимог наполягав, оскільки такі підтверджені належними доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Судом встановлено, що відповідно до п. 3.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 21.11.2024, кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Згідно п. 3.3 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 21.11.2024, кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту кредитна лінія; строк, на який надається кредит - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. За доводами позову, 21.11.2024 [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е386 підписав заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 21.11.2024. Згідно вказаної Заявки: кредитор ТОВ «Споживчий центр»; позичальник [PERSON] ; відповідно до умов кредитного договору №19.11.2024-100002411 від 21.11.2024 позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту 16000,00 грн; строк, на який надається кредит 140 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 09.04.2025; процентна ставка «Стандарт» - фіксована у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, що застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом, не може бути збільшена в односторонньому порядку; процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5%, за один день користування кредитом, що застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких діє процентна ставка «Стандарт», не може бути збільшена в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана із наданням кредиту 5% від суми кредиту та дорівнює 800,00 грн, що нараховується в день видачі кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 800,00 грн у кожному із 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів - 5366-39* [NUMBER] . Пунктом 14 сторони погодили графік платежів за кредитним договором, де вказані чергові періоди та їх тривалість. Крім того, у вказаній заяві зазначено, що позичальник підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №19.11.2024-100002411 від 21.11.2024 з якими попередньо уважно ознайомився. Такі ж за змістом положення містяться у Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №19.11.2024-100002411 від 21.11.2024, що містить відмітку про підписання [PERSON] електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором Е386. Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 07.10.2025 №193-0710, 21.11.2024 о 08-05 год на картку № [NUMBER] на виконання умов договору №19.11.2024-100002411 від 21.11.2024, за дорученням ТОВ «Споживчий центр» перераховано 16000,00 грн. Згідно з довідкою про стан заборгованості за кредитним договором №19.11.2024-100002411 від 21.11.2024, заборгованість [PERSON] за даним кредитним договором складає 46240,00 грн, з яких: 16000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 19040,00 грн заборгованість по процентах, 800,00 грн комісії, 2400,00 грн комісії за обслуговування кредиту, 8000,00 грн неустойка. Заборгованість розрахована за період з 21.11.2024 до 09.04.2025. При цьому із відповіді АТ «Таскомбанк», наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів вбачається, що картка № [NUMBER] , що вказана у кредитному договорі як номер електронного платіжного засобу позичальника, видавалася як віртуальна (без фізичного носія), оформлена на ім`я іншої особи. Така не видавалася [PERSON] , останній не має відкритих рахунків у АТ «Таскомбанк». Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 (заява № 26864/03) зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи в сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). За приписами частин 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо-безпосередньо, після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердження виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі №175/35/16-ц. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Банківська виписка має статус первинного документа. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Всупереч викладеному, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження надання ТОВ «Споживчий Центр» кредиту в користування саме [PERSON] , факт існування в нього кредитної заборгованості. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 в справі №127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що «…встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог». За обставинами даної справи, відповідач не посилався на втрату електронного платіжного засобу чи протиправне використання його, або персональних даних сторонніми особами, однак за відсутності належним чином підтверджених обставин отримання кредиту в користування саме позичальником, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із прийнятим рішенням про відмову в задоволенні позову, підстави покладення судового збору на відповідача - відсутні. Відомостей про інші витрати, пов`язані із розглядом справи, матеріали не містять. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed