Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Полтавської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. В позовній заяві посилалась на те, що її батькам, [PERSON] і [PERSON] , та бабусі, [PERSON] , належала на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла її бабуся [PERSON] . Після смерті бабусі відкрилась спадщина на 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після бабусі фактично прийняв її син - батько позивача - [PERSON] , шляхом постійного проживання зі спадкодавцем, але за життя не отримав свідоцтва про право на спадщину. [INFO] померла її матір [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, є її чоловік - [PERSON] , але за життя він не отримав свідоцтва про право на спадщину. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина. До складу спадщини входить квартира за адресою [ADDRESS] , а саме: 1/3 частки квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло та по 1/3 частці квартири у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] . На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, у якому усе належне йому майно заповідав повністю доньці [PERSON] . Позивач спадщину після смерті батька прийняла, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Але приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Омелич Т.А. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що не надані докази на підтвердження прийняття спадщини батьком позивача, [PERSON] , після померлої [INFO] [PERSON] , його матері. Також з тих підстав, що в свідоцтві про право власності на житло від 03.02.1994 виданого Відділом приватизації житла на підставі розпорядження №147 від 03.02.1994 прізвище [PERSON] , зазначено як [PERSON] . Також не визначено розмір часток у спільній власності співвласників квартири за адресою: [ADDRESS] . Зазначала, що описка у написанні прізвища [PERSON] у свідоцтві про право власності зроблена в результаті невірного перекладу з російської мови. [PERSON] на день свої смерті фактично проживала з батьками позивача за адресою: [ADDRESS] , хоч і була зареєстрована за іншою адресою. Батько позивача здійснював догляд, піклувався про неї, тому в є таким, що прийняв спадщину. Вказувала, що дані обставини змушують її звернутися до суду за захистом спадкових прав, тому позивач просила суд встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло від 03 лютого 1994 року виданого Відділом приватизації житла відповідно до розпорядження №147 від 03 лютого 1994 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] . Встановити факт, що [PERSON] проживав разом з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] . Визнати за позивачем, [PERSON] , право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 25 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26 січня 2026 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано у приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Тетяни Анатоліївни копію спадкової справи №6/2025, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 69). Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит свідків. Представник відповідача Полтавської міської ради надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що в спірних правовідносинах із позивачем не перебуває, жодними своїми діями чи бездіяльністю не створював порушення, невизнання чи оспорювання прав позивача, зокрема права на спадкування. Разом з тим, відповідачем не вбачається підстав для задоволення позовних вимог (а.с. 53-55). Представник позивача у відповіді на відзив заперечила щодо доводів відповідача (а.с. 61-62). Третя особа письмових пояснень по суті спору не надала. Інші клопотання та заяви від учасників справи до суду не надходили. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Представник відповідача Полтавської міської територіальної громади та третя особа приватний нотаріус Омеліч Т.А., які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Заслухавши позивача та її представника, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01 листопада 2024 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 19). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Лазоренко О.В. 22 лютого 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 51, спадкоємицею за заповітом до майна померлого [INFO] [PERSON] є його дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 87). Та обставина, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 09 квітня 1965 року, згідно якого її батьком є [PERSON] , Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.01.2025 №00048962283, яким підтверджується зміна її прізвища з [PERSON] на [PERSON] , та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.01.2025 №00048962867, яким підтверджується зміна її прізвища з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 12, 18, 37). З метою оформлення спадкових прав позивач звернулась до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. (а.с. 79). 01 жовтня 2025 року нотаріусом їй було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , в цілому. Дана відмова була аргументована тим, що не надані підтверджуючі документи, які свідчать про факт прийняття спадщини [PERSON] після померлої [PERSON] , не визначені частки квартири, а також у свідоцтві про право власності на житло прізвище співвласника [PERSON] зазначено невірно як [PERSON] (а.с. 218-219). Також судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до довідки від 17 вересня 2025 року №3002, виданої КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради, [PERSON] з 07 жовтня 1997 року по 21 серпня 2010 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 121). Як встановлено судом, після померлої [PERSON] спадкова справа не відкривалась, жодна особа у встановлений законом строк не зверталася із заявою про прийняття спадщини, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Батько позивача, [PERSON] , на час смерті його матері [PERSON] постійно проживав з нею за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, в тому числі: показаннями свідка [PERSON] , який суду повідомив, що він є онуком [PERSON] та братом позивача. Свідок зазначив, що його бабуся проживала за адресою: [ADDRESS] разом з його батьками, оскільки потребувала постійного стороннього догляду; показаннями свідка [PERSON] , який є сином позивача. Суду повідомив, що його дідусь, [PERSON] , та [PERSON] , проживали разом з його прабабусею, [PERSON] , за адресою [ADDRESS] починаючи з 2006 року. Батьки здійснювали догляд за бабусею; показаннями свідка [PERSON] , яка повідомила суду, що на прохання позивача, з якою вона перебуває в дружніх стосунках, інколи здійснювала догляд за [PERSON] , яку через незадовільний стан здоров`я не залишали саму. Свідка просили побути з бабусею [PERSON] , якщо інші члени сім`ї були відсутні вдома у зв`язку з якимись справами. Коли свідок приїздила до бабусі [PERSON] , вона проживала у квартирі по [ADDRESS] разом з сином, [PERSON] ; показаннями свідка [PERSON] , який суду повідомив, що інколи підвозив свою сусідку [PERSON] у м. Полтаву, коли вона їхала доглядати бабусю. В ці дні він підвозив її до будинку по [ADDRESS] ; письмовими поясненнями свідка [PERSON] , у яких вона зазначила, що була сусідкою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Їй відомо, що приблизно у 2007 році [PERSON] забрав свою матір [PERSON] до себе, у квартиру [ADDRESS] . [PERSON] запорошували на святкування ювілею [PERSON] , коли їй виповнилося 90 років. На цей час бабуся проживала з сином за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] погано дуже ходила, і через це з квартири майже не виходила. Її доглядали син та невістка (а.с.35-36); довідкою КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради, в якій зазначено, що [PERSON] зареєстрований з 27 лютого 1976 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.114). Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за адресою спадкодавця не є беззаперечним доказом відсутності спільного проживання, оскільки реєстрація є лише одним із доказів, а не абсолютним підтвердженням. На дану обставину неодноразово звертав увагу у своїй практиці Верховний Суд. Так, у постанові від 19.05.2021 року у справі № 937/10434/19-ц, провадження № 61-3620 св 21, Верховний Суд зазначив, що «… позивач у спірній квартирі був зареєстрований, однак не проживав з 1997 року, у тому числі на час відкриття спадщини після смерті своєї матері, що підтверджено належними доказами, а сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини». Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 204/1052/20, провадження № 61-18625 св 21, місцем проживання фізичної особи згідно з частинами першою, другою та шостою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] ) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується той факт, що [PERSON] на час смерті [PERSON] [INFO] проживав разом з нею за однією адресою: [ADDRESS] , а отже фактично прийняв спадщину після неї. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тому хоча [PERSON] не одержав свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , суд встановив, що він набув права власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після неї. Вирішуючи питання щодо складу спадкового майна та належності правовстановлюючого документу, суд становив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 лютого 1994 року відділом приватизації житла згідно з розпорядженням (наказом) від 03 лютого 1994 року № 197, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 24). Судом встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що у свідоцтві про право власності на житло прізвище [PERSON] зазначено невірно, а саме [PERSON] . Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За нормами ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як передбачено ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За приписами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Зазначеними нормами закріплено загальний принцип рівності часток співвласників в праві спільної сумісної власності. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частки у спільній сумісній власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вже встановлено судом, [PERSON] є таким, що фактично прийняв спадщину після померлої [INFO] [PERSON] 1/3 частки вищевказаної квартири шляхом постійного проживання зі спадкодавцем. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 20 червня 2022 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 127). Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на вказану 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Спадкова справа до майна померлої [PERSON] була відкрита на підставі заяви її чоловіка [PERSON] про прийняття спадщини (а.с. 123, 133). [PERSON] та [PERSON] , які є дітьми [PERSON] , надали заяви про відмову від спадщини (а.с. 135, 139). [PERSON] фактично прийняв спадщину на 1/3 частину спірної квартири після померлої [PERSON] , оскільки перебував з нею у зареєстрованому шлюбі та проживав зі спадкодавцем за однією адресою (а.с. 144-145, 148). Таким чином судом встановлено, що прийнявши спадщину після померлої [PERSON] та померлої [PERSON] , [PERSON] став єдиним власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Також встановлено, що спадщину, а саме вказану квартиру, за заповітом прийняла дочка спадкодавця [PERSON] , але нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] проживав з [PERSON] на час відкриття [INFO] спадщини після неї. Також вставлено факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло. Проте, вказані обставини фактично є підставою для визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Тому належним способом захисту права позивача є саме визнання за нею права власності на спадкове майно. Позасудовим порядком позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Тому суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

Outcome: approved