Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (надалі позивач, ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] (надалі [PERSON] , відповідачка, позичальник) заборгованість за кредитним договором № 559978 від 29.03.2021 в розмірі 32434,21 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 29.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» (надалі ТОВ «Слон Кредит», позикодавець) та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 559978, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти, що були перераховані на картковий рахунок. Вказує, що первісним кредитором були виконані зобов`язання в повному обсязі та надано відповідачці кредитні кошти, проте, відповідачка порушила умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідачки виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка становить 32434,21 грн. Зазначено, що 28.08.2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 2808-23, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 559978 від 29.03.2021 у загальному розмірі 32434,21 грн. Станом на день звернення до суду з позовом сума заборгованості за кредитним договором не погашена, а тому враховуючи вищевикладене позивач просив задоволити позов в повному обсязі. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Русину М.Г. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Винару Л.В. На запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація із Олевської міської ради Житомирської області стосовно зареєстрованого місця проживання відповідачки [PERSON] . Ухвалою суду від 10.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Викликано в судове засідання сторони по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або за власною ініціативою суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Романенко М.Е. в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, у якій просить провести розгляд справи за відсутності представника позивача, позовну заяву задоволити в повному обсязі. Щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судові засідання 05.12.2025 та 27.03.2026 не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що стверджується матеріалами справи. Також, відповідачка заяву із запереченнями про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду не подала, причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно з ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, відповідачка в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала, жодних заяв та клопотань до суду не надіслала та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29.03.2021 ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] уклали договір № 559978 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній надано кредит в розмірі 18750,00 грн., строком на 1096 днів, тобто до 29.03.2024, та погодили процентну ставку за перший день користування кредитом 25% в день, за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85 % річних, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору 52659,71 грн.(а.с. 70-75). Зокрема, пунктом 2.1 договору № 559978 сторони погодили, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 15000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству у будь-який спосіб; у розмірі 3750,00 грн. на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. Договору. Договір № 559978 про надання споживчого кредиту, заява-анкета, паспорт споживчого кредиту, графік платежів до договору підписані власноручним підписом [PERSON] (а.с 70-78). Копії паспорту та довідки про присвоєння РНОКПП також завірені власноручним підписом відповідачки (а.с. 79-81). На виконання умов укладеного договору ТОВ «Слон кредит» 29.03.2021 перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 15000,00 грн. Дана обставина підтверджується платіжним дорученням № 4919 від 29.03.2021 (а.с. 34). Згідно договору факторингу № 2808-23 від 28 серпня 2023 року укладеного між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» та витягу з додатку до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 559978 від 29.03.2021 на загальну суму 32434,21 грн. (а.с. 19, 45-56). Долучений до матеріалів справи розрахунок свідчать про те, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] кредитних зобов`язань, в останньої виникла заборгованість станом на 28.08.2023 у розмірі 32434,21 грн. (а.с. 40). Відповідачці направлялась досудова вимога від 15.11.2023 про те, що 28.08.2023 було укладено договір факторингу, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 559978 від 29.03.2021 та ТОВ «Діджи Фінанс» набуло прав кредитора. Відповідачку проінформовано про наявність заборгованості в сумі 32434,21 грн., рекомендовано сплатити дану заборгованість та роз`яснено, що спір буде вирішуватись в судовому порядку (а.с.28-29). Згідно з ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Відповідно до частини 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та проценти від простроченої суми. Відповідно до частини 1ст. 512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексудо нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідачкою доводи позивача щодо невиконання нею зобов`язань за договором не спростовані, доказів сплати заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13681,15 грн. та заборгованості по відсотках в розмірі 18753,06 грн. не надано, таким чином суд приходить до висновку про стягнення з останньої на користь ТОВ «Діджи фінанс» заборгованості за тілом кредиту та відсотках в загальному розмірі 32434,21 грн. Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За правилом частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, серед яких витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно квитанції про сплату № 8605-9868-7150-6208 від 30.08.2024 (а.с. 1) позивачем було сплачено 2422,40 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідачки. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1, 2 ч. ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги, позивачем надано акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 27.06.2024 (а.с. 18), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро необхідних для надання правничої (правової) допомоги від 27.06.2024 (а.с. 83), додаткову угоду № 002568826969 до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 (а.с.22). відповідно до якого позивачу надано адвокатським бюро послуги вартістю 6 000,00 грн. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідачки, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною, у даній категорії справ наявна узгоджена та установлена судова практика, також існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ. За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 6 000,00 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, та становлять надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення із відповідачки на користь позивача понесених у даній справі витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді у розмірі 3000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved