Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

10.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» через представника, з використанням системи «Електронний суд» звернулося до Смілянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі укладений договір №4395150 про надання споживчого кредиту. На підставі договору ТОВ «Авентус Україна» перерахувало кредитні кошти на картковий рахунок [PERSON] в сумі 5300,00 грн. Кредитний договір укладено строком на 30 днів. Проте, відповідачем не виконанні належним чином кредитні зобов`язання. 04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений Договір факторингу №04-02-01/2022, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до відповідача. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений Договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Заборгованість позичальника перед позивачем становить 17427,51 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту 5300,00 грн, сума заборгованості за відсотками 12034,00 грн, інфляційні збитки 84,80 грн, 3% річних 8,71 грн. З урахуванням викладеного позивач просить стягнути із [PERSON] заборгованість за договором №4395150 від 30.06.2021 у сумі 17427,51 грн, а також судові витрати. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16.12.2025 відкрито провадження в справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам встановлений строк для подання письмових заяв по суті справи. Копію ухвали про відкриття провадження в справі надіслано відповідачеві на зареєстровану адресу місця проживання, вказане відправлення повернуте без вручення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, пов`язаної із належним здійсненням правосуддя, зокрема сформульованої в справі «Сидоренко проти України» (Sydorenko v. Ukraine (dec.), №73193/12, 18 February 2021), загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, однак стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі №24/260-23/52-б). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Судом встановлено, що 30.06.2021 між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» укладений договір №4395150 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5300,00 грн. Пунктом 1.4 договору встановлено, що кредит надається строком на 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується в межах строку, визначеного п. 1.4 договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; в межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача згідно з п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до п. 4.3 договору (п. 1.5.1 Договору). Згідно з п. 1.5.2 договору знижена процентна ставка 0,95% в день застосовується за умови, що споживач в межах строку, передбаченого п. 1.4 договору або протягом трьох наступних календарних днів здійснить повне погашення заборгованості або за ініціативою споживача буде продовжений строк кредитування на новий строк, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку із чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати повернення кредиту, але не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, а у разі пролонгації до дати пролонгації (не включно) буде перераховано за зниженою процентною ставкою,. Відповідно до п. 2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . За п. 2.4 договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами згідно із п. 2.1 договору. Згідно з п. 3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п. 4.3.1 договору, у разі, якщо в споживача на дату закінчення строку кредитування (нового строку кредитування у разі автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредитування продовжується кожного разу на 1 наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше 90 календарних днів поспіль, крім випадку продовження строку кредиту за ініціативою споживача. Споживач надає згоду на автопролонгацію строку кредитування на умовах, передбачених в п. 4.3.1 договору (п. 4.3.2 договору). Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у нього наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредитування за ініціативою споживача в порядку, передбаченому п. 4.2 договору. З паперової копії договору, укладеного в електронній формі вбачається, що позичальником він підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. На підтвердження перерахунку відповідачеві кредитних коштів надано інформацію про здійснення ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» на підставі договору з ТОВ «Авентус Україна» №087/20-П від 08.07.2020 транзакції на користь [PERSON] , картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 5300,00 грн, що мала місце 30.06.2021. У зв`язку із викладеним суд приходить до висновку, що між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 30.06.2021 укладений договір про надання споживчого кредиту №4395150, що підтверджується паперовою копією договору, укладеного в електронній формі. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу №04-02-01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до п. 2.1 договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити за плату факторові право грошової вимоги до боржників. За п. 2.3 договору фактор одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами, право вимоги за якими передається. Відповідно до п. 6.1.4 договору, перехід від клієнта до фактора права вимоги відбувається після оплати фінансування в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. На підтвердження оплати на виконання умов договору факторингу №04-02-01/2022 від 04.02.2022 надано платіжне доручення від 04.02.2022 №327400005 про сплату ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ТОВ «Авентус Україна» 669272,75 грн. Відповідно до витягу з додатку №3 до Договору факторингу №04-02-01/2022 від 04.02.2022 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4395150 від 30.06.2021 у сумі 17334,00 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту 5300,00 грн, сума заборгованості за відсотками 12034,00 грн. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений договір факторингу №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до п. 2.1 первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредиторв права вимоги до боржників, а новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти в сумі та в порядку, що визначені договором. Відповідно до п. 5.2 договору, права вимоги вважаються відступленими первісним кредитором та набутими новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників. Відповідно до витягу з додатку №3 до Договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4395150 від 30.06.2021 у сумі 17427,51 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту 5300,00 грн, сума заборгованості за відсотками 12034,00 грн, відповідальність за порушення грошового зобов`язання 93,51 грн. Докази того, що такий договір визнаний недійсним чи його дійсність оскаржується у судовому порядку, суду не надані. За таких підстав суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4395150 від 30.06.2021. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). При цьому відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Доказів повної сплати відповідачем заборгованості за вказаним кредитним договором матеріали справи не містять. З розрахунку заборгованості судом встановлено, що нарахування процентів здійснено первісним кредитором, ТОВ «Авентус Україна» за період із 30.06.2021 до 28.10.2021. З урахуванням змісту п. 4.3.1-4.3.2 договору, первісний кредитор правомірно нараховував проценти за користування кредитом протягом строку, вказаного в п. 1.4 договору та протягом 90 днів додатково. Базою нарахування є сума позики в повному обсязі, оскільки із матеріалів не вбачається внесення [PERSON] будь-яких сум на виконання власних зобов`язань з погашення основного боргу, однак 13.08.2021 позичальником внесені 50,00 грн, що зараховані на погашення частини процентів за користування кредитом. Кредитором застосована стандартна процентна ставка 1,90% за день протягом всього періоду відповідних нарахувань. З матеріалів справи не вбачається, що позичальником були вчинені дії, що відповідно до п. 4.2.1-4.2.4 договору мають наслідком продовження строку кредитування з ініціативи позичальника або відповідно до п. 1.5.2 надають підстави для застосування кредитором зниженої процентної ставки. Частиною першою статті 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування ТОВ «Вердикт Капітал» втрат від інфляції та відсотків річних правомірно проведене за період із 04.02.2022 до 23.02.2022, до запровадження на території України воєнного стану та в період, коли новий кредитор вже набув права вимоги за кредитним договором, відповідні нарахування не суперечать умовам, наведеним в п. 2.3 договору №04-02-01/2022 від 04.02.2022. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За платіжною інструкцією від 04.12.2025 №0584930043, позивачем сплачено 2422,40 грн, що слід стягнути із відповідача. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн, суд зазначає наступне. На підтвердження відповідних витрат позивача суду надано: - договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, укладений між позивачем як клієнтом та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» як виконавцем, відповідно до якого виконавець бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором; - перелік послуг адвокатського об`єднання із зазначенням їх вартості; - заявку про надання юридичної допомоги №3032 від 01.10.2025; - витяг із акту №15 від 31.10.2025 про надання юридичної допомоги по стягненню заборгованості з [PERSON] (надання усної консультації - 3000,00 грн, складання та подання позовної заяви 6000,00 грн). Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.08.2019 в справі №915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved