Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами та договорами позики у розмірі 62600,30 грн, підписаними електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який надсилався на його номер мобільного телефону, відповідно до вимог Закону України " Про електронну комерцію". Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 листопада 2023 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем був укладений договір позики № 4317899. 14 червня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" був укладений договір факторингу № 14/06/21 відповідно до якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передало (відступило) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а останнє прийняло такі права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (із додатковими угодами). Відповідно до витягу із реєстру боржників № 23 від 11.04.2024 року, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22271,30 грн, з яких 5228,57 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 17042,73 грн - сума заборгованості за відсотками, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Також, 27 січня 2024 року між ТОВ "Аванс Кредит" та відповідачем був укладений договір про надання фінансового кредиту № 41895-01/2024. 25 травня 2024 року між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" був укладений договір факторингу № 25052024, за умовами якого до ТОВ "ФК "ЄАПБ" перейшло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу ТОВ "ФК "ЄАПБ" отримало право вимоги до відповідача на суму 13625 грн, з яких: - 5000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 8625 грн - сума заборгованості за відсотками. Також, 08 вересня 2024 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем був укладений договір позики № 8732597. 27.03.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено факторингу № 27/03/25 відповідно до якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передало (відступило) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а останнє прийняло такі права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (із додатковими угодами). Відповідно до витягу із реєстру боржників № 4 від 23.04.2025 року, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 23392,00 грн, з яких 8000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2400 грн - сума заборгованості за відсотками; 15984 грн сума заборгованості за пенею; 320 грн комісія за надання позики, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Виходячи з цього та невиконання відповідачем умов кредитних договорів та договорів позики, позивач просить задовольнити позов. Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області Савчака С. П. від 06.06.2025 року відкрито провадження у справі до розгляду та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 21.11.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 382/2415/25, оскільки рішенням Вищої ради правосуддя № 2378/0/15-25 від 11.11.2025 року достроково закінчено відрядження судді Савчака С. П. до Яготинського районного суду Київської області. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2025 року справу розподілено на суддю Нарольського М. М. Ухвалою від 27.11.2026 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим суд зазначає таке. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України). Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року). Відповідач відзив на позов не надіслав, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно з вимогами ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату проведення судових засідань повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання та відповідно до ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Відповідач про поважність причин не з`явлення суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. На підставі зазначеного, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив, без постановлення окремого документу, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа/кредитодавець/зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що протягом 2023-2024 року відповідачем в порядку, визначеному Законом України "Про електронну комерцію" укладено ряд кредитних договорів та договорів позики з різними фінансовими установам. В подальшому, на підставі договорів факторингу, укладеними з позивачем, до останнього перейшло право вимоги до відповідача за вказаними договорами. Так, 29 листопада 2023 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем був укладений договір позики № 4317899. Кредитний договір підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора Jr1FCkTFhn. Предметом договору позики є 8000 грн, строк дії договору - 30 днів; процентна ставка за ерший день користування позикою (фіксована) 13,21%; знижена процентна ставка з другого дня користування позикою 0,01%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою 3,50% на день. Відповідно до наданої інформації АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», вбачається, що згідно руху коштів по карті відповідача 29.11.2023 на картку 4441114404444950 емітовану на ім`я [PERSON] було зараховано кошти в сумі 8000 грн, згідно договору № 4317899 від 29.11.2023 року. Встановлено, що 14.06.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 14/06/21, та 11.04.2024 додаткову угоду № 22 до договору факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передає позивачу за плату, а ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" права вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу із реєстру боржників № 23 від 11.04.2024 року до вищевказаного договору факторингу, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 4317899 від 29.11.2023 року на суму 22271,30 грн, в тому числі 5228,57 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 17042,73 грн - сума заборгованості за відсотками. Також, 27 січня 2024 року між ТОВ "Аванс Кредит" та відповідачем був укладений договір про надання фінансового кредиту № 41895-01/2024. Кредитний договір підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора W1537. Відповідно до розділу 1 договору відповідачеві був наданий кредит у розмірі 5000 грн строком на 120 днів під 2,50% денних. Відповідно до пункту 5.3 договору у випадку прострочення клієнтом терміну сплати чергового платежу, визначеного Графіком платежів, Товариство у перший день прострочення нараховує штраф у розмірі 0,2% від суми, одержаної клієнтом за цим договором, при цьому загальний розмір нарахованого штрафу не може перевищувати граничні обмеження, встановлені нормами чинного законодавства України про споживче кредитування. Відповідно до копії листа ТОВ "Універсальні платіжні рішення" № 3466_250611152418 від 11.06.2025 року вбачається, що 27.01.2024 року о 13:45:00 год на карту [NUMBER] було зараховано кошти в сумі 5000 грн, номер транзакції в системі iPay.ua 336293807. 24 травня 2024 року між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" був укладений договір факторингу № 24052024, за умовами якого та Реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги до відповідача на суму 13625 грн, з яких: 5000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8625 грн - сума заборгованості за відсотками. Також, 08 вересня 2024 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем був укладений договір позики № 73783514. Кредитний договір підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 70457. Предметом договору позики є 8000 грн, строк дії договору 30 (119) днів, процентна ставка - 0,250% (1%) на день, комісія за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 600 грн). Крім цього, додатковими угодами неодноразово продовжувався строк дії договору. Відповідно до наданої інформації АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», вбачається, що згідно руху коштів по карті відповідача на картку [NUMBER] емітовану на ім`я [PERSON] , було зараховано кошти в загальній сумі 8000 (2 транзакціями)грн, згідно договіру позики № 73783514 від 08.09.2024 року. Встановлено, що 27.03.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 27/03/25, та 23.04.2025 додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 27/03/25, відповідно до якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передає позивачу за плату, а ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" права вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу із реєстру боржників № 4 від 23.04.2025 року до вищевказаного договору факторингу, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 73783514 від 08.09.2024 року на суму 26704 грн, в тому числі 8000грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2400 грн - сума заборгованості за відсотками, 15984 грн заборгованість за пенею, 320 грн заборгованість за комісією за надання позики. Звертаючись до суду позивач зазначив, що після укладення договорів факторингу відповідач будь-яких дій, направлених на виконання умов укладених кредитних договорів та договорів позики не вчиняв, заборгованість не погасив. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Частина 3 ст. 11 до ЗУ "Про електронну комерцію" визначає, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 до ЗУ "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно із ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. З матеріалів справи вбачається, що укладені з відповідачем договори відповідають вимогам закону, умови договорів з боку кредитодавців та позикодавців виконані, грошові кошти відповідачу надані. В свою чергу, відповідач умови договору не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Всупереч наведеним вимогам процесуального законодавства, відповідач не надав будь-яких доказів, що карткові рахунки зазначені в договорах не належать відповідачу, та що на ці картки не було отримано коштів. Крім цього, ставлячи під сумнів перерахування коштів саме за заявленими в позові договорами, відповідач на спростування цих обставин доказів укладення ним будь-яких інших правочинів у відповідний період не надав. Також, вважаючи наданий позивачем розрахунок неналежним та необґрунтованим, відповідач власного контррозрахунку за договорами не надав. Суд також зазначає, що доказів того, що персональні дані відповідача (дані паспорта громадянина України, фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. Доказів звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно відповідача шахрайських дій матеріали справи не містять, відповідачем не подані. Враховуючи викладене, кредитним товариством та позичальником при укладенні кредитних договорів було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, позичальником підтверджено електронним підписом, що він ознайомлений з умовами кредитування та згодний з ними, кредитні договори, додатки до них укладені в електронній формі у відповідності до вимог чинного законодавства. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що умови кредитування відповідач не розумів та не погодив, а інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів" не отримав; матеріали справи не містять будь-яких письмових заперечень щодо умов кредитування, строків тощо. Відповідач не спростував наявність фактичних та правових підстав звернення позивача з позовом до суду у цій справі, однак не подав належних письмових доказів сплати заборгованості. Щодо нарахування відсотків за договором № 4317899 суд зазначає наступне. Суд при вирішенні справи користується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду. В постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за "користування кредитом", сформульованого у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Відповідно до положень п.2.2 Договору строк позики (строк дії договору) становить 30 днів; дата повернення позики 29.12.2023 року. За умовами договору сторони встановили строк кредитування до 29.12.2023 року, однак ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. З додатку № 1 до договору № 4317899 від 29.11.2023 року (Таблиця обчислення загальної вартості кредиту), вбачається нарахування відсотків в межах строку кредиту з 29.11.2023 по 29.12.2023. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, оскільки доведеним і обґрунтованим є розмір відсотків в 1080 грн, що передбачено умовами самого кредитного договору від 29.11.2023 року із додатком № 1. Належних доказів на підтвердження продовження строку кредитування чи внесення змін до Графіку платежів, зміни загальної вартості кредиту, суду стороною позивача не надано. Доказів пролонгації строку позики в порядку пункту 6 Договору за ініціативою позичальника, як це передбачено даним Договором, матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, нарахування та стягнення процентів за користування кредитом з відповідача поза визначеними строками суперечить вимогам Цивільного кодексу України та висновкам Верховного Суду. З урахуванням висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів, оскільки представником позивача не надано суду доказів, що строк дії договору продовжено, а відповідачем доказів погашення заборгованості по сплаті процентів та контрозрахунку, тому суд вважає, що стягненню підлягають проценти в сумі 1080,00 грн. Таким чином, дослідивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача заборгованості за вищевказаним договором у розмірі 6308,57 грн, яка складається із заявленої до стягнення тіла кредиту в сумі 5228,57 грн, процентів за користування кредитом в сумі 1080,00 грн. Щодо нарахування пені за договором № 73783514 суд зазначає наступне. Згідно із п.18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України було введено воєнний стан дія якого, на момент розгляду справи не припинений. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 15984 грн є безпідставною та задоволенню не підлягає. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги щодо договору № 73783514 від 08.09.2024 року, стягнути з відповідача заборгованість в сумі 10720 грн: а саме 8000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2400 грн сума заборгованості за відсотками, 320 грн комісії за надання кредиту. В іншій частині відмовити. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". В іншій частині нарахованих до стягнення основного боргу, відсотків та комісії за надання, суд враховує принцип змагальності сторін, який полягає, зокрема, в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню частково в частині стягнення заборгованості в загальному розмірі 30653,57 грн. В іншій частині в позові необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial