Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

18.02.2025 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 1794817 від 13.04.2021 року в сумі 6560,00 грн., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що 13.04.2021 між [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено Кредитний договір №1794817, відповідно до умов якого, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надав позичальнику кредит на споживчі потреби у сумі 2000,00 грн. на строк 30 днів під 1,90 % в день. 24.12.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу №02-24122001, відповідно до якого ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, зокрема за кредитним договором №1794817 від 13.04.2021, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання умов вказаного договору у відповідача перед позивачем виникла кредитна заборгованість, яка станом на 04.12.2024 року складає 6560,00 грн., з яких: 2000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4560,00 грн. прострочена заборгованість за процентами, яку просить стягнути з Відповідача. 25.02.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08.04.2025 року представник позивача подав до суду заяву про компенсацію понесених Позивачем судових витрат, відповідно до якої просив стягнути з Відповідача понесені Позивачем судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, в заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує, просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, була повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, докази на підтвердження наявності поважних причин не явки відповідача в судове засідання, в матеріалах справи відсутні, відзив відповідачем не подано, клопотань про зменшення розміру правничої допомоги до суду не надходило. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи судом встановлено, що 13.04.2021 між [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено Кредитний договір №1794817, відповідно до умов якого, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надав позичальнику кредит на споживчі потреби у сумі 200,00 грн. на строк 30 днів під 1,90% в день. (а.с.10-15). 24.12.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу №02-24122001, відповідно до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» право грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, зокрема за кредитним договором № 1794817 від 13.04.2021 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] (а.с.30-33). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу 02-24122001 від 24.12.2021 року, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 6560,00 грн., з яких: 2000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4560,00 грн. прострочена заборгованість за процентами (а.с.18). З моменту отримання права вимоги до відповідача за вказаним договором, позивачем не здійснювалось нарахування штрафних санкцій, що підтверджується Випискою з особового рахунка за Кредитним договором № 1794817 від 13.04.2021 року, яка міститься в матеріалах справи. (а.с.17) Так, за змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК Українивизначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до ч. 2ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. В розумінні Закону України «Про споживче кредитування» (далі - Закон), в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин, споживче кредитування це правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту. За положеннями ч. 2 ст. 8 Закону, для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, за Кредитним договором № 1794817 від 13.04.2021 року, укладеним між кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] з 24.12.2021 року право вимоги кредитора перейшло до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ». Отже, підписавши Кредитний договір №1794817 від 13.04.2021 року, [PERSON] добровільно погодила такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання. Внаслідок неналежного виконання кредитних зобов`язань у відповідача перед ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» станом на 04.12.2024 року складає 6560,00 грн., з яких: 2000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4560,00 грн. прострочена заборгованість за процентами. 10.01.2022 року Позивачем було направлено на адресу Відповідача вимогу про виконання зобов`язання за кредитним договором (а.с16). Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі. Оскільки відповідач [PERSON] не надала суду доказів, які б спростовували факт укладання зазначеного кредитного Договору, не спростувала розрахунок заборгованості, не довела відсутність заборгованості за кредитним договором, не зверталась до суду із клопотанням про застосування строку позовної давності, тому суд вважає зазначені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що відповідають умовам укладеного Договору, та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за Кредитним договором № 1794817 від 13.04.2021 року у загальному розмірі 6560,00 грн. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає про наступне. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На виконання вказаних вимог закону Позивачем надано: Договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладеного з адвокатом Пархомчук С.В.; довіреність від 30.12.2024 року на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» адвокатом Пархомчук С.В., додаткову угоду №1 від 29.12.2023 року (а.с. 7, 20-22, 23 ); Акт отримання правової допомоги від 07.04.2025 року, відповідно до якої вартість наданої Позивачу правничої допомоги становить 10500 грн.. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Такого висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною; розмір заявлених позовних вимог становить 6560,00 грн. За таких обставин суд вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10500 грн., є завищеними, належним чином не обґрунтованими, такою, що перевищує суму заявлених позовних вимог, та становлять надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розумної необхідності судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, суд вважає розмір у сумі 1 000 грн. співмірним розміром витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до 1статті 141 ЦПК України суд стягує з Відповідача на користь Позивача понесені ним витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved