Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», яке у подальшому змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова»(далі - позивач) звернулося до Іванківського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором надання грошових коштів у позику № 1946251023 від 21.10.2023 в частині здійснення повернення наданих коштів, внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача 42 840,00 грн., у тому числі 5 600,00 грн. заборгованості за кредитом, 37 240,00 грн. заборгованості за процентами. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 27.01.2025 відкрито провадження у справі № 366/129/25, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Про відкриття провадження у справі відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується повернутим на адресу суду повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення. Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 21.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», яке у подальшому змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова»укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 1946251023, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором stejb92ve. Згідно з п. 1.1 Договору позики, за цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику позику в розмірі 5600,00 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську карту) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з пунктами 1.3, 1.4 та/або п. 1.5 цього Договору, його додатків. Мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Процентна ставка фіксована. Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ «Іннова Фінанс») - 1,99% на день (726,35 річних). Процентна ставка Позаакційна (базова) - 2,99% на день (1091,35 % річних) (п.1.1.2-п.1.1.5). Пунктом 1.2 Договору визначено, що строк Позики (строк дії Договору) становить 14 днів. Згідно з п. 1.3 Договору орієнтовний строк повернення позики - на останній день дії Договору з моменту отримання позики або достроково. Дата надання позики 21.10.2023. Дата повернення позики 04.11.2023. Повернення Позики та процентів здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий (картковий) рахунок Позикодавця або через Особистий кабінет на Сайті Позикодавця або шляхом внесення грошових коштів у терміналах самообслуговування партнерів, перелік яких розміщено на веб-сайті https://finsfera.ua. Моментом зарахування оплати Позики та процентів є момент (дата) зарахування коштів на банківський рахунок Позикодавця або отримання відповіді від партнера Позикодавця про зарахування коштів. Згідно з п. 1.5 Договору позики, у випадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2 договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 договору умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою (з урахуванням програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс»,правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний Кредит») перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується поза акційна (базова) процентна ставка в розмірі 2,99% на день від суми позики за кожен день користування позикою з першого дня дії договору. Згідно з п. 1.7 Договору позики, позичальник зобов`язаний повернути товариству позику, нараховані проценти згідно умов договору не пізніше строку вказаного в п. 1.2 та або п. 1.3 договору. Відповідно до п. 1.8 Договору позики, розрахунок сукупної вартості позики за дисконтною (зниженою) процентною ставкою та термін платежу згідно строку передбаченого п. 1.2 цього договору, зазначені в Графіку розрахунків (таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику), який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток № 1 до договору). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ст. 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3,12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення 21.10.2023 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем Договору надання грошових коштів у позику № 1946251023 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Іннова Фінанс» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши кредит в сумі 5 600,00 грн. відповідачу. За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором, щодо повернення суми позики та процентів за користування позикою не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту і за процентами. Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором надання грошових коштів у позику № 1946251023 від 21.10.2023 в розмірі 42 840,00 грн., у тому числі 5 600,00 грн. заборгованості за кредитом, 37 240,00 грн. заборгованості за процентами. Доказів повернення відповідачем позивачу отриманої у позику за вказаним договором грошової суми у розмірі 5 600 грн. матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 600,00 грн. є обґрунтованою. Разом з тим, вирішуючи питання в частині нарахованих та стягнутих процентів за користування кредитом, суд приходить до висновку про таке. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до положень п. 1.2 та п. 1.3.2 Договору строк позики (строк дії договору) становить 14 днів; дата повернення позики 04.11.2023 року. За умовами договору сторони встановили строк кредитування до 04.11.2023 року, однак позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 14.01.2025 року. Оскільки Договором визначений строк його дії, який становить 14 днів, а доказів його пролонгації до суду не надано, саме протягом даного строку позивач мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. З викладеного слідує, що оскільки протягом 14 днів (в межах строку дії Договору) позику не повернуто, то нарахування процентів мало здійснювалося за процентною ставкою 1,99% на день від суми позики. Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 5 600,00 грн. та узгодженої процентної ставки у розмірі 1,99% за день, а також, враховуючи строк кредитування (строк договору) тривалістю 14 днів, заборгованість відповідача по відсоткам за Договором надання грошових коштів у позику № 1946251023 від 21.10.2023 становить Тому, стягненню підлягає заборгованість за Договором надання грошових коштів у позику № 1946251023 від 21.10.2023 у розмірі 5 600,00 грн. заборгованості за кредитом, 1 560,16 грн. заборгованості за процентами. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Оскільки позов задоволено частково, то судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить 404,87 грн.

Outcome: partial