Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

29 серпня 2025 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 13 вересня 2014 року [PERSON] уклала з ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» кредитний договір № 200105222. За умовами договору [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 15 250,00 грн, з встановленим строком користування з 13 вересня 2014 року по 13 вересня 2019 року, та зобов`язалась повернути кошти у встановлений кредитним договором строк та сплатити відсотки за користування коштами. 23 травня 2016 року рішенням Правління НБУ України ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації. 15 червня 2020 року ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» відступило право вимоги за кредитним договором № 200105222 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 ухвалено: застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, а саме: зобов`язати ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актами прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2; зобов`язано ТОВ «ФК «ФАГОР» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актами прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року № 1 і № 2. Вказаною постановою визначено, що єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», визнано ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20 липня 2020 року, не були передані ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у добровільному порядку. Лише на початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» під час на примусового виконання постанови суду приватним виконавцем. Заборгованість [PERSON] становить 46 023,62 грн, з яких: 11 387,48 грн заборгованість за тілом кредиту; 23 783,11 грн заборгованість за відсотками; 3 162,47 грн 3% річних; 7 690,56 грн інфляційні втрати. Саме наявність тривалість судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити вимоги кредитора. Позивач просить поновити їм строк для подання позову до суду, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 200105222 від 13 вересня 2014 року у сумі 46 023,62 грн, 2 422,40 грн сплаченого судового збору та 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 24 жовтня 2025 року. У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладався до 21 листопада 2025 року. 23 жовтня 2025 року та 27 жовтня 2025 року до суду надійшов відзив відповідача, у якому просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності (а.с. 104, 107). 04 листопада 2025 року відповідач повідомила, що вона уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] , на підтвердження чого надала копію свідоцтва про шлюб (а.с. 111-113). Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року визнано явку сторін обов`язковою (а.с. 117). 24 листопада 2025 року відповідач [PERSON] (колишнє прізвище [PERSON] ) подала ще один відзив на позовну заяву, де уточнила, що просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки юридичні труднощі кредитора, зміна власника боргу, продаж боргу, внутрішні процедури компанії чи тривалість спорів між кредиторами не є підставами для поновлення строків, що підтверджується практикою Верховного Суду (а.с. 123, 124). Крім того, вказала, що з 2021 року проживає за кордоном, а тому не може з`явитися в судове засідання, подала клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 133). 02 січня 2026 року від представника позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення по справі з додатками (а.с. 140-141). Судове засідання, призначене на 26 січня 2026 року, відкладено до 27 лютого 2026 року та до 27 березня 2026 року за клопотанням представника позивача (а.с. 155). Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, та просила позов задовольнити. Окремо наголосила, що позивачем не було пропущено строк позовної давності, зважаючи на запровадження воєнного стану. Відповідач [PERSON] (колишнє прізвище [PERSON] ) у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 95, 114). Надіслала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності (а.с. 104, 107, 123, 124), а також докази укладення шлюбу та зміни прізвища на [PERSON] (а.с. 111-113). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 13 вересня 2014 року між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 200105222 у формі відновлювальної кредитної лінії на платіжну картку (а.с. 9, 12, 13). Договір власноручно підписано [PERSON] . За умовами договору відповідач отримала кредитні кошти в сумі 15 250,00 грн, з встановленим строком користування з 13 вересня 2014 року по 13 вересня 2019 року (5 років), та зобов`язалась повернути кошти у встановлений кредитним договором строк та сплатити відсотки за користування коштами. Відповідно до заяви № 200105222 від 13 вересня 2014 року [PERSON] отримала платіжну картку на умовах, визначених умовами надання та обслуговування платіжних карток та тарифами банку, максимальна ставка по ліміту 58,8% річних (а.с. 9, 142). У довідці про умови кредитування передбачено, що кредит видається на споживчі потреби, сума кредиту до 50 000,00 грн, строк кредиту 12 місяців з автоматичною пролонгацією; строк в рамках карткового продукту 5 років; форма кредитування - відновлювальна кредитна лінія; порядок погашення кредиту шляхом внесення коштів на рахунок; мінімальний щомісячний платіж 3% від фактично використаного кредиту; процентна ставка 58,8% річних; пільговий період до 60 днів; орієнтовна сукупна вартість кредиту в грошовому виразі 22 603,27 грн; в процентному значенні 82,48% (а.с. 12, 143). Отримання кредитної картки № 5574420034049648 підтверджується копією відповідної розписки (а.с. 13 - зворот, 144). Рух коштів по рахунках відображено у виписці по особових рахунках (а.с. 17-48, 145-146). 23 травня 2016 року рішенням Правління НБУ України ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» створено комісію з перевірки договорів, укладених ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». За результатами перевірки комісія виявила, що здійснюючи відчуження прав вимоги за кредитним договорами за зниженою ціною, банком не отримано 199 261 694,87 грн. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 задоволено апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 04 березня 2021 року за позовом, поданим у червні 2016 року ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», яке ухвалою Господарського суду міста Києва від 03 вересня 2020 року замінено на правонаступника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», ухвалено: застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, а саме: зобов`язати ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актами прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2; зобов`язано ТОВ «ФК «ФАГОР» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актами прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року № 1 і № 2 (а.с. 53-68). 20 липня 2020 року відбулось підписання договору № 7_БМ відступлення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» (Банк) прав вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (Новий кредитор) за результатами публічних торгів (а.с. 78-79, 81). Постановами приватних виконавців від 29 грудня 2022 року та 17 січня 2023 року підтверджується, що оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2, були передані до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» від ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» та ТОВ ФК «ФАГОР» лише під час на примусового виконання постанови суду у грудні 2022 року та у січні 2023 року відповідно (а.с. 69, 70). Реєстр договорів, права вимоги за яким відступаються, та боржників за такими договорами, який є Додатком № 1 до Договору № 7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року, містить інформацію про відступлення прав вимоги до [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) за кредитним договором № 200105222 від 13 вересня 2014 року в сумі 35 170,59 грн, з яких: 11 387,48 грн заборгованість за тілом кредиту; 23 783,11 грн заборгованість за відсотками (а.с. 49-50). 29 липня 2023 року відповідач [PERSON] уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 111-113). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ст.ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як убачається зі змісту ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою у випадку, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з виконаним позивачем розрахунком непогашена заборгованість відповідача [PERSON] за договором № 200105222 від 13 вересня 2014 року становить 35 170,59 грн (а.с. 72). Сума боргу за тілом кредиту та відсотками залишилася незмінною з часу відступлення права вимоги. Разом з тим, позивач дорахував відповідачу інфляційні втрати в сумі 7 690,56 грн та 3% річних у сумі 3 162,47 грн, за період з 25 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року (а.с. 72). Оскільки дія договору, укладеного 13 вересня 2014 року, становить 5 років, то договір діяв до 13 вересня 2019 року, а тому нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період з 25 лютого 2019 року до 13 вересня 2019 року (під час дії договору) є безпідставним. Такими чином, інфляційні втрати та 3% річних підлягають стягненню за період з 13 вересня 2019 року до 23 лютого 2022 року та становлять: інфляційні втрати - 7 185,63 грн; 3% річних - 2 584,32 грн. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд вважає, що строк позовної давності за позовними вимогами позивача не сплинув. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Отже, оскільки позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, строк якого закінчився 13 вересня 2019 року, станом на 02 квітня 2020 року не спливла, то цей строк позивачем при зверненні до суду 29 серпня 2025 року не пропущено та він зупинився на строк дії воєнного стану. За таких обставин, оскільки відповідач допустила порушення зобов`язань, встановлених договором, власних розрахунків заборгованості за кредитом, а також доказів своєчасного та належного виконання кредитного договору не надав, що має наслідком наявність заборгованості за тілом кредиту та відсотками, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 44 940,54 грн, з яких: 11 387,48 грн заборгованість за тілом кредиту; 23 783,11 грн заборгованість за відсотками; 7 185,63 грн - інфляційні втрати; 2 584,32 грн - 3% річних. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн (а.с. 1, 2), який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 365,47 грн (97,65%). Крім того, позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у позовній заяві просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких подав: копію свідоцтва Міньковської А.В. про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 71); копію договору про надання правової допомоги № 26 від 15 лютого 2024 року, укладеного з АДВОКАТСЬКИМ БЮРО «АНАСТАСІЇ МІНЬКОВСЬКОЇ» (а.с. 75-77), у п. 4.7 якого погоджена тарифікація наданих послуг; копію Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 26 від 15 лютого 2024 року (а.с. 52), якою уточнено предмет договору та порядок здійснення розрахунків; детальний опис робіт за договором (а.с. 74), де вказано, що вартість підготовки позовної заяви з додатками складає 7 000,00 грн; а також акт про підтвердження факту надання правничої допомоги (а.с. 73), у якому вказано, що позивач прийняв юридичні послуги у повному об`ємі, претензій не має, а оплата здійснена при підписанні цього акта. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Враховуючи викладене, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, співмірність судових витрат із ціною позову та складністю справи, відсутність заперечень відповідача щодо суми витрат позивача на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 6 835,50 грн (97,65%). На підставі наведеного,

Outcome: partial