Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03 квітня 2023 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено договір позики № 78291994 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), згідно з умовами якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" надало позичальнику [PERSON] позику у сумі 11000,00 грн на строк 14 днів. Відповідач не дотримувався умов договору позики, своєчасно не повернув позику та не сплатив проценти за користування нею. Заборгованість [PERSON] за договором позики від 03 квітня 2023 року № 78291994 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) становить 39600,00 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 11000,00 грн, проценти за користування нею у сумі 28600,00 грн. За договором факторингу від 14 червня 2021 року № 14/06/21 ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" відступило право вимоги до позичальника [PERSON] за договором позики від 03 квітня 2023 року № 78291994 позивачеві. 01 квітня 2023 року ТОВ "Маніфою" та [PERSON] було укладено договір позики № 5400204, за умовами якого ТОВ "Маніфою" надало позичальнику [PERSON] позику у сумі 9000,00 грн на строк 80 днів. Відповідач не дотримувався умов договору позики, своєчасно не повернув позику та не сплатив проценти за користування нею. Заборгованість [PERSON] за договором позики від 01 квітня 2023 року № 5400204 становить 28440,00 грн, у тому числі заборгованість за позикою у сумі 9000,00 грн, проценти за користування нею у сумі 19440,00 грн. На підставі договору факторингу від 10 серпня 2023 року № 10-08/2023 ТОВ "Маніфою" передало ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" право вимоги до позичальника [PERSON] за договором позики від 01 квітня 2023 року № 5400204. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 03 квітня 2023 року № 78291994 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у сумі 39600,00 грн, заборгованість за договором позики від 01 квітня 2023 року № 5400204 у сумі 28440,00 грн. Також ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" просило суд присудити з [PERSON] судовий збір у сумі 3028,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 листопада 2025 року прийнято до провадження позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Указана ухвала судді була надіслана відповідачу за адресою, за якою зареєстроване його місце проживання. Поштове відправлення з ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 26 листопада 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повернуто відправнику з проставленням 16грудня 2025 року у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи у місці проживання. Отже, за положеннями п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України ухвала судді Оболонського районного суду міста Києва від 26 листопада 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачеві 16грудня 2025 року (зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, від 14 лютого 2024 року у справі № 752/5040/19). У строк, визначений ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 26 листопада 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження, відповідач відзив на позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до суду не подав. За положеннями ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу за наявними матеріалами. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Особливості укладання договору позики в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). На підтвердження своїх позовних вимог ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" надало суду письмову копію електронного договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 03 квітня 2023 року № 78291994, укладеного ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] , за умовами якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" зобов`язалось надати позичальнику [PERSON] позику у сумі 11000,00 грн на строк 14 днів. Також на обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" надало суду письмову копію електронного договору позики від 01 квітня 2023 року № 5400204, укладеного ТОВ "Маніфою" та [PERSON] , за умовами якого ТОВ "Маніфою" зобов`язалось надати позичальнику [PERSON] позику у сумі 9000,00 грн на строк 80 днів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За умовами договору позики від 03 квітня 2023 року № 78291994 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" зобов`язалось надати [PERSON] кошти в позику шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника (п. 1 договору). У п. 2.5 договору позики від 01 квітня 2023 року № 5400204 зазначено, що позика надається [PERSON] в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської карти) [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 міститься висновок, що "реальним" вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії. У постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду зазначив, що розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що позикодавцями за договором позики від 03 квітня 2023 року № 78291994 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), договором позики від 01 квітня 2023 року № 5400204 виконано обов`язок щодо надання позичальнику [PERSON] коштів у позику у спосіб, визначений цими договорами, - шляхом переказу коштів на банківський рахунок позичальника. Клопотань про витребування доказів на підтвердження зарахування коштів на рахунок [PERSON] на виконання позикодавцями обов`язку щодо надання позики за договором позики від 03 квітня 2023 року № 78291994 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), договором позики від 01 квітня 2023 року № 5400204 ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заявлено не було. У постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 09 жовтня 2018 року в справі № 924/1096/17 вказано, що договір позики є класичним прикладом реального договору, про що свідчить положення абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України. Така норма сформульована імперативно. Окрім того, із дефініції даного договору, яка закріплена в абз. 1 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, можна зробити висновок, що оскільки позика спрямована до обов`язку повернути взяте в позику, то немає позики там, де не було заздалегідь взято в позику, тому що тоді не може бути мови про її повернення. Оскільки позивачем не доведено факту надання [PERSON] позикодавцями коштів у позику за договором позики від 03 квітня 2023 року № 78291994 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), договором позики від 01 квітня 2023 року № 5400204, а отже і обов`язку відповідача з їх повернення, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" у задоволенні його позову.

Outcome: dismissed