Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

У лютому 2026 року [PERSON] , діючи через свого представника - адвоката Трофименка А.О., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 лютого 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Від вказаного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З вересня 2019 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, між ними втрачено почуття поваги та любові один до одного. Враховуючи що позивач та відповідач не проживають однією сім"єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних відносин, позивачка вважає подальше збереження сім`ї неможливим, а тому просить суд шлюб залишивши їй шлюбне прізвище " [PERSON] " та понесені судові витрати залишити за нею. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача згідно поданої письмової заяви просив розгляд справи проводити за відсутності позивачки та її представника, позов підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечують. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації, яку вручено особисто 12 березня 2026 року. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 16 лютого 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 16. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 16 лютого 2001 року (а.с. 11). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач стверджує, що з вересня 2019 року шлюбні відносини між нею та відповідачем як подружжям фактично припинені, між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, сім`я розпалася остаточно та існує формально. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач відзив на позов не подав, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не відбулося, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, та суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, позивачка має право й надалі йменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На вимогу сторони позивача суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved