Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі по тексту рішення - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 26584 грн. 46 коп., з яких: заборгованість за кредитом складає 11222 грн. 10 коп., заборгованість за нарахованими процентами - 12689 грн. 09 коп. та заборгованість за процентами річними, нарахованими на підставі ст.625 ЦК України, в сумі 2673 грн. 27 коп.. Позов обгрунтовується тим, що 17 березня 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс», як кредитодавцем, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, був укладений договір про відкриття кредитної лінії №1527-2360, за яким кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 7800,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; знижена процентна ставка - 0,90% в день; стандартна процентна ставка - 1,00% в день; комісія за видачу кредиту - 20,00% від суми кредиту, а відповідач зобов`язувалась повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. Вказаний кредитний договір був укладений сторонами відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» у формі електронного правочину шляхом його підписання відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, наданого їй позивачем. Крім того, додатковою угодою № 1 від 31 березня 2025 року до кредитного договору сторони домовились про надання позичальнику додаткових коштів у кредит в сумі 4200,00 грн., додатковою угодою №2 від 18 травня 2025 року до цього ж договору - в сумі 1500,00 грн. та додатковою угодою №3 від 22 червня 2025 року - в сумі 1300,00 грн.. На виконання умов договору ТОВ «Укр Кредит Сервіс» видав відповідачу кредитні кошти шляхом їх перерахування на картковий рахунок, вказаний нею в особистому кабінеті, через партнера ТОВ «ФК «Контрактовий Дім». Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору №1527-2360 від 17 березня 2025 року щодо повернення кредитодавцю в повному обсязі кредиту та виконання інших грошових зобовязань за цим договором, позивач прохав стягнути із [PERSON] на його користь зазначену вище суму заборгованості, а також понесені судові витрати в сумі 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. Відповідач по справі [PERSON] відзиву на позовну заяву ТОВ «Укр Кредит Фінанс» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог та розміру судових витрат у встановлений судом строк не подала. ІІ. Заяви та клопотання. Представник позивача згідно клопотання, доданого до позовної заяви, не заперечував проти розгляду справи без його участі та ухвалення у справі заочного рішення (а.с.10). Заяв та клопотань від відповідача по справі [PERSON] в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за її відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 19 лютого 2026 року клопотання представника позивача про розгляд позову у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін задоволено в частині розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, як справи незначної складності, визнано судом малозначною, та одночасно постановлено здійснювати судовий розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.74-75). В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 25 березня 2026 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 17 березня 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений договір про відкриття кредитної лінії №1527-2360 (далі - Договір, кредитний договір), який згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений в електронній формі шляхом його підписання відповідачем за допомогою надісланого кредитодавцем одноразового ідентифікатора А7531 (а.с.13-23). Укладення сторонами 17 березня 2025 року кредитного договору в електронному вигляді відповідає умовам пунктів 3.1, 3.3, 3.10 розділу 3 «Порядок укладання договору», якими визначено, що: 1) цей Договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію»; 2) при поданні позичальником інформації, необхідної для отримання ним кредиту, відбувається його реєстрація на веб-сайті кредитодавця, де формується особистий кабінет позичальника, доступ до якого здійснюється після авторизації позичальника шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається кредитодавцем позичальнику в СМС-повідомленні або надається шляхом дзвінку на вказаний ним номер телефону; 3) укладаючи Договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи (у тому числі Договір), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноручно, що повністю відповідає положенням ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію). Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відкриває для позичальника невідновлювальну кредитну лінію шляхом надання йому кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобовязується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим Договором. Згідно з умовами укладеного Договору (пункти 4.1, 4.2, 4.4, 4.6, 4.7, 4.10, 4.13, 5.1) сторонами узгоджені: 1) розмір кредиту (сума кредиту) становить 7800,00 грн.; 2) дата надання/видачі кредиту: 17 березня 2025 року; 3) спосіб перерахування коштів позичальнику: безготівковий переказ грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних нею реквізитів електронного платіжного засобу; 4) базовий період сплати відсотків складає 14 календарних днів; 5) стандартна процентна ставка за кожен день користування кредитом - 1.00%; 6) денна процентна ставка на дат укладення договору - 0,946%; 7) комісія за видачу кредиту становить 20,00% від суми виданого кредиту; 8) строк кредитування (строк, на який надається кредит) - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику; 9) дата повернення (виплати) кредиту 10 січня 2026 року; 10) сплату процентів за користування кредитом позичальник зобовязаний здійснювати у останні дні останніх 8 базових періодів строку кредитування згідно Графіку платежів за Договором (Додаток 2 до Договору) шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця. 31 березня 2025 року між сторонами по справі в електронній формі шляхом її підписання відповідачем за допомогою надісланого кредитодавцем одноразового ідентифікатора А8699 була укладена додаткова угода до договору про відкриття кредитної лінії №1527-2360, за умовами якої (пункт 2.1) кредитодавець зобовязується надати позичальнику у кредит додаткові грошові кошти в розмірі 4200,00 грн. (а.с.32-33). 18 травня 2025 року між сторонами по справі в електронній формі шляхом її підписання відповідачем за допомогою надісланого кредитодавцем одноразового ідентифікатора А7789 була укладена додаткова угода до договору про відкриття кредитної лінії №1527-2360, за умовами якої (пункт 2.1) кредитодавець зобовязується надати позичальнику у кредит додаткові грошові кошти в розмірі 1500,00 грн. (а.с.38-39). 22 червня 2025 року між сторонами по справі в електронній формі шляхом її підписання відповідачем за допомогою надісланого кредитодавцем одноразового ідентифікатора А1351 була укладена додаткова угода до договору про відкриття кредитної лінії №1527-2360, за умовами якої (пункт 2.1) кредитодавець зобовязується надати позичальнику у кредит додаткові грошові кошти в розмірі 1300,00 грн. (а.с.44-45). 17 березня, 31 березня, 18 травня та 22 червня 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на виконання умов кредитного договору №1527-2360 та додаткових угод до нього через надавача платіжних послуг ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» було здійснено переказ грошових коштів в сумі 7800,00 грн., 4200,00 грн., 1500,00 грн. та 1300,00 грн., а в загальній сумі 14800 грн. 00 коп. на картковий рахунок відповідача [PERSON] за № [NUMBER] , що відповідає сумі кредиту та номеру платіжного засобу відповідача, зазначеним нею в Договорі (а.с.49-54). Згідно з розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором в період з 17 березня 2025 року по 20 жовтня 2025 року загальна сума заборгованості відповідача становить 26584,46 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 11222,10 грн., по відсотках - 12689,09 грн. та залишок відсотків за ст.625 ЦК України - 2673,27 грн.. Сума здійснених відповідачем платежів становить 20148,53 грн. (а.с.56-58). Під час судового розгляду справи відповідачем [PERSON] з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення нею 17 березня 2025 року кредитного договору та в подальшому додаткових угод до нього, а також отримання від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» кредитних коштів у зазначеному вище розмірі. Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом в повному обсязі відповідачем [PERSON] під час судового розгляду також надано не було. Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні. V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі. За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що договір про відкриття кредитної лінії №1527-2360 від 17 березня 2025 року був підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора (паролю) А7531, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами. В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання нею одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19. Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» щодо здійснення саме відповідачем [PERSON] електронного підпису кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора А7531 та в подальшому додаткових угод до нього 31 березня, 18 травня та 22 червня 2025 року суду надано не було. Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за договором про відкриття кредитної лінії №1527-2360 від 17 березня 2025 року, вбачається, що сума заборгованості за наданим кредитом (основний борг) складає 11222,10 грн., заборгованість за відсотками - 12689,09 грн. Сума сплачених відповідачем грошових коштів становить 20148,53 грн.. Наведений позивачем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розрахунок заборгованості [PERSON] відповідає умовам кредитного договору щодо розміру та строку сплати відповідачем передбачених ним платежів, в тому числі: 1) нарахування процентів за період з 17 березня по 30 березня 2025 року за денною процентною ставкою 0,90% в день, що становить 70,20 грн. (0,90% від 7800,00 грн.); 2) нарахування процентів за період з 31 березня по 13 квітня 2025 року за денною процентною ставкою 0,90% в день, що становить 108,00 грн., враховуючи збільшення суми наданого кредиту на 4200,00 грн. (0,90% від 12000,00 грн.); 3) нарахування процентів за період з 14 квітня по 27 квітня 2025 року за денною процентною ставкою 0,90% в день, що становить 102,02 грн., враховуючи часткову сплату відповідачем заборгованості за даним кредитом (0,90% від 11335,76 грн.); 4) здійснення нарахування процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,00%, що відповідає змісту пункту 4.6 Договору та в межах строку кредитування, визначеного пунктом 4.10 Договору, а також з урахуванням внесених відповідачем платежів на виконання умов кредитного договору. При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання, приходить до висновку, що відповідачем по справі [PERSON] не надано жодного належного доказу на підтвердження належного виконання нею зобовязань за кредитним договором, в тому числі не спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості та її розміру. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обовязки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності договору про відкриття кредитної лінії №1527-2360 від 17 березня 2025 року, укладеного між нею та ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а також додаткових угод до нього від 31 березня, 18 травня та 22 червня 2025 року. Зазначений договір разом з додатковими угодами до нього з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавався судом недійсним. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцією - є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Судом враховується, що у даній справі відповідач здійснювала часткове виконання умов договору шляхом внесення грошових на погашення заборгованості за кредитом (зокрема, 30.03.2025 - 1645,90 грн., 13.04.2025 - 3073,14 грн., 29.04.2025 - 2629,68 грн., 11.05.2025 - 2212,36 грн.); дії позивача, як фінансової установи, щодо виконання договору не оскаржені, власний розрахунок заборгованості відповідачем не наданий, клопотання про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитом та її розміру. На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобовязань за договором про відкриття кредитної лінії №1527-2360 від 17 березня 2025 року щодо повернення суми кредиту та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування кредитом) у розмірах та строки, передбачені цим договором, та приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення із [PERSON] на користь позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за: тілом кредиту в сумі 11222 грн. 10 коп. та процентами за користування кредитом в сумі 12689 грн. 09 коп., а всього в загальному розмірі 23911 грн. 19 коп.. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] процентів на підставі ст.625 ЦК України в розмірі 2673 грн. 27 коп. суд приходить до наступного висновку. На обгрунтування підстав стягнення з відповідача процентів, нарахованих згідно зі ст.525 ЦК України, представник позивача посилався на положення Закону України «Про споживче кредитування», за яким з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набув чинності 24 грудня 2023 року, за договорами, укладеними з 23 січня 2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки та інших платежів за прострочення виконання зобовязання, якщо умовами договору передбачена сплата таких платежів. Судом встановлено, що пунктом 8.2 кредитного договору передбачено нарахування процентів річних на суму заборгованості за кожен день прострочення в сумі, що не перевищує 2 відсотки від неповернутої позичальником суми кредиту. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором, позивачем нараховувались відсотки за ст.625 ЦК України, починаючи з 28 квітня 2025 року, на загальну суму 2673,27 грн.. Разом з тим, відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Крім того, установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На час розгляду справи в суді положення п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є чинними. Воєнний стан був введений в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, неодноразово був продовжений і діє на даний час. Зазначена обставина є загальновідомою та не потребує доказування (ч.3 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (ч.2 ст.4 ЦК України). Отже, ч.2 ст.4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Також Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23, від 12 лютого 2025 року №758/5318/23), згідно яких тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на викладене, враховуючи дату укладення сторонами по справі договору кредитної лінії №1527-2360 - 17 березня 2025 року, тобто під час дії в Україні воєнного стану, відповідач [PERSON] звільняється від сплати процентів, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, тобто від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором, а нараховані позикодавцем проценти за таке прострочення на підставі ст.625 ЦК України підлягають списанню кредитодавцем. Отже, правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ст.625 ЦК України в сумі 2673 грн. 27 коп., як складової частини заборгованості за кредитним договором, відсутні, а тому позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в цій частині задоволенню не підлягає VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду з позовом майнового характеру в електронній формі, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. з урахуванням пониження ставки судового збору на коефіцієнт 0,8 (а.с.1). З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача по справі [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача по справі ТОВ «Укр Кредит Фінанс» кошти по сплаті судового збору в розмірі 2178 грн. 81 коп. (2422 грн. 40 коп. (100%) - 243 грн. 59 коп. (10,055762%), при цьому 10,055762% = 2673 грн. 27 коп. (сума процентів, нарахованих згідно зі ст.625 ЦК України, у стягненні якої судом відмовлено), що були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі. Інші судові витрати, повязані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed