Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON] та [PERSON] до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району, з посиланням на те, що житловий будинок [ADDRESS] (до 17.07.2020р. Ставищенського) району Київської області, 1976 року побудови, належав до майна колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , а згодом [PERSON] . Із вказаного житлового будинку вибули: [PERSON] ( [INFO] ), 17.06.1992 року в зв`язку зі смертю; [PERSON] ( [INFO] ), 24.05.2014 року в зв`язку зі смертю; [PERSON] ( [INFO] ) співжитель [PERSON] , прибув в 1991 році вибув в 1993 році в двір № [NUMBER] ; [PERSON] ( [INFO] ), 1988 року в зв`язку з навчанням та службою в РА, повернувся в жовтні 1994 року; [PERSON] ( [INFO] ) [INFO] в зв`язку зі смертю; [PERSON] ( [INFO] ) в серпні 1987 року в Київ; [PERSON] ( [INFO] ) 1996 році за місцем роботи; [PERSON] ( [INFO] ) в 2002 році в інший двір. [INFO] померла [PERSON] , спадщину після її смерті прийняла, проте не оформила своїх прав її дочка [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , після його смерті спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, постійно проживаючи із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняла проте не оформила своїх прав, його мати [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Шляхом подання заяв про прийняття спадщини до Ставищенської державної нотаріальної контори спадщину за законом прийняли її діти: [PERSON] та [PERSON] . Син спадкодавці [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Дочка спадкодавці [PERSON] вважається такою, що спадщину не прийняла. 23.12.2014 року спадкоємці, уклали між собою договір про поділ спадщини, відповідно до якого 23.12.2014 року за р. 2286 [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з права на пайовий фонд майна КСП «Зоря» с. Сніжки, та [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з земельної ділянки з кадастровим номером: 3224286000:04:003:0031 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний будинок, нотаріус, винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивачі просять визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 66,8 м2, житловою площею 41,5 м2, вартістю 90000 гривень за кожним з них. Позивачі до суду подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити (а. с. 101-102). Представник відповідача Ставищенської селищної радив судове засідання не прибув, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними матеріалами (а. с. 141). Треті особи: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (109, 110, 117, 120, 149). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши справу та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копій з погосподарських книг Сніжківської сільської ради №2 за 1986-1990 р.р. та №5 за 1991-1995 р.р. (а.с. 13-21), довідки Ставищенської селищної ради №172 від 22.09.2023р. (а.с. 172), архівного витягу від 01.10.2024р. №12.1-04-04/302 (а.с. 22), довідки Ставищенської селищної ради №137 від 01.12.2025 (а.с. 24), житловий будинок [ADDRESS] (до 17.07.2020 Ставищенського) району Київської області, 1976 року побудови, належав до майна колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , а згодом [PERSON] . Адреса житлового будинку змінювалася за рішенням Сніжківської сільської ради від 04.04.2013р. №255 (назва вулиці змінена з "Ставищанська" на "Ставищенська"); за рішенням Ставищенської селищної ради від 18.01.2024р. №3674 "Про перейменування вулиць, провулків у населених пунктах Ставищенської селищної територіальної громади" (назва вулиці "Ставищенська" змінена на "Душенківського Ігоря"); за рішенням Ставищенської селищної ради від 14.11.2024р. №4372 «Про внесення змін до рішення Ставищенської селищної ради від 18.01.2024р. № 3674 «Про перейменування вулиць, провулків у населених пунктах Ставищенської селищної територіальної громади»» (додаток викладено в новій редакції, а саме назва вулиці" Ставищенська" змінена на "Ігоря Душенківського") та Постановою Верховної Ради України № 807-IX від 17.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів», якою Ставищенський район ліквідовано, а утворено Ставищенську селищну громаду, що увійшла до складу укрупненого Білоцерківського району (а.с. 24). Із вказаного житлового будинку вибули: [PERSON] ( [INFO] ), 17.06.1992 року в зв`язку зі смертю; [PERSON] ( [INFO] ), 24.05.2014 року в зв`язку зі смертю; [PERSON] ( [INFO] ) співжитель [PERSON] , прибув в 1991 році вибув в 1993 році в двір № [NUMBER] ; [PERSON] ( [INFO] ), 1988 року в зв`язку з навчанням та службою в РА, повернувся в жовтні 1994 року; [PERSON] ( [INFO] ) [INFO] в зв`язку зі смертю; [PERSON] ( [INFO] ) в серпні 1987 року в Київ; [PERSON] ( [INFO] ) 1996 році за місцем роботи; [PERSON] ( [INFO] ) в 2002 року в інший двір, що підтверджує запис у погосподарських книгах (а.с. 13-21) та довідка Ставищенської селищної ради № 136 від 01.12.2025р. (а.с. 25). Таким чином, членами двору, які за життя набули в рівних частках право власності на вказаний житловий будинок як частку майна колгоспного двору, і не втратили в зв`язку із спливом строку позовної давності в силу статей 71, 75, 80 ЦК УРСР (1963р.) право на її витребування, були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, постійно проживаючи із спадкодавцею на час відкриття спадщини, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 р.), спадщину прийняла, проте не оформила своїх прав її дочка [PERSON] , спадкова справа після смерті спадкодавці не заведена (а.с. 56), що підтверджують: свідоцтво про смерть (а.с. 26), запис в погосподарській книзі №5 за 1991-1995 р.р. (а.с. 17-21), довідка Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області №160 від 16.12.2024р. (а. с. 27); свідоцтво про народження [NUMBER] (а. с. 28); витяг з ДРАЦСГ про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 29). 17.07.2020 року Верховна Рада України прийняла Постанову №3650 «Про утворення та ліквідацію районів», якою Ставищенський район ліквідовано, а утворена Ставищенська селищна громада увійшла до складу укрупненого Білоцерківського району. Із матеріалів спадкової справи (а.с. 57-67) встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, постійно проживаючи із спадкодавцем на час відкриття спадщини,відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 р.), спадщину прийняла проте не оформила своїх прав, його мати [PERSON] . Матеріалами спадкової справи (а. с. 68-100) встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Шляхом подання заяв про прийняття спадщини до Ставищенської державної нотаріальної контори спадщину за законом прийняли її діти [PERSON] та [PERSON] .Син спадкодавці [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Дочка спадкодавці [PERSON] в силу ч.1 ст. 1272 ЦК України вважається такою, що спадщину не прийняла. 23.12.2014 року за р. 2284 спадкоємці, уклали між собою договір про поділ спадщини відповідно до якого 23.12.2014 року за р. 2286 [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з права на пайовий фонд майна КСП «Зоря» с. Сніжки (а. с. 85), та 23.12.2014 року за р. 2287 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з земельної ділянки з кадастровим номером 3224286000:04:003:0031 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 86). Умови договору про поділ спадщини стосувались лише вищевказаного спадкового майна. На заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний будинок, нотаріус, перевіривши факт відсутності реєстрації права власності на житловий будинок станом на 01.01.2013 року за довідкою КП КОР «Південне БТІ» №БЦ 1989/1 від 18.09.2023р. та факт відсутності реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за інформаційною довідкою №358567127 від 15.12.2023р., 15.12.2023 року, винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а. с. 43, 87). Як видно з технічного паспорту, станом на 21.09.2023 року, за адресою: [ADDRESS] розташовані: житловий будинок літера „А1-1" загальною площею 66,8 м2, житловою площею 41,5 м2, з прибудовою (погріб під частиною будівлі) «а2-1» та ґанком (прибудова) літер «а3-1». До житлового будинку відносяться наступні господарські будівлі та споруди: сарай літер «Б1-1»; огорожа №1, хвіртка №2, ворота №3 (а. с. 40-42). Ринкова вартість будинку становить 180 000 гривень, що підтверджується висновком про ринкову вартість (а. с. 44). Земельна ділянка для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку не приватизована, що вбачається з довідки Ставищенської селищної ради №171 від 22.09.2023 (а.с. 37). Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Як видно із ч. 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) (набрав чинності 3 серпня 2004 року) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). Відповідно до п. 20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (затверджених ЦСУ СРСР 12 травня 1985 року №5-24/26) суспільна група господарства визначається у залежності від роду занять голови господарства (сім`ї). Голова господарства (сім`ї) визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї за їх взаємною згодою. Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Як видно з частини 2 статті 123 ЦК УРСР (1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки (ст. 71 ЦК УРСР (1963 року)). Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (ст. 75 ЦК УРСР (1963 року)). Правовідносини щодо спадкування після смерті [INFO] [PERSON] та 04.07.1997 року [PERSON] регулюються нормами ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Стаття 525 ЦК УРСР визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності зі ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як видно із статті 548 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з положеннями ч.1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (частина 2 статті 553 ЦК УРСР). Статтею 560 ЦК УРСР (1963 р.) визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.561 ЦК УРСР (1963 р.) Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Правовідносини щодо спадкування після смерті [INFO] [PERSON] регулюються нормами Цивільного кодексу України (16.01.2003 року) (далі - ЦК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як встановлено статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду про захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. З урахуванням положень ч.1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] за життя набула права власності: як член колгоспного двору на 1/3 частину вказаного житлового будинку; в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] на 1/3 частину вказаного житлового будинку; в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] сина [PERSON] на 1/3 частину вказаного житлового будинку, а всього право власності на житловий будинок [ADDRESS] , а після смерті [INFO] [PERSON] право на спадщину за законом набули позивачі, її діти по частині кожен,відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати по справі позивачі просять покласти на них.

Outcome: approved