Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник-адвокат Майстренко М звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті особи, яка загинула або пропала безвісті в районах воєнних дій або АТО, зазначивши, що вона є матір`ю [PERSON] . [PERSON] , який був оголошеним зниклим безвісти 30.12.2024 р. поблизу н.п. Надія, Сватівського р-ну, Луганської області мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, що підтверджується сповіщенням [INFO] №з/43 від 06.01.2025 р. Як зазначено у акті службового розслідування від 18.02.2025 р. за фактом зникнення безвісти за особливих обставин військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, стрільця помічника гранатометника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] під час виконання бойового завдання, 28.12.2024 р. солдат [PERSON] отримав осколкове поранення голови внаслідок скиду з ворожого БпЛА, йому було надано першу медичну допомогу. 30.12.2024 р., близько 8 год. 50 хв., почався штурм спостережного пункту «ОФІС» зі сторони противника. В ході відбиття штурму противника з солдатом [PERSON] (позивний - [PERSON] ) був втрачений зв`язок. З пояснень старшого стрільця-оператора 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти старшого солдата [PERSON] стало відомо, що 27.12.2024 року він після евакуації з СП «ДЕРЗКИЙ» прибув на СП «ОФІС», де вже знаходився солдат [PERSON] , в якого було поранення лівої ноги та рвана рана голови, 30.12.2024 року, близько 9.00 години почався штурм СП «ОФІС» зі сторони ворога. Після відбиття штурму противника було знайдено в бліндажі солдата [PERSON] без видимих ознак життя, про що було здійснено доповідь. Реанімаційні заходи результату не дали. В подальшому була висока інтенсивність ворожих БпЛА та продовження штурмових дій, у зв`язку з чим не було можливості провести евакуаційні заходи тіла військовослужбовця. В ході проведення службового розслідування була отримана інформація про доповідь засобами WhatsApp о 14 год. 16 хв. 28.12.2024 року від чергового КСП «ВЕЖА» (2 мб) про подію «300» на СП «ОФІС» та доповідь о 08 год. 58 хв. 30.12.2024 року про подію «200» від КСП військової частини [NUMBER] . У результаті проведення службового розслідування стало відомо, що пошук та евакуація тіл унеможливлюється через постійні штурмові дії ворога, активність ворожих ударних БпЛА, артилерійських обстрілів та втрату деяких позицій, на яких військовослужбовці військової частини [NUMBER] в тому числі солдат [PERSON] зникли безвісти (ймовірно загинули) за особливих обставин. Таким чином, відсутні будь-які достовірні відомості, що підтверджують, що він є живим, перебуває в полоні, госпіталізований або з інших причин не може повернутися до місця служби. Просить встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , що настала [INFO] поблизу населеного пункту Надія Сватівського району Луганської області під час виконання бойового завдання із захисту незалежності та територіальної цілісності України. Заявниця клопотала про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримує. Треті особи до суду не з`явились, причини неявки не повідомили, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Представник Коростенського відділу РАЦС в заяві до суду клопотав про розгляд справи за його відсутності. Представник Міністерства оборони України клопотав про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні заяви просить відмовити, оскільки встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо на підставі незаперечних доказів буде доведено обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. За змістом норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснення правосуддя на засадах верховенства права забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (постанови від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 25 січня 2022 року в справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 18 січня 2023 року в справі № 488/2807/17 (пункт 86)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови від 29 вересня 2020 року в справі № 378/596/16 (пункт 77), від 19 січня 2021 року в справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (пункт 52), від 15 вересня 2022 року в справі № 910/12525/20 (пункт 148)). Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті сина, заявник послалася на частину першу статті 317 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який був оголошеним зниклим безвісти 30.12.2024 р. поблизу н.п. Надія, Сватівського р-ну, Луганської області мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, що підтверджується сповіщенням [INFO] №з/43 від 06.01.2025 р. В ході проведення службового розслідування була отримана інформація про доповідь засобами WhatsApp о 14 год. 16 хв. 28.12.2024 року від чергового КСП «ВЕЖА» (2 мб) про подію «300» на СП «ОФІС» та доповідь о 08 год. 58 хв. 30.12.2024 року про подію «200» від КСП військової частини [NUMBER] . У результаті проведення службового розслідування стало відомо, що пошук та евакуація тіл унеможливлюється через постійні штурмові дії ворога, активність ворожих ударних БпЛА, артилерійських обстрілів та втрату деяких позицій, на яких військовослужбовці військової частини [NUMBER] в тому числі солдат [PERSON] зникли безвісти (ймовірно загинули) за особливих обставин. Отже, обставини зникнення [PERSON] дають підстави припускати його загибель під час виконання бойового завдання. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, зокрема в обставинах, що загрожували їй смертю. Такі висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 183/3496/24, від 25 вересня 2024 року в справі № 759/980/24, на які, зокрема, посилається заявник у касаційній скарзі. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті сина, заявник посилалась на те, що факт його загибелі під час виконання бойового завдання підтверджується актом службового розслідування. Разом з тим, подані заявницею докази можуть підтверджувати лише факт зникнення безвісти її сина [PERSON] . За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями. Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. З огляду на викладене, виходячи зі змісту статей 43, 46 ЦК України, суд зазначає, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, зокрема у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України), що узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24)). У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю. Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судами фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють зробити висновок про те, що надані заявником докази достовірно не свідчать про смерть [PERSON] 30.12.2024 року, а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього. Подібні висновки сформульовані в постанові Верховного Суду від 29.10.2025 року у справі № 334/9435/24. Таким чином, оскільки беззаперечних доказів смерті [PERSON] до суду не надано, а надані докази підтверджують, що [PERSON] безвісно зник, підстав для встановлення факту його смерті суд не вбачає, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed