Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 04.12.2025 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» мотивована тим, що 12.11.2019 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та [PERSON] укладено договір № 014-RO-82-38809231 в електронній формі, за умовами якого відповідачу надано позику в розмірі 45141,97 грн, строк кредиту 48 місяців з 12.11.2019 року по 12.11.2023 року, проценти за користування кредитними коштами - 52,85 %. В установлений договором строк відповідач не виконав зобов`язань за договором, не повернув кошти та не сплатив проценти за користування кредитом. 30.11.2021 укладено договір №114/2-47 відповідно до якого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором №014-RO-82-38809231. 10.01.2023 укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором №014-RO-82-38809231. Згідно розрахунку заборгованості станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідачки перед позивачем становить 110262,72 грн, з яких 41624,73 грн - заборгованість за тілом кредиту, 50195,27 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 18442,72 грн - заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості, які просить стягнути з відповідача. Процесуальні дії у справі. Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.01.2026 стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 110262,72 грн. 20.02.2026 до суду надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення, в якій просив поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, визнавши причину пропуску поважною, переглянути заочне рішення, скасувати заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.01.2026 у справ №583/5782/25, призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Заяву мотивував тим, що він не визнає позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки він є військовослужбовцем та має пільги у відповідності до положень ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вчасно не міг звернутися до суду із заявою про скасування судового рішення, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні в реабілітаційному відділенні КНП ОМР « Охтирська центральна районна лікарня», про що надав відповідні підтверджуючі документи. Тому просив скасувати заочне рішення. 02.03.2026 від представника ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» надійшли письмові заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в яких зазначив, що підстави для перегляду заочного рішення є недоведеними, [PERSON] не додано довідку за визначеною формою 5 у додатку №21 до Інструкції з діловодства у ЗСУ, а тому на думку сторони відповідача рішення не підлягає перегляду. 09.03.2026 року від представника відповідача - адвоката Єфіменко Л.І. надійшла відповідь на заперечення. 11.03.2026 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, призначено судове засідання на 16.03.2026 о 09.30 год. з повідомленням сторін. 13.03.2026 року від представника відповідача - адвоката Єфіменко Л.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що [PERSON] не заперечує ту обставину, що 12.11.2019 року між ним та АТ «Райффайзен Банк» в електронному вигляді було укладено договір позики, за умовами якого йому було надано позику в розмірі 45147,97 грн, строк кредиту 48 місяців з 12.11.2019 по 12.11.2023 року, проценти за користування кредитними коштами - 52.85%. Розрахунки за договором ним були проведені частково, в результаті їх часткового проведення залишилося не погашеним тіло кредиту на суму 41624,73 грн. Про те, що право вимоги за кредитним договором 30.11.2021 року було відступлено ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а 10.01.2023 року - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідачу не було відомо, оскільки від жодних повідомлень від первісного кредитора та його правонаступників не отримував. Як вбачається із розрахунку нарахованої заборгованості за відсотками, відсотки до стягнення нараховані за період з 12.11.2019 по 12.11.2023 року, тобто в межах строку кредитування. В той же час, [PERSON] в період з 09 квітня 2022 року по 09.08.2024 року проходив військову службу з Збройних Силах України та приймав безпосередню участь у бойових діях та має право на певні пільги. Нарахована сума процентів в розмірі 35 077,14 грн стягненню не підлягає, оскільки вказана сума була нарахована в період перебування відповідача на військовій службі. 23.03.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, нарахування відсотків здійснено на підставі погоджених умов кредитного договору, в межах строку кредитування. Зазначив, що відповідач не повідомляв ні первісного кредитора ні позивача про його статус військовослужбовця. 30.03.2026 року від представника відповідача - адвоката Єфіменко Л.І. надійшла заява про зменшення витрат на правничу допомогу. В судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, будь - яких заяв суду не надав. Представник відповідача - адвокат Єфіменко Л.І. в судовому засіданні просила врахувати, що відповідач є військовослужбовцем, тому має пільги у відповідності до положень ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення Єфіменко Л.І. , дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Установлено, що 12.11.2019 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та [PERSON] укладено договір № 014-RO-82-38809231 в електронній формі, за умовами якого відповідачу надано позику в розмірі 45141,97 грн, строк кредиту 48 місяців з 12.11.2019 року по 12.11.2023 року, проценти за користування кредитними коштами - 52,85 % (а.с.7-8). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. [PERSON] договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 419747+380950853785. Також [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписано графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, а також паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредитування (а.с.9-11). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом заборгованість відповідача перед позивачем становить 110262,72 грн, з яких 41624,73 грн - заборгованість за тілом кредиту, 50195,27 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 18442,72 грн- заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості (а.с.18-21). 30.11.2021 укладено договір №114/2-47 відповідно до якого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором №014-RO-82-38809231, що підтверджується витягом з реєстру боржників (а.с.22-27). 10.01.2023 укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором №014-RO-82-38809231, що підтверджується витягом з реєстру боржників (а.с.28-31). Суд зазначає, що нарахування відсотків позивачем здійснено у відповідності до умов кредитного договору, та у передбачений сторонами строк кредитування, протилежного відповідачем належними, допустимими, переконливими доказами не спростовано. Розрахунок заборгованості по загальній сумі боргу та її складових відповідає заборгованості, що зазначена у реєстрі боржників до договору відступлення прав вимоги. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 ст. 639 ЦК України). Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає порядок укладення електронного договору. Так пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У своїй постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 Верховний Суд зробив висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Ст. 527 ЦК України передбачає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Так, судом встановлено, що відповідачем дійсно було отримано кредит, однак він порушив свої зобов`язання перед кредитодавцем, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Проти цього не заперечував і сам [PERSON] у відзиві на позовну заяву. Проте, вирішуючи позовні вимоги стягнення заборгованості за відсотками, суд зазначає таке. Суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що строк дії кредиту, під час якого нараховувалися [PERSON] проценти, в тому числі припадає на період з 09.04.2022 по 11.11.2023, під час якого діє воєнний стан, запроваджений на території України на підставі указу Президента України, а також, беручи до уваги положення ст. 14 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», нараховані проценти за вказаний період стягненню з нього не підлягають, оскільки в цей період він проходив військову службу за призовом під час мобілізації. Всього цей період, протягом якого з відповідача не підлягають стягненню нараховані проценти становить 582 дні: 267 днів у 2022 році та 315 днів у 2023 році. Сума нарахованих процентів, які не підлягають стягненню становить 35077,14 грн ( 60,27 грн (нараховані проценти на 1 день) х 528 дні ( дні проходження відповідачем військової служби за мобілізацією). В підтвердження свого статусу військовослужбовця [PERSON] було надано довідку про те , що 09 квітня 2022 він був призваний на військову службу під час мобілізації в воєнний час та направлений для проходження військової служби до в/ч [NUMBER] . Також надав витяг з наказу командира військової частини [NUMBER] про звільнення у запас від 09.08.20224 ( а.с. 80, 81). Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Як вбачається з документів про проходження військової служби, наданих відповідачем, період нарахування відсотків за користування кредитними коштами у відповідності до договору частково охоплюється періодом перебування відповідача на військовій службі, а тому не повинні бути нараховані. Розрахунок суми безпідставно нарахованих процентів за користування кредитом, наданий стороною відповідача, суд вважає правильним та зрозумілим, а тому підлягає врахуванню при вирішенню позовних вимог. Таким чином, врахувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 41624,73 грн основна сума боргу ( тіло кредиту) та 33560,85 грн нарахованих процентів за користування кредитів, а всього 75185,58 грн Щодо судових витрат. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Водночас, сторона, яка звільнена законом від сплати судового збору, не звільняється від відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.02.2025 у справі №274/4384/23, від 21.10.2020 у справі №644/6351/17-ц, від 15.07.2020 у справі №336/5035/16-ц, від 24.03.2021 у справі №308/1020/16-ц. З матеріалів справи вбачається, що відповідач звільнений від сплати судового збору, на підставі п.9, ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 22.09.2025 року, а тому позивачу належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України позиваачу пропорційно задоволеним вимогам, а саме 68% необхідно компенсувати за рахунок держави понесені і документально підтверджені судовіх витрати в розмірі 1647,23 грн. Положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір №01-07/2024 від 01.07.2024 року про надання правової допомоги, детальний опис робіт адвокат, із зазначення ціни роботи (а.с.42-44). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст. 19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 25000 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2500 грн, які підлягають стягненню з відповідача. На переконання суду, в даному випадку такий розмір витрат на правничу допомогу буде достатнім, пропорційним і справедливим, а також не становитиме надмірного тягара для відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial