Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

04 грудня 2025 року до суду звернулось ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 06 липня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 4422612, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 7 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом 1,90% в день та застосовуються у межах строку кредиту. 04 лютого 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 04-02-01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4422612. У подальшому ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за договором № 4422612. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» належним чином виконав свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, а строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, в результаті чого розмір заборгованості за договором № 4422612 від 06 липня 2021 року станом на день формування позовної заяви становить 23 083 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7 000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 15 960 грн., інфляційні збитки - 112 грн., нараховані 3% річних - 11,50 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за вищевказаним договором в загальному розмірі 23 083 грн. 50 коп., а також судові витрати, що складаються зі сплати судового збору за пред`явлення цього позову в розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрат на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. (а.с.1-6) Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру та Єдиної інформаційної системи соціальної сфери відповідей щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки-фізичної особи [PERSON] (а.с.а.с.95, 96), ухвалою судді від 09 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (а.с.97) Позивач у судові засідання не з`явився, в позовній заяві клопотав про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. (а.с.5 на зв.) Відповідачка в судові засідання не з`явилась, відзив на позов до суду не находив. Відповідачка повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ст.ст.128, 129 ЦПК України, а також шляхом направлення СМС повісток-повідомлень. (а.с.а.с.99, 100, 110, 111, 115, 116) Клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не надала, про причини неявки не повідомила. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 06 липня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 4422612, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 7 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом 1,90% в день та застосовуються у межах строку кредиту, строком на 30 днів, зі зниженою процентною ставкою 1,615% в день. (а.с.26-30) Вищезазначений кредитний договір підписано сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором М482012, в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, що передбачено вищевказаним договором. Крім того, відповідачкою разом з підписанням кредитного договору також було підписано паспорт споживчого кредиту. (а.с.65-67) Також судом встановлено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було перераховано грошові кошти [PERSON] , що підтверджується відомостями про успішність операції за номером транзакції № 963538427 у розмірі 7 000 грн. перерахованих 06 липня 2021 року о 07:19 год. про перерахування коштів на карту [NUMBER] . (а.с.72-73) Крім того, на виконання ухвали суду від 19.01.2026 р. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано інформацію, яка підтверджує: факт видачі картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); надано виписку, з якої вбачається зарахування на вказану картку 06.07.2021 грошових коштів у сумі 7 000 грн., а також користування відповідачкою вказаними коштами. (а.с.117-118) Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачці була нарахована заборгованість за договором № 4422612 від 06 липня 2021 року в розмірі 23 083 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7 000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 15 960 грн., інфляційні збитки - 112 грн., 3% річних - 11,50 грн. (а.с.9) 04 лютого 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 04-02-01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі до відповідачки за кредитним договором № 4422612 від 06 липня 2021 року. (а.с.10-25) У свою чергу, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за договором відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за кредитним договором № 4422612 від 06 липня 2021 року, що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] (а.с.31-49) Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.5 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ст.ст.626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно із ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що існування заборгованості відповідачки за договором про споживчий кредит № 4422612 від 06 липня 2021 року в заявленому позивачем розмірі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відповідачкою не було надано жодних доказів та власного розрахунку з метою спростування обґрунтованості заявлених позовних вимог, та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачкою було здійснено заходи з погашення заборгованості. Також судом встановлено факти укладення між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] вищевказаного договору про надання споживчого кредиту та отримання відповідачкою грошових коштів за його умовами, а також беручи до уваги факт непогашення відповідачкою заборгованості за вказаним у справі кредитним договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості у заявленому стороною позивача розмірі, а саме заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 4422612 від 06 липня 2021 року в загальному розмірі 23 083 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7 000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 15 960 грн., інфляційні збитки - 112 грн., 3% річних - 11,50 грн. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь судових витрат на правову допомогу у розмірі 13 000 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 01 липня 2024 року уклав із Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» в особі керуючого адвоката Бурдюг Тетяни Вікторівни договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 відповідно до умов якого вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, яка є невід`ємними додатками до договору та сума визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги. (а.с.58-60) Згідно витягу акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31 жовтня 2025 року, що є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року Адвокатське об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» надало ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наступні юридичні послуги: надання усної консультації (2 години) 4 000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі в суд (3 години) 9 000 грн. (а.с.64) Таким чином, з огляду на предмет позову, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., що буде достатнім, пропорційним, співмірним складності справи та вартості фактично наданої правничої допомоги. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved