Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №1327958218009 від 06.10.2023 року у розмірі 14 000,00 грн, судові витрати у розмірі 2 422,40 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.10.2023 р. між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] укладено Кредитний договір №1327958218009. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (цифрового підпису), який був надісланий позичальнику на номер мобільного телефону, вказаний останньою про укладенні кредитного договору. В порядку виконання умов кредитного договору ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» перерахувало на картковий рахунок відповідача кошти в сумі 4 000,00 грн. Проте, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. Відповідно до Договору факторингу від 22.07.2024 р №22072024, ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги, в тому числі, за кредитним договором №1327958218009 від 06.10.2023 року. Згідно вказаного договору факторингу сума боргу відповідача перед новим кредитором становить 14 000,00грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4 000,00 грн, заборгованість за відсотками 10 000,00 грн. Просять задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та понесені позивачем судові витрати. Ухвалою судді Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в справі доказів, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання, призначені на 23.02.2026 та 24.03.2026, не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу місця її проживання, зареєстровану в установленому порядку. При цьому, поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою про невручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідач причини неявки не повідомила, будь-яких заяв та клопотань не подала, відзив на позов від неї на адресу суду не надходив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 06.10.2023 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту продукту «КРЕДИТНА ЛІНІЯ СТАРТ» №1327958218009. Договір підписано позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора на веб-сайті позикодавця W9L1H8, надання якого останній підтверджується довідкою про ідентифікацію клієнта від 06.10.2023 року. Договір містить податковий номер відповідача, її адресу, електронну адресу, номер мобільного телефону та номер картки для зарахування кредитних коштів [NUMBER] . Аналогічне зазначено в заявці на отримання кредиту від 06.10.2023 року. Згідно умов кредитного договору його сторони погодили: сума кредиту 4 000,00 грн(п.1.2); строк дії договору 120 днів, строк повернення кредиту 03.02.2024 року або достроково (п.1.3); процентна ставка фіксована, дисконтна процентна ставка 2,25% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно; базова процентна ставка - 2,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.3 цього Договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом по день повернення кредиту(п.1.4). Також відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора на веб-сайті позикодавця W9L1H8 підписано анкету-заяву на отримання кредиту від 06.10.2023 року, паспорт договору про надання фінансового кредиту від 06.10.2023 року, а також графік платежів (Додаток №1 до Договору) та згоду на взаємодію з третіми особами при врегулюванні проблемної заборгованості (Додаток №2 до Договору). Згідно копії квитанції довідки ТОВ ФК «Контрактовий дім», 06.10.2023 року о 19:13 на картку № [NUMBER] здійснено переказ коштів в сумі 4 000,00 грн, номер транзакції 1306665165, платник ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ», призначення платежу видача кредитних коштів. 22.07.2024 року між ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС"(Фактор) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» (Клієнт) укладено договір факторингу №22072024 у відповідності до умов п.2.1 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити Клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.4.1 Договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги у формі наведеної в Додатку №1 до цього Договору, за умови виконання Фактором вимоги перерахування сум грошових коштів фінансування, передбачених розділом 3 Договору. 22.07.2024 року ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС"(Фактор) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ»( Клієнт) було підписано акт приймання-передачі реєстру прав вимог до Договору факторингу №22072024 від 22.07.2024 року. Згідно копії платіжної інструкції №9083 від 30.07.2024 року ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" здійснило на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» оплату згідно з Договором факторингу №22072024 від 22.07.2024 року в сумі 122 450,42грн. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №22072024 від 22.07.2024 року ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1327958218009 від 06.10.2023 року на загальну суму 14 000,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4000,00 грн, заборгованість за відсотками 10 000,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту №1327958218009 від 06.10.2023 року загальний розмір заборгованості становить 14 000,00грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4000,00 грн, заборгованість за відсотками 10 000,00грн. 15.08.2025 року представником позивача на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості в сумі 14 000,00 грн, у якій також відповідача повідомлялось про відступлення права вимоги за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18) зазначено, що «положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII. Згідно із пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1327958218009 від 06.10.2023 року в загальному розмірі 14 000,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 4 000,00 грн, заборгованість за відсотками становить 10 000,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 2 422,40 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд виходить з такого. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн позивач надав договір про надання правової допомоги від 01.01.2025 року №42649746, укладений із адвокатом Лівак І.М; додаткову угоду від 17.11.2025 року №1327958218009 до Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025 року; детальний опис робіт, виконаних адвокатом, згідно якого загальна вартість робіт становить 6 000,00 грн; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 17.11.2025 року, копію свідоцтва серія ВА №841 про право на заняття адвокатської діяльністю. При цьому суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду висловлений у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 про те, що витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). Враховуючи, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором не є складною та не потребує значного часу і об`єму робіт щодо підготовки матеріалів для подання до суду відповідної позовної заяви, є малозначною та розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, представник позивача жодного разу в судове засідання не з`явився. З урахуванням переліку наданих послуг адвокатом, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що підлягають до відшкодування відповідачем на користь позивача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved