Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-12 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернулося до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступне. 04 червня 2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22039000129540. Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому договором. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» укладений договір факторингу № 15/12/21, згідно якого первісний кредитор відступив на користь нового кредитора права вимоги за кредитним договором № 22039000129540 від 04.06.2019. Відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого має заборгованість у загальному розмірі 12 931,43 грн, з якої: заборгованість по тілу кредиту 9 148,93 грн; заборгованість по відсотках 363,70 грн; заборгованість по комісії 3 418,80 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання та заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Цикл Фінанс». 1.2. Відповідно до ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 05 березня 2026 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження у змішаній формі, з викликом (повідомленням) сторін. 1.3. Сторони у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими. Представник позивача в позовній заяві просив проводити розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за відсутністю представника ТОВ «Цикл Фінанс». Відповідача повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії ухвали суду за місцем її реєстрації, однак конверт з відправленням повернувся до суду без вручення із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до постанови КЦС ВС від 10 травня 2023 року № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відтак, відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд справи. 1.4. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. 1.5. Відповідно технічна фіксація справи за позовом ТОВ «Цикл Фінанс», про стягнення заборгованості не здійснювалася у зв`язку з неявкою всіх сторін по справі, про що зазначено в протоколі судового засідання. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. 04 червня 2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22039000129540. Відповідно до 1.2. договору, кредит надається на наступних умовах: сума кредиту 10 394,68 грн (десять тисяч триста дев`яносто чотири гривні шістдесят вісім копійок); строк кредитування 60 місяців; кінцева дата повернення кредиту: 04 червня 2024 року; цільове призначення: на споживчі потреби; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість у розмірі: 0.001% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: 2.99% від суми кредиту. Відповідно до 1.4. договору, кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта [NUMBER] , відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро», за текстом кредитного договору рахунок. Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок клієнта. [PERSON] також було підписано паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою Стандарт із страховкою для ЗКП (3-50)», де визначені основні умови кредитування. [PERSON] було відкрито поточний рахунок у гривні [NUMBER] в АТ «Банк Кредит Дніпро», та надано можливість користуватися кредитними коштами. 2.2. 15 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу №15/12/21, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 22039000129540 від 04.06.2019. Укладення договору факторингу підтверджується актом приймання-передачі прав вимог за договором факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 та платіжною інструкцією №3251 від 15.12.2021. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 ТОВ «Цикл Фінанс» перейняло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22039000129540 від 04.06.2019 у сумі 12 931,43 грн, з якої: заборгованість по тілу кредиту 9 148,93 грн; заборгованість по відсотках 363,70 грн; заборгованість по комісії 3 418,80 грн. 2.3. З наданого Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» деталізованого розрахунку заборгованості [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 22039000129540 від 04.06.2019, станом на станом на 14 грудня 2021 року у загальному розмірі 12 931,43 грн, з якої: заборгованість по тілу кредиту 9 148,93 грн; заборгованість по відсотках 363,70 грн; заборгованість по комісії 3 418,80 грн. Відповідно до виписки по особовому рахунку [NUMBER] [PERSON] відображено рух коштів на її рахунку в АТ «Банк Кредит Дніпро» за період з 04.06.2019 по 14.12.2021. 3. Релевантні джерела права 3.1. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено , що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 3.2. За приписами пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Перш за все, суд звертає увагу на те, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. З вищевказаних положень норм матеріального права вбачається, що позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між первісним кредитором та боржником, наявність договору факторингу між первісним кредитором та новим кредитором, а також правомірність вимог нового кредитора до боржника (факт видачі кредиту боржнику та неповернення кредиту боржником). 4.2. Суд вважає, що позивачем підтверджено укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, а також підтверджено наступне укладення договору факторингу між первісним кредитором та позивачем щодо спірного договору. Матеріали справи містять достатні докази, що підтверджують наявність боргу позичальника перед первісним кредитором за кредитним договором № 22039000129540 від 04.06.2019 за основним боргом та нарахованими відсотками. 4.3. Щодо стягнення комісії суд зазначає наступне. Встановлено, що умовами оспорюваного кредитного договору передбачена необхідність сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту 2,99% від суми кредиту. Щомісячний розмір комісії за обслуговування кредитом відповідно до графіку платежів становить 310,80 грн в місяць та за весь період кредитування з 04.06.2019 до 04.06.2024 загальна сума комісії становить 18 648,00 грн. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банк встановив щомісячну комісію за обслуговування кредиту. Таким чином, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитом є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судомне вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою, п`ятою статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Суд вважає, що кредитний договір від 04 червня 2019 року у частині встановлення комісії за управління кредитом є нікчемним. На підставі частини п`ятої статті 216 ЦК України суд вважає за потрібне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Ураховуючи, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення статті 216 ЦК України, сума боргу підлягає зменшенню на суму комісії за обслуговування кредиту у розмірі 3 418,80 грн. Вказане узгоджується із висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 14 травня 2024 року у справі №750/11580/21. При цьому, визначаючи розмір заборгованості, який підлягає сплаті за кредитом, суд враховує, що [PERSON] сплатила 310,80 грн (від 04.07.2019), які банком зараховані у погашення комісії, а тому проведена оплата має бути врахована при стягненні заборгованості за кредитним договором. Таким чином, суд вважає, що відповідач має сплатити на користь товариства «Цикл Фінанс», яке є правонаступником АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 201,83 грн, з урахуванням оплати погашення комісії за розрахунком: 9 148,93 грн (заборгованість за тілом кредиту) + 363,70 грн (заборгованість за відсотками) - 310,70 грн (оплата за погашення комісії). 4.4. Підводячи підсумок суд зазначає, що відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості за договором кредиту виконала не у повному обсязі, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у загальній сумі 9 201,83 грн, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією від 28.01.2026 про сплату судового збору в сумі 2 662,40 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково (71,16%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 1 894,56 грн. 5.2. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи положення статей 137 та 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідні для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано до суду: - договір про надання правової допомоги № 43453613/1 від 25 серпня 2025 року укладений між адвокатом Гулієвою Сабіною Агавердіївною та ТОВ «Цикл Фінанс»; - додаткова угода № 22039000129540 до договору № 43453613/1 про надання правової допомоги від 25 серпня 2025 року; - детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Гулієвою С.А., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Цикл Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості; - акт 22039000129540 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг). Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем ТОВ «Цикл Фінанс» послуг адвоката та понесення витрат на правову допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Верховний суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 виклав правову позицію про те, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, а тому враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Клопотань щодо зменшення розміру судових витрат від відповідача не надійшло. Враховуючи часткове задоволення позову (71,16%) з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 490,60 грн в якості відшкодування витрат на правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial