Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 04.07.2025 року з Котелевського районного суду Полтавської області до Зіньківського районного суду Полтавської області після відводів , для розгляду надійшли матеріали цивільної справи за позовом акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Полтавагаз до [PERSON] про стягнення заборгованості за розподіл природного газу. З позову вбачається ,що [PERSON] є побутовим споживачем послуг із розподілу природного газу за адресою [ADDRESS] . Фактом згоди приєднання споживача [PERSON] до умов договору розподілу природного газу є довідка споживання природного газу. З 01.01.2020 року розподілено оплату за природний газ на оплату за газ ,як товар та оплату за послугу з його розподілу. Станом на 01.10.2024 року зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості наданих послуг з розподілу природного газу в порушення вимог ст.ст. 526,714 ЦК України з боку споживача послуг ( боржника) не виконані, через що виникла заборгованість у сумі 6992,18 грн, а також штрафні санкції у розмірі 539,41 грн ,що в загальному розмірі становить 7531,59 грн. Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 25.07.2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву з дня вручення копії ухвали та додатків до неї. Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 13.10.2025 року в задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючому по справі судді Ситник Оксані Володимирівні відмовлено за безпідставністю. В судове засідання 26.03.2026 року представник позивача акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Полтавагаз Заліпа Н.Ю. не з`явилася ,надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності ,позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судове засідання 26.03.2026 року відповідач [PERSON] не з`явився ,належним чином повідомлений про розгляд справи ( т.2 а.с.67) за період перебування даної справи в суді з 24 жовтня 2024 року, заявляв відводи суддям Котелевського районного суду Полтавської області та судді Зіньківського районного суду Полтавської області Ситник В.В. ,які були необгрунтовані, внаслідок чого ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06.05.2025 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 06листопада 2024 року, якою відкрито провадження у справі та на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 20 січня 2025 року, якою визнано заявлений [PERSON] відвід судді Шолудько А.В. необгрунтований апеляційну скаргу вважати неподаною та повернуто особі, яка її подала. Крім цього [PERSON] посилався на те що він має подвійне громадянство так як народився в СРСР /УРСР ,а згідно закону громадянство набувається по місцю народження ,а відповідно до ст. 3 Закону України Про громадянство України зазначено що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР ,які на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року ) постійно проживали на території України. Вважає претензію позивача безпідставною на гроші суми ,які адресуються на адресу його проживання, а відтак на майно яке належить власнику багатоквартирного будинку а їх власником по закону є СРСР/УРСР так як майно СРСР в оперативне управління не надавалося юридичним особам так як не існує такого закону та для вирішення даного питання справедливим буде запросити Консула СРСР/УРСР в судове засідання ,про що виклав в письмовому клопотанні ( т.1 а.с.75). Крім цього в матеріалах справи мається письмовий відзив [PERSON] в якому він зазначив про те що позов подано не до громадянина України, а до мігранта фізичної особи, а він є громадянином України так як має паспорт громадянина України і громадянство СРСР. Особа яка вказала якийсь ідентифікаційний код це не [PERSON] ,оскільки позивач не звертався до нього про укладення договору, а тому вбачає в діях АТ Полтавагаз наявне кримінальне правопорушення передбачене ст.366 КК України. Позивач звертався до Котелевським районного суду Полтавської області в порядку наказного провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості зі сплати за розподіл природного газу , ухвалою суду від 03.02.2021 року у його видачі відмовлено. Розрахунок заборгованості складено у односторонньому порядку стягувачем та підписаний стягувачем повноваження якого не підтверджені в ЄДРПОУ, а тому не може свідчити про користування [PERSON] послуги. Посилання позивача на публічний договір та договір приєднання не можуть розповсюджуватися на [PERSON] адже згідно ст.633 ЦК України публічний договір цей договір повинні укладати тільки юридичні особи з обох сторін та жодним чином не говориться про побутового споживача. Будинок в якому він проживає зданий в експлуатацію в 1988 році ,та вважає що в такому випадку АТ Полтавагаз перед тим як укласти з [PERSON] договір необхідно було укласти з ним договір про балансову відповідальність і визначити вартість робіт по заміні газових труб і іншого ,що виконано не було. Крім того у АТ Полтавагаз відсутня ліцензія про розподіл природного газу, просив відмовити в задоволенні позову ( т.1 а.с.91-94). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» (АТ «Полтавагаз») є оператором газорозподільної системи на території Полтавської області, основним видом діяльності якого є розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (а.с. 7). [PERSON] є побутовим споживачем послуг із розподілу природного газу за адресою [ADDRESS] . З яким укладений договір розподілу природного газу, що відповідає типовому розподілу природного газу ,який затверджений постановою національної комісії ,що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року за № 2498 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за 1384/27829. Даний типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл ( переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператора ГРМ ,яким на території Полтавської області є АТ Полтавагаз ,обсягів природного газу до об`єктів споживачів ,а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України Про ринок природного газу і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494. Фактом приєднання відповідача до умов договору розподілу природного газу є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви приєднання, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Фактом згоди приєднання споживача [PERSON] до умов договору розподілу природного газу є довідки споживання природного газу з 01.10.2019 по 30.09.2020, з 01.10.2020 по 30.09.2021, з 01.10.2021 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 30.09.2023 абонентом [PERSON] (о/р7003304) (а.с.9). Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494(далі - Кодексом ГРМ),постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу". Відповідно до статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач. Статтею 40 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем. Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу. Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи. Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа -підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу. Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії. Згідно з пунктом 5 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу. Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному розділі VI цього Кодексу. Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії ,що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом. Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633,634,641,642ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності). У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ). Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01.11.2021 року у справі № 591/4825/20, від 14.09.2022 року № 717/341/21. Судом встановлено, що оператором газорозподільної системи на території селища Котельва є позивач, а відповідач є споживачем послуг природного газу за адресою: [ADDRESS] , О/Р: 7003304. Відповідач приєднався до умов договору розподілу природного газу шляхом фактичного споживання природного газу, що підтверджується довідками споживання природного газу абонентом [PERSON] (о/р7003304). Таким чином, суд приходить до висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу. Відповідач неналежним чином не виконує свої зобов`язання за цим договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 7531,59 грн. Постановою НКРЕКП №3037 від 24.12.2019 року (зі змінами та доповненнями) встановлено тариф на розподіл природного газу для АТ "Полтавагаз" з 01.01.2020 року по 01.07.2020 року в розмірі 1,14 грн за 1 куб.м. на місяць (з урахуванням ПДВ), з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року - 1,308 грн за куб.м. на місяць (з урахуванням ПДВ). Постановою НКРЕКП від 16.12.2020 року №2460 встановлено тариф на розподіл (доставку) природного газу для АТ "Полтавагаз" з 01.01.2021 року - 2,316 за 1 куб.м. на місяць (з урахуванням ПДВ). Постановою НКРЕКП від 30.01.2021 р. №129 встановлено тариф на розподіл (доставку) природного газу для АТ "Полтавагаз" з 01.02.2021 року - 2,136 грн за 1 куб.м. на місяць (з урахуванням ПДВ). Згідно Постанови НКРЕКП № 2764 від 22.12.2021 тариф на розподіл (доставку) природного газу для АТ "Полтавагаз" з 01.01.2022 р. - 2,112 грн за 1 куб.м. на місяць (з урахуванням ПДВ). Таким чином, з 01.01.2020 року по 01.01.20 року по 01.07.20 року щомісяця відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та укладеного Договору до сплати Відповідачу нараховується 1,14 грн * 116,39 = 132,68 грн., з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року 152,24 грн. (1,308 грн. * 116,39 = 152,24 грн.), з 01.01.2021 року по 01.02.2021 року 2,316 * 65,83 = 152,46 , з 01.02.2021 року 140,62 (2,136 * 65,83 = 140,62) з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року 2,112 * 89,42 = 188,85 грн., з 01.01.2023 року 2,112 * 87,50 = 184,80 грн, з 01.01.2024 року 2,112 * 117,17 = 247,46 грн, які він має сплачувати відповідно до п.6.6 Договору до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ. Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань відповідно до ст.625ЦК України позивачем нараховано штрафні санкції у розмірі 539,41 грн. Враховуючи обставини цієї справи, наведені норми законодавства, на час розгляду справи судом відповідачем не надано альтернативного розрахунку заборгованості за договором, а також даних, що свідчать про погашення заборгованості у повному обсязі та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України, посилання відповідача у відзиві стосовно заперечення на позов нічим не підтверджені , перевіривши розрахунки позивача, суд приходить до висновку, що його вимоги про стягнення суми боргу, штрафних санкцій є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заявлені в межах строку позовної давності до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу слід задовольнити, стягнувши з відповідача 7531,59 грн, яка складається з основного боргу 6992,18грн та 539,41 грн нарахування штрафних санкцій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Щодо інших доводів сторін, то Європейський суд з прав людини неодноразово зазначає (Рішенням ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (заява № 4909/04, п. 58 Рішення)), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, п. 29). За таких обставин вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та

Outcome: approved