Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач) про стягнення аліментів на утримання матері дитини з інвалідністю. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.07.2017. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2021 шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають одну дитину сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина щомісячно в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не позбавлений можливості додатково забезпечувати інтереси та належні потреби сина, але окрім сплати аліментів на його утримання, участь батька в житті дитини на цьому закінчується. На даний час, син не може обходитися без постійного стороннього догляду та допомоги у зв`язку з чим потребує постійного лікування та своєчасного оздоровлення, тому розмір аліментів, який підлягає стягненню повинен бути достатнім для належного догляду за дитиною. У зв`язку з постійним доглядом за сином, позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина необхідним одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, відповідними обов`язковими реабілітаційними програмами та засобами, відвідування необхідних спеціалістів, а також забезпечити належний рівень інклюзивної освіти. Все це потребує значних фінансів, а доходи позивача це встановлені щомісячні виплати на дитину з інвалідністю в розмірі 3250 грн. та аліменти на утримання сина, однак таких виплат недостатньо, щоб забезпечувати гідний рівень життя сина. Крім того, для повного забезпечення повноцінного та всебічного розвитку дитини, позивачу доводиться орендувати житло та сплачувати комунальні послуги, з метою відвідування сином всіх необхідних спеціалістів, реабілітологів та здійснення постійного нагляду лікарів в межах міста. На даний час, як зазначено позивачем, вона здійснює догляд за малолітнім сином, який є дитиною-інвалідом та потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з чим позбавлена можливості матеріально забезпечити себе та потребує матеріального утримання з боку відповідача. Істотних обставин, які могли б унеможливити виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків немає. Оскільки відповідач є цілком працездатним та таким, що немає ані інших неповнолітніх дітей, ані непрацездатних батьків, які б перебували на його утриманні, тому вважає, що відповідно до положень ст. 88 СК України, з відповідача слід стягувати 1/6 частку від його заробітку щомісячно на її утримання, так як з нею проживає дитина з інвалідністю. З огляду на вказані обставини, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), щомісячно, протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею, починаючи з дня подання позову до суду. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08.09.2025 відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (т.1 а.с.43). 23.09.2025 до суду від представника відповідача адвоката Хорошун О.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Зазначила, що положеннями ст. 88 СК України встановлено сукупність підстав, за яких виникає зазначене вище право: - один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю; - дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; - цей з подружжя опікується нею; - другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідач розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти на свого малолітнього сина та сумлінно виконує даний обов`язок, щомісяця з його заробітної плати на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 697/100/22 сплачує аліменти на утримання сина. Розмір аліментів, які утримуються з доходів за рік становить 125067,30 грн., що підтверджується довідкою № 63 від 11.09.2025. Відповідач є працездатним, на день подання позову до нього він має іншу сім`ю, його дружина є особою з інвалідністю ІІ групи, має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , а також відповідач має на утриманні матір з ІІІ групою інвалідності, яка є пенсіонеркою та також потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Таким чином, на даний час відповідач не має змоги сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини та матері свого сина [PERSON] (т.1 а.с.103-105). 25.09.2025 до суду від позивача [PERSON] надійшли заперечення на відзив в якому позивачем зазначено, що друга група інвалідності в Україні встановлюється особам із стійкими помірними порушеннями функцій організму, що призводять до значного обмеження життєдіяльності, але не вимагають постійного стороннього догляду. Такі особи можуть потребувати допомоги в певних ситуаціях, але самостійні у самообслуговуванні та пересуванні. Третя група інвалідності встановлюється особам зі стійкими порушеннями функціонування організму в помірному ступені, що призводять до часткової втрати працездатності (від 25%) та обмеження самостійного життя. Незважаючи на ці обмеження, людина з 3-ю групою інвалідності може навчатись, працювати та вести повноцінне життя за допомогою спеціальних засобів і препаратів, але потребує соціального захисту та допомоги. Тобто, окрім можливості працювати, дані особи отримують щомісячно державні соціальні виплати. Мати відповідача на даний час працює у КНП «Канівська багатопрофільна лікарня» на посаді медичної сестри і окрім соціальних виплат отримує заробітну плату. Дружина відповідача, як відомо позивачу, на даний час перебуває за кордоном. Позивач зазначає, що не володіє інформацією про її працевлаштування, проте при 2 групі інвалідності можна працювати, крім того роботодавці зобов`язані створювати пільгові умови, включаючи можливість встановлення неповного робочого дня. Також як зазначає позивач, відповідач має неофіційний дохід інтернет-магазин, через соціальну мережу Instagram створив сторінку leather_craft де займається виготовленням виробів з натуральної шкіри на замовлення та відповідно здійснює їх продаж. На неодноразові прохання брати участь у всебічному розвитку та вихованні спільної дитини, відповідач не знаходив ні часу, ні бажання, а лише написав: «ситуація непроста, я не маю ні досвіду, ні умов, ні часу», про що наявні смс-повідомлення. Позивач звертає увагу, що дитина сторін має синдром Штурге-Вебера, який є рідкісною вродженою вадою. Дане захворювання призводить до неврологічних проблем, судом, слабкості в кінцівках та розумовою відсталістю. Окрім даного захворювання в дитини також наявна епілепсія хронічний розлад мозкової діяльності для якого характерні напади, що повторюються. Ці напади проявляються у вигляді короткочасних мимовільних судом у якійсь із частин тіла або ж по всьому тілу. Зазвичай напади виникають без попередніх чинників (спонтанно, випадково) і непередбачувано та глаукома це група офтальмологічних хвороб при яких порушується відтік водянистої рідини з ока і відбувається атрофія зорового нерва. Позивач зазначає, що максимально намагається створити дитині фізичний, психологічний, емоційний, інтелектуальний та мовний розвиток для повноцінного життя в суспільстві нарівні з іншими (т.1 а.с.135-137). 01.10.2025 до суду від представника відповідача адвоката Хорошун О.В. надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив в якому представник відповідача зазначила, що дійсно у [PERSON] створена сторінка в соцмережах в якій він пропонує за індивідуальним замовленням створити виріб із шкіри, але це не бізнес як вказує позивач, а хобі, яке більше для відповідача для власного задоволення робота, а не для отримання доходу та не є видом підприємницької діяльності і не поставлено на виробничий потік. Здебільшого це хобі при якому [PERSON] виготовляє вироби для друзів та знайомих за символічну плату та відшкодування витрат на матеріали (шкіра, фурнітура тощо) без здійснення оплати за виготовлення самого виробу. Що стосується можливості працевлаштування осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ групи, як зазначає позивач у запереченнях на відзив, то слід звернути увагу, що дані особи дійсно можуть працювати, якщо це зазначено у рекомендаціях лікаря та відповідно якщо в зв`язку з наявністю їх хвороби та стану здоров`я вони зможуть виконувати ту чи іншу роботу. Як вже зазначалося, у відповідача на утриманні є матір похилого віку, яка є непрацездатною особою з ІІІ групою інвалідності, яка наразі потребує лікування шляхом оперативного втручання, про що надано відповідний консультативний висновок. Дана операція є дороговартісною приблизно 150000 грн. Також він має дружину, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, яка теж перебуває на утриманні відповідача як член його сім`ї. Відповідач ніколи не відмовлявся і не відмовляється від надання матеріальної допомоги на утримання сина, також він сплачує 50% вартості ліків та додаткових витрат на дитину, що не заперечується позивачем. В той же час, відповідач, як і позивач несе витрати на утримання житла в якому він проживає. Якщо здійснити розрахунок доходів та витрат сторін, то відповідачу на його проживання залишається менша навіть сума коштів, ніж дохід позивача, тому останній не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини в тому розмірі, який вона просить з нього стягнути, а саме 1/6 частину від заробітку (доходу) відповідача (т.1 а.с.140-142). 09.10.2025 до суду від позивача [PERSON] надійшли письмові доповнення до заперечення на відзив в яких позивач зазначає, що не заперечує стану здоров`я матері відповідача, хоча має сумнів, що дійсно особа потребує даного лікування та оперативного втручання, оскільки вона перебуває в прямому підпорядкуванні лікаря, який і надав їй даний консультаційний висновок спеціаліста, тобто вона працює медичною сестрою травматологічного кабінету в поліклініці Канівської БЛ. Але консультаційний висновок має рекомендаційний характер і не зобов`язує людину в терміновому порядку здійснювати хірургічне втручання. Здійснюючи опіку над сином, позивач не має об`єктивної можливості працевлаштуватися і отримувати стабільний заробіток. Джерелом доходу виступає державна допомога по догляду за дитиною та аліменти на його утримання, але наголошує на тому, що стан здоров`я спільного сина потребує більшої фінансової підтримки (т.1 а.с.170-171). 15.10.2025 до суду від представника відповідача адвоката Хорошун О.В. надійшли додаткові пояснення в яких представник відповідача зазначила, що відповідно до судового наказу в справі № 697/100/22 з відповідача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання їх малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 20.01.2022 та до досягнення дитиною повноліття. Тобто на утримання сина [PERSON] відповідачем щомісячно з всіх видів його доходу стягується 1/4 частина. Позивач помилково вважає, що предметом даного позову, який наразі розглядається Канівським міськрайонним судом Черкаської області в справі № 697/2305/25 є невідкладне, першочергове, належне утримання дитини з інвалідністю, яка потребує постійного догляду, оскільки предметом даної справи є аліментні зобов`язання на утримання того з батьків хто проживає з дитиною, яка має інвалідність. Звертає увагу на те, що додаткові витрати на утримання сина [PERSON] сторони в добровільному порядку несуть навпіл, тобто крім аліментів, відповідач перераховує половину витрачених на ліки та необхідні медичні аксесуари для дитини позивачу. У відповідача після відрахування податків та обов`язкових платежів, а також сплати аліментів на утримання сина [PERSON] і сплати додаткових витрат на утримання сина за домовленістю з позивачем залишається на своє утримання та своєї сім`ї приблизно 20000 грн. з яких також потрібно оплатити комунальні послуги, вдягнутися, купити продукти харчування і т.ін. Позивач має у власності дві земельні ділянки з кадастровими номерами 7122084300:01:001:2407 площею 1,4 га, яка передана в оренду (що вбачається з інформаційної довідки від 14.10.2025) та відповідно отримується орендна плата про яку замовчує позивач та земельна ділянка кадастровий номер 7122084300:02:001:0303 площею 0,1414 га на якій розміщене будинковолодіння в якому зареєстрована сама позивач і це вбачається з адреси реєстрації зазначеної позивачем у позові і довідки про місце її реєстрації та інформаційної довідки від 14.10.2025, де також зазначена адреса: [ADDRESS] , яке також належить позивачу, про що остання також замовчує. Отже, під час судового розгляду справи про стягнення аліментних коштів, суд повинен враховувати як матеріальний стан платника аліментів, так і стягувача аліментів, а тому просить врахувати наступне. Позивач отримує: - соціальну допомогу на утримання сина; - аліменти на утримання сина; - орендну плату від здачі в оренду земельної ділянки; - має у приватній власності будинковолодіння та земельну ділянку. Крім цього, позивач має непрацездатних батьків, які також надають останній допомогу, оскільки займаються вирощуванням та продожем сільськогосподарської продукції, ягід, фруктів. Відповідач отримує: - заробітну плату з якої сплачує податки та обов`язкові збори, а також частину доходу сплачує на утримання сина [PERSON] ; - має в складі сім`ї дві особи з інвалідністю (матір та дружину), які проживають разом з ним та є на його утриманні, а також малолітня дитина дружини, яка також перебуває на утриманні відповідача; - має будинок у власності та сплачує комунальні послуги на його утримання; - сплачує добровільно 50% додаткових витрат на дитину. З огляду на зазначене, представник відповідача вважає, що відповідачем доведено про неможливість сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини і матері його дитини, яка має інвалідність (т.1 а.с.172-177). Судові засідання неодноразово відкладалися та в судових засіданнях оголошувалися перерви. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином. Неодноразово подавала до суду клопотання про розгляд справи без її участі у зв`язку з поважними причинами, а саме: здійснення постійного догляду за дитиною з інвалідністю, що унеможливлює її особисту явку до суду. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Свої інтереси в суді уповноважив представляти адвоката Хорошун О.В. Представник відповідача адвокат Хорошун О.В. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином. Подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Позовні вимоги відповідач не визнає та просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.08.2017, який було розірвано рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2021 (справа № 697/121/21). Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження сина серії [NUMBER] , виданого Канівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 08.12.2018 (т.1 а.с.5). Спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю, що підтверджується копією відповідного посвідчення серії [NUMBER] , виданого УСЗН Канівської РДА 12.09.2019. Державну соціальну допомогу призначено з 12.06.2019 по 05.12.2036 (т.1 а.с.6). Згідно виписки Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» № 534 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , він проходив стаціонарне лікування з 05.07.2019 по 12.07.2019. Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання, ускладнення): Енцефалотригемінальний ангіоматоз Штурге-Вебера. Симптоматична епілепсія у виді вогнищевих клонічних та адверсивних нападів. Затримка стато-моторного, психічного та домовленнєвого розвитку (т.1 а.с.18). Як вбачається з виписки з медичної карти стаціонарного хворого КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради», [PERSON] , [INFO] проходив стаціонарне лікування в зазначеному лікувальному закладі з 22.05.2020 по 02.06.2020. Основний діагноз: G40.2 Локалізована (фокальна) (парціальна) симптоматична епілепсія та епілептичні синдроми з комплексними парціальними судомними нападами; Супутні захворювання: Q85.8 Інші факоматози, не класифіковані в інших рубриках (т.1 а.с.16). Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради» від 06.07.2020, [PERSON] , [INFO] встановлений діагноз: Синдром Штурге-Вебера. Симптоматична генералізована епілепсія. Виражені когнітивні розлади. Синдром рухових розладів (В`яла тетраплегія легкого ступеня тяжкості) (т.1 а.с.15). Згідно консультаційного висновку спеціаліста КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради» від 11.02.2021, [PERSON] , [INFO] встановлений діагноз: Хвороба Штурге-Вебера. Симптоматична епілепсія. Затримка психомовного та статокінетичного розвитку (т.1 а.с.13). Крім того, як вбачається з наявних в матеріалах справи виписок із медичної карти стаціонарного хворого № 8235 (надходження 21.07.2021, виписка 23.07.2021), № 11571 (надходження 16.11.2022, виписка 16.11.2022), № 4732 (надходження 12.04.2023, виписка 12.04.2023), № 8709 (надходження 21.06.2023, виписка 23.06.2023) та № 4535 (надходження 12.03.2025, виписка 12.03.2025), [PERSON] , [INFO] періодично проходить лікування в НДСЛ «Охматдит» та йому встановлено основні та супутні діагнози: Вроджена глаукома, Вроджена декомпенсована глаукома правого ока, компенсована глаукома лівого ока. Атрофія зорового нерва, Ч/атрофія ДЗН (за даними ВЗП) обох очей. Астигматизм, Складний міопічний астигматизм обох очей. Синдром Стерджа-Вебера (-Дімітрі), Синдром Стюрж-Вебера (т.1 а.с.7, 9, 10, 11, 12). Згідно судового наказу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.01.2022 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 20.01.2022 та до досягнення дитиною повноліття (т.2 а.с.9). Відповідно до медичного висновку КНП «Канівський центр первинної медикосанітарної допомоги Канівської міської ради Черкаської області № 42 про дитину-інваліда віком до 18 років від 29.08.2025, [PERSON] , [INFO] має захворювання Q85.80 інші факоматози, не класифіковані в інших рубриках; G82.3 Млява тетраплегія, стійкі, тяжкі, значні, незворотні рухові порушення з відсутністю навичок до самообслуговування, соціальної адаптації та самостійної ходи, G40.2 Структурна епілепсія, фармакорезистентні напади. Підгрупа А. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач [PERSON] зазначає, що оскільки спільна дитина сторін син [PERSON] , [INFO] являється дитиною з інвалідністю, є повністю залежною від постійного стороннього догляду, допомоги, тому постійний домашній догляд за нею здійснює її мати позивач у справі, що унеможливлює останню працювати, забезпечувати як себе, так і дитину матеріально, а відтак потребує матеріальної допомоги як матері дитини з інвалідністю. Крім того, як зазначено позивачем, для повного забезпечення повноцінного та всебічного розвитку дитини, їй доводиться орендувати житло та сплачувати комунальні послуги, з метою відвідування її сином всіх необхідних спеціалістів, реабілітологів та здійснення постійного нагляду лікарів в межах міста, про що нею надані договір оренди житла (квартири) від 05.08.2024 рахунки комунальних організацій та квитанції про сплату комунальних послуг. Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів. Згідно вимог частини третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі також ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з Закону України «Про охорону дитинства», а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі також СК України), регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Положеннями статті 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Так, відповідно до частини другої наведеної статті, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до статті 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною - інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя на підставі статті 88 СК України є проживання разом дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, та опікування нею, а також можливість надання матеріальної допомоги іншим з подружжя. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року у справі №164/299/21. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] встановлено діагноз Синдром Штурге-Вебера. Симптоматична генералізована епілепсія. Виражені когнітивні розлади. Синдром рухових розладів (В`яла тетраплегія легкого ступеня тяжкості). Син сторін є дитиною з інвалідністю, підгрупа А, що підтверджено посвідченням серії [NUMBER] , виданим 12.09.2019, медичним висновком № 42 про дитину-інваліда віком до 18 років від 29.08.2025. Висновок дійсний до 06.12.2036. Відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність. Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» надано визначення дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Підставою для встановлення дитині категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування. Відповідно до п. 21 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 року № 917 "Про деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям", підставою для встановлення дитині категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування. До числа дітей із виключно високою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму III і IV ступеня їх вираження (виражені та значно виражені порушення) і обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II, III і IV ступеня їх вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми). Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (частина перша статті 6 СК України). Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Судом встановлено, що син сторін [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю, потребує стороннього догляду матері та не здатний до самообслуговування. Таким чином, враховуючи те, що малолітній син сторін [PERSON] , який проживає разом з матір`ю [PERSON] , є дитиною з інвалідністю та потребує постійного її догляду, тому позивач має право на утримання батьком дитини [PERSON] . У відповідності до вимог ч. 2 ст. 88, ч. 1 ст. 80 СК України, розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі викладеного, враховуючи стан здоров`я дитини, яка є дитиною з інвалідністю, та те, що стан її здоров`я вимагає постійного медичного догляду, реабілітаційних заходів, які носять безперервний характер, відповідач є особою працездатного віку та має задовільний стан здоров`я, оскільки протилежного судом не встановлено, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання матері дитини з інвалідністю. Всупереч зазначених вимог закону, відповідачем не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували неможливість сплачувати аліменти на утримання дружини. Також судом враховується, що право того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, на утримання, пов`язане з виникненням досить складних життєвих обставин, в яких останній з об`єктивних причин значно більшою мірою виконує обов`язки по догляду і розвитку дитини, зазнає більших фізичних та психологічних навантажень і у зв`язку з цим потребує додаткової підтримки. А тому, відповідач зобов`язаний брати участь у забезпеченні матеріального благополуччя позивача, з яким проживає їх спільна дитина-інвалід, як це визначено приписами ч. 2 ст. 88 СК України. Суд не бере до уваги доводи сторони відповідача про наявність у власності позивача земельної ділянки площею 1,4 га, яка передана в оренду та відповідно отримання нею орендної плати та земельної ділянки площею 0,1414 га на якій розміщене будинковолодіння в якому зареєстрована сама позивач, а також те, що позивач має непрацездатних батьків, які також надають останній допомогу, оскільки займаються вирощуванням та продажем сільськогосподарської продукції, ягід, фруктів, оскільки з урахуванням вимог ст. 88 СК України, право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Також, заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача зазначила, що відповідач [PERSON] є працездатним, на день подання позову до нього він має іншу сім`ю, його дружина є особою з інвалідністю ІІ групи, має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , а також має на утриманні матір з ІІІ групою інвалідності, яка є пенсіонеркою. Однак стороною відповідача не надано жодних доказів щодо участі відповідача в утриманні зазначених осіб. Разом з тим, доводи про наявність на утриманні відповідача його матері [PERSON] не є доведеним, оскільки матеріали справи не містять доказів непрацездатності матері, враховуючи її вік та необхідність отримання нею матеріальної допомоги, а також доказів перебування її саме на утриманні відповідача. Посилання сторони відповідача на добровільне періодичне надання коштів на утримання сина не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки періодична участь в утриманні дитини не перешкоджає позивачу звернутись до суду з вимогами про стягнення аліментів на утримання матері дитини з інвалідністю і не залежить від наявності чи відсутності батька в певний період часу брати участь в утриманні дитини в грошовій чи натуральній формі. Таким чином, при встановлених обставинах, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю є обґрунтованими, так як у матеріалах справи відсутні інші об`єктивні та суб`єктивні обставини, що унеможливлюють відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання позивача, як особи, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) на підставі судового наказу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.01.2022, а також рішенням суду від 19.01.2026, яке набрало законної сили 19.02.2026 стягнуто, зокрема, з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн., щомісячно, починаючи з 19.11.2025 і довічно. Таким чином, визначаючи розмір аліментів, виходячи з загальних засад цивільного законодавства, визначених в ст. 3 ЦК України щодо справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги, що дитина сторін є особою з інвалідністю, у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду та нагляду з боку матері, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання позивача - матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю з дитинства, в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та протягом всього часу проживання та опікування дитиною з інвалідністю та до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати вимогам законності, обґрунтованості та співмірності, а тому позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Суд зазначає, що згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання матері дитини з інвалідністю суд вважає за необхідне задовольнити частково, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 908,16 грн. (1/8 х 100 / 1/6 = 74,98; 1211,20 грн. х 74,98 / 100 = 908,16 грн.). Іншу частину судового збору в розмірі 303,04 грн. (1211,20 908,16 = 303,04) слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial