Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (до перейменування ТОВ «Росвен Інвест Україна») до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості у якому представник позивача просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за Договором № 4901739 від 20.08.2024 у розмірі 32 240,19 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 20.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (первісним кредитором) та [PERSON] (позичальницею) укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4901739, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в гривні в сумі 10000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 360 днів. Зазначає, що Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачці грошові кошти (шляхом перерахування на карту), натомість відповідачка, як позичальниця, не виконала належним чином взятих на себе зобов`язань, хоча і здійснювала часткові оплати, допустила прострочення заборгованості. Також позивач зазначає, що 26.08.2025 між первісним кредитором та позивачем, як новим кредитором, укладено Договір факторингу № 01.02-33/25, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує первісному кредитору відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу. За цим Договором, відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) заборгованість [PERSON] за Договором №4901739 від 20.08.2024 становить 32240,19 грн та складається з: заборгованості за сумою кредиту - 9263,41 грн; заборгованості по відсотках - 19359,67 грн; пені, штрафу - 3617,11 грн. Таким чином, з посиланням на відповідні правові норми, просить задовольнити позов. Також просить стягнути із відповідачки понесені судові витрати у справі. Від відповідачки відзив на позовну заяву до суду не надходив. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Вказаний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості сформований в системі «Електронний суд» та поданий до Садгірського районного суду м. Чернівці. Згідно із відомостями протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2026 матеріали справи передані на розгляд головуючого судді Асташева С.А. Своєю ухвалою від 06.03.2026 суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. прийняв зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи визначив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначив на 24.03.2026, про що секретар повідомила сторони у справі. У судове засідання, представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У позові та доданому до ньому клопотанні просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечив. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи, за адресою реєстрації про що свідчить долучене до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Про поважні причини неявки суд не повідомила. Будь які клопотання та відзив на позов від неї не надходили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення позову не вживалося. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, надавши їм відповідну оцінку, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд доходить таких висновків. Фактичні обставини встановлені судом. Суд встановив, що 20.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4901739, за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний застосунок «Сredit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІКС Товариства. Згідно з п. 1.2 Договору, на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 10 000,00 гривень. Строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що міститься у Додатком №1 до Договору. Стандартна процента ставка становить 1,00% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Знижена процентна ставка становить 0,01% за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: Якщо Клієнт до 17.09.2024 року (включно) сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. Відповідно до п. 2.1 Договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . У випадку невиконання та/або неналежного виконання Клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом Товариство має право нарахувати, а Клієнт зобов`язаний на вимогу Товариства сплатити Товариству штраф: у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 2-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. Фактом невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань Клієнтом є не здійснення ним сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу та/або повернення суми кредиту в строки сплати платежів, встановлені Договором (Графіком платежів/новим графіком платежів) (п. 6.3 Договору). Вказаний договір підписаний [PERSON] електронним підписом «35591» 20.08.2024 о 20:06:16. Суду надані Додатки до кредитного договору, зокрема копію Паспорта споживчого кредиту, що в електронному вигляді підписаний [PERSON] , у якому міститься інформація, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, у якому міститься зокрема інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація про проценту ставку та загальну вартість кредиту та Таблиці обчислення загальної вартості кредиту. Також позивач долучає Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Лінеура Україна». На підтвердження виконання ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором позивач надає Лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Вих. №1-2608 від 26.08.2025, відповідно до даних якого Товариство послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України №3 від 11.11.2013 року. Між нашими підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 20.08.2024 20:08:11 на суму 10000,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 486536587, призначення платежу: Зарахування 10000 грн на карту [NUMBER] . Відповідно до даних розрахунку заборгованості за Договором №4901739 від 20.08.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, проведеного ТОВ «Лінеура Україна» станом на 26.08.2025, заборгованість [PERSON] становить 32240,19 грн та складається з: заборгованості за сумою кредиту - 9263,41 грн; заборгованості за відсотками - 19359,67 грн; пеня, штраф - 3617,11 грн. Також у розрахунку вказано про часткову сплату позичальницею коштів у сумі 13598.89 грн у рахунок погашення заборгованості. Також суд встановив і те, що 26.08.2025 між Первісним кредитором (ТОВ «Лінеура Україна») та ТОВ «Свеа Фінанс» укладений Договір факторингу № 01.02-33/25 відповідно до умов якого, Клієнт відступає (передає) Фактору Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором Права Вимоги переходять до Фактора з моменту надходження грошових коштів в повному обсязі в розмірі, визначеному в п. 4.1 Договору, на рахунок Клієнта, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Разом з Правами вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим Договором (п. 3.1.3 Договору факторингу № 01.02-33/25). Позивач долучає копію платіжної інструкції від 01.09.2025 на підтвердження оплати фінансування за Договором факторингу № 01.02-33/25 від 26.08.2025. Відповідно до даних витягу з Реєстру Боржників в електронному вигляді до Договору факторингу № 01.02-33/25 від 26 серпня 2025 року позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 4901739 на суму 32240,19 гривень. Даних про добровільну оплату заборгованості до матеріалів справи не долучено. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, яка не погашена відповідачкою та право вимоги стягнення якої отримав чи не отримав позивач у справі. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Вирішуючи заявлені вимоги, суд враховує, що згідно із положеннями ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Наявність у позивача кредитного договору з усіма додатками, з урахуванням наданого договору факторингу та реєстрів права вимоги, на переконання суду, за відсутності наданих відповідачем доказів протилежного, створює обґрунтовану презумпцію набуття позивачем прав вимоги за спірним договором. Суду надані відповідні документи на підтвердження переходу до позивача права вимоги до відповідачки [PERSON] за Кредитним договором № 4901739 від 20.08.2024 на суму 32240,19 гривень. Отже позивач, як новий кредитор, отримав право вимоги до боржника [PERSON] , а доказів визнання недійсним вказаного вище Договору факторингу № 01.02-33/25 від 26.08.2025 суду не надано. Також у судовому провадженні не заперечено факт правомірності укладення такого договору. Спір між сторонами стосується стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 4901739 від 20.08.2024 право вимоги за яким, як встановив суд, перейшло до нового кредитора (позивача у справі). Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що свідчили б про припинення між сторонами грошового зобов`язання, суд не встановив. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У п.6 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір № 4901739 від 20.08.2024 укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Під час укладення Договору № 4901739 від 20.08.2024 сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та визначили: валюту кредитування, суму кредиту, строк кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, адже доказів зворотного суду не надано. Отже укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Відповідачка не надала суду допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що вона не укладала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» вказаного вище кредитного договору. У справах про стягнення кредитної заборгованості саме кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження №61-14780св23). Кредитний договір № 4901739 від 20.08.2024 передбачає надання кредитних коштів у безготівковій формі на рахунок позичальника, вказаний ним з метою отримання кредиту. Як встановив суд, 20.08.2024 о 20:08:11 здійснений переказ на суму 10000,00 грн на номер картки [NUMBER] , вказаний [PERSON] з метою отримання кредиту. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена. Більше того відповідачка здійснювала часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за Договором №4901739 від 20.08.2024, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості (останній платіж було здійснено 18.01.2025 12:25:47 у сумі 2594,00 грн). Сплачуючи кредит, [PERSON] , додатково до зазначеного вище, вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного Кредитного договору, який створив для неї певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. Це відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній у Постанові від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц, а саме: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснила погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із чим у [PERSON] утворилася заборгованість перед позивачем (як новим кредитором), що становить 32240,19 грн та складається з: -заборгованості за сумою кредиту - 9263,41 грн; -заборгованості за відсотками - 19359,67 грн; -пені, штрафу - 3617,11 грн. Доказів на спростування розміру заборгованості суду не надано, як і доказів на повну чи часткову оплату боргу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що передбачено згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України. Щодо вимоги позову в частині стягнення з відповідачки заборгованості за пенею/штрафом у розмірі 3617,11 грн суд зазначає таке. Відповідно до п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 24 лютого 2022 року відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який триває і наданий час. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що вимога позивача у частині стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за пенею/штрафом у розмірі 3617,11 грн є необґрунтованою і до задоволення не підлягає. Висновки суду. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а із відповідачки [PERSON] потрібно стягнути на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 4901739 від 20.08.2024 в розмірі 28 623,08 грн (32240,19 - 3617,11), тобто за винятком пені/штрафу у розмірі 3617,11 грн, у стягненні якої суд відмовляє. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 у зв`язку із подачею позову в електронному вигляді, відповідно до даних платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 223 від 27.02.2026. Оскільки позов задоволено частково на 88,78 % (28623,08 х 100 / 32240,19), тому із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2363,68 грн (2 662,40 х 88,78 %). На підставі ст. ст. 42, 61 Конституції України, Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.2, 15, 207, 526, 530, 536, 546, 549, 610- 612, 633-634, 1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial