Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 00-9854877 від 14.07.2024 у розмірі 14382 грн. 00 коп., судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 14.07.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладений кредитний договір № 00-9854877 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, шляхом введення одноразового ідентифікатора 2423, за умовами якого кредитодавець перерахував позичальнику грошові кошти в сумі 6900 грн., які позичальник зобов`язалася повернути. 20.01.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» і ТОВ «ФК«ЕЙС» укладено договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, за умовами якого до останнього перейшло право грошової вимоги до [PERSON] згідно реєстру прав вимоги, додатку № 10, на загальну суму 14382 грн. 00 коп. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 00-9854877 від 14.07.2024 у сумі 14382 грн. 00 коп., з яких: 6900 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 7482 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками. Відповідно до норм ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами. Про час і місце розгляду справи [PERSON] повідомлена поштовим повідомленням за встановленим місцем реєстрації, що підтверджується витягом із реєстру поштових відправлень. Будь-якого роду клопотань від відповідача не надходило. Оскільки відповідач не подала відзив на позовну заяву, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ознайомившись із матеріалами справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За правилами з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Судом установлено, що 14.07.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» і [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 00-9854877 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, шляхом введення одноразового ідентифікатора 02423, за умовами якого [PERSON] отримала грошові кошти на споживчі потреби, шляхом встановлення кредитної лінії у сумі 6000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язалася повернути кредит, та сплатити відсотки за його користування, в порядку та умовах, визначених даним договором. За умовами п. 1.3 договору, кредитна лінія надається строком на 360 днів, до 09.07.2025. Відповідно до п. 1.5 договору, тип процентної ставки фіксована та складає 1,45 % від суми кредиту за кожен день користування. За умовами п. 1.6 договору, кредитодавець одноразово нараховує комісію у розмірі 15,00 % від суми кредиту, що становить 900 грн. Відповідно до п. 1.9 договору, орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою становить 38220 грн. За повідомленням АТ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] , на яку 14.07.2024 зараховано кошти в сумі 6000 грн. Згідно розрахунку заборгованості складеного ТОВ «МАКС КРЕДИТ», заборгованість [PERSON] станом на 20.01.2025 складає 14382 грн. 00 коп. 20.01.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» і ТОВ «ФК«ЕЙС» укладено договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, за умовами якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФК«ЕЙС» за плату, належне йому право вимоги грошових коштів, у тому числі за кредитним договором № 00-9776422 від 17.05.2024. Згідно реєстру боржників від 20.01.2025, сума заборгованості [PERSON] складає 14382 грн. 00 коп. На підтвердження переходу права грошової вимоги позивач надав платіжні інструкції № 1 від 27.01.2025 та № 2 від 31.01.2025, сплачених ТОВ «ФК«ЕЙС» грошових коштів на користь ТОВ «МАКС КРЕДИТ» за договором факторингу № 20012025-МК/Ейс. Таким чином позивач довів перехід права вимоги від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ «ФК«ЕЙС». Враховуючи те, що відповідач відзив на позовну заяву не подала, як і не навела заперечень щодо нарахованої суми боргу, тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення боргу з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» у сумі 14382 грн. 00 коп. Щодо судових витрат. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться витрати, у тому числі, на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн., надавши договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, додаткову угоду № 25770855944 до договору, акт прийому-передачі наданих послуг до договору. При цьому суд враховує, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12- І71гс19). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №211/3113/16-ц та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial