Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

В провадженні Лубенського міськрайонного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08.04.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №375. Заявлені вимоги про розірвання шлюбу позивач мотивує тим, що сімейні стосунки припинились з літа 2025 року, разом не проживають, не ведуть спільного господарства сімейні відносини не склалися через відсутність взаємопорозуміння. Позивач в судове засідання не з`явилася, надіслала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч.2 ст.247 ЦПК України,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08.04.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №375, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.04.2011 року. У шлюбі сторони мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За змістом ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом з`ясовано, що у подружжя сімейне життя не склалося,шлюбні стосунки фактично припинені, відтак їх шлюб носить формальний характер та його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, в зв`язку з чим суд вважає, що відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн., який підлягає відшкодуванню відповідачем з урахуванням приписів ст.141 ЦПК України. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Також в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». У постанові від 14.11.2024 у справі № 161/629/23 Верховний Суд зробив висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів позову додано, ордер на надання правової допомоги [PERSON] на підставі договору про надання правничої допомоги №б/н від 30.12.2025року адвокатом Савинською Н.Ю., акт виконаних робіт про наданню правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги б/н від 30.12.2025 р. та квитанцію б/н від 30.12.2025 року. Суду не надано договору про правничу допомогу на підставі якого надавалися адвокатом послуги з правничої допомоги та належних доказів оплати послуг адвоката. Надана суду квитанція б/н від 30.12.2025 року на суму, не містить відмітку банку та не містить ознак банківського документ, касового чеку, посвідчення про відрядження тощо. Таким чином, позивачем не було надано суду доказів, що підтверджували наявність договірних відносин між позивачем і адвокатом, та які підтверджують сплату позивачем адвокату коштів в розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved