Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] ( [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) (далі позивач) звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (далі суд) через свого представника адвоката Антіховича Володимира Володимировича (адреса: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) із позовною заявою до Лубенської міської ради Лубенської об`єднаної територіальної громади Лубенського району Полтавської області (місцезнаходження: 37500, місто Лубни, вулиця Ярослава Мудрого, будинок №33, ЄДРПОУ 21053182) (далі відповідач) третя особа по справі: Лубенська державна нотаріальна контора (місцезнаходження: 37500, місто Лубни, площа Вокзальна, будинок № 7) (далі третя особа) про визначення частки померлого в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на частку співвласника спільного майна в порядку спадкування, у якому просить суд: Визначити, частки у праві власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 5310700000:03:030:0081 та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 5310700000:03:030:0080 а саме: [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , належало по 1/2 частині кожному. Визнати за [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] РНОКПП [NUMBER] , в порядку спадкування право власності на 1/2 частки земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 5310700000:03:030:0081 та на 1/2 частки земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 5310700000:03:030:0080, що належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 25 травня 1998 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Лубенської міської Ради народних депутатів від 25 березня 1998 року №90. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 травня 1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Лубенської міської Ради народних депутатів від 25березня 1998 року №90 [PERSON] та [PERSON] (були подружжям) передано у приватну спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,1374 га розташовану за адресою: [ADDRESS] . Землю площею 0,0600 га передано для обслуговування житлового будинку та площею 0,0774 га - для ведення особистого підсобного господарства. В подальшому вказаним земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери: - земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства присвоєно кадастровий номер 5310700000:03:030:0081, - земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - кадастровий номер 5310700000:03:030:0080. На земельній ділянці з кадастровим номером 5310700000:03:030:0080 розташований будинок, який перебував у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина. До складу спадини входило наступне майно: - земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 5310700000:03:030:0081, яка перебувала у спільній сумісній власності; - земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 5310700000:03:030:0080, яка також перебувала у спільній сумісній власності; - 3/5 частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадщину за заповітом прийняв син померлого - [PERSON] - 21 листопада 2007 року Державним нотаріусом Першої Лубенської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/5 частини будинку. У видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки спадкоємцю відмовлено у зв`язку з тим, що немає можливості визначити склад спадкового майна, адже земельні ділянки перебувають у спільній сумісній власності. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Спадкова справа після померлої зареєстрована у приватного нотаріуса Карпець О.М. 13 січня 2025 року. Враховуючи той факт, що власники земельних ділянок померли, визначити їх частки у праві власності в позасудовому порядку не можливо, що є перешкодою для спадкоємця у реалізації свого права на прийняття спадщини. 01 січня 2026 представник відповідача Територіальної громади в особі Лубенської міської ради Полтавської області подав до суду заяву про те, що проти позову не заперечує. Нотаріус лубенської державної нотаріальної контори надіслав до суду зачвупро те, що по суті вирішення спору покладається на розсуд суду. Заяви, клопотання учасників справи 26 березня 2026 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про подальший розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Представник відповідача Територіальної громади в особі Лубенської міської ради Полтавської області подав до суду 01 січня 2026 року заяву про розгляд справи за його відсутності. Нотаріус лубенської державної нотаріальної контори звернулася до суду із заявою, у якій просила справу розглядати без її участі. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 23 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 03 лютого 2026 року, яке відкладалося на 11 березня 2026 року та 25 березня 2026 року. Ухвалою від 03 лютого 2026 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11 березня 2025 року. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим год. ЗАГС міста Ноходка Приморського краю, актовий запис №642 (а.с.26). Батько позивача [PERSON] (далі [PERSON] ), 1937 року народження, помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії № [NUMBER] , виданим відділом РАЦС по місту Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області (а.с.25). Мати позивача [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії № [NUMBER] , виданим Лубенським відділом ДРАЦС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.30). 25 травня 1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Лубенської міської Ради народних депутатів від 25 березня 1998 року №90 [PERSON] та [PERSON] було передано у приватну спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,1374 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Землю передано: 0,0600 га - для обслуговування житлового будинку та 0,0774 га - для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується копією державного акту (а.с.6). В подальшому вказаним земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери: - земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства присвоєно кадастровий номер 5310700000:03:030:0081, - земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 5310700000:03:030:0080, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.8-19). На земельній ділянці з кадастровим номером 5310700000:03:030:0080 розташований будинок, який перебував у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] . [INFO] батько позивача - [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина. До складу спадини входило наступне майно: - земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 5310700000:03:030:0081, яка перебувала у спільній сумісній власності; - земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 5310700000:03:030:0080, яка також перебувала у спільній сумісній власності; - 3/5 частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадщину за заповітом прийняв син померлого [PERSON] , а 21 листопада 2007 року Державним нотаріусом Першої Лубенської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/5 частини будинку (а.с.27). У видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки спадкоємцю [PERSON] відмовлено у зв`язку з тим, що немає можливості визначити склад спадкового майна, адже земельні ділянки перебувають у спільній сумісній власності (а.с.29). Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із неможливістю оформлення земельних ділянок у порядку спадкування. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) станом на дату виникнення спірних правовідносин. Не погоджуючись із неможливістю оформити спадщину за заповітом позивач звернувся до суду із позовом про визначення частки померлих в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на частку співвласника спільного майна в порядку спадкування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України). Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Норми права, які застосував суд Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі статтею 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною другою статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з нормами частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з частиною третьою статті 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Так, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (частина друга статті 328, стаття 392 ЦК України). За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна в порядку, передбаченому статею 1217 ЦК України, тобто за заповітом або за законом. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Оцінка суду Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів. Щоб дотриматися принципу справедливого суду обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України). Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача слід задовольнити з огляду на таке. Передусім суд звертає увагу на те, що як роз`яснено в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до пункту 3.3. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Право власності померлих на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 5310700000:03:030:0081 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 5310700000:03:030:0080, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , підтверджується відповідним Державним актом на право приватно власності на землю. Вказані земельні ділянки були передані у спільну сумісну власність без визначення часток кожного із співвласників. [PERSON] та [PERSON] померли не реалізувавши своє право відповідно до статей 370, 372 Цивільного кодексу України на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Договір між співвласниками про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, не укладався, у зв`язку з чим, вважати частки визначеними не вбачається за можливе. Як вбачається із матеріалів справи, а також було зазначено вище, позивач є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину, подавши відповідну заяву, не відмовився від спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішити спір в позасудовому порядку ні позивач, ні нотаріус не мають змоги, оскільки при видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, нотаріус не має права самостійно виділити частку спірних земельних ділянок Враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак існують перешкоди у оформленні права на неї у нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки питання щодо судових витрат не ставилось, то суд покладає їх на сторони, в межах ними понесених. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved