Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-02 00:00:00

19.09.2024 позивач [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказує, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно: 1/4 частку квартири [ADDRESS] ; земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер 1221885900:01:002:0044; гараж № [NUMBER] блок № [NUMBER] в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Заповіту немає. На час відкриття спадщини [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після [PERSON] , померлого [INFO] , є його дружина [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] , які були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем, але фактично, на час відкриття спадщини, зі спадкодавцем постійно проживала лише [PERSON] , а тому є єдиним спадкоємцем яка прийняла спадщину. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно: 1/2 частку квартири [ADDRESS] ; земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер 1221885900:01:002:0044; гараж № [NUMBER] блок № [NUMBER] в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Заповіту немає. На час відкриття спадщини [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після [PERSON] , померлої [INFO] , є її діти син [PERSON] та син [PERSON] , які були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем. Проте, [PERSON] хоча і був зареєстрований на час відкриття спадщини з матір`ю за однією адресою, фактично з нею не проживав. Таким чином, [PERSON] є єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після матері [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки на нас відкриття спадщини постійно проживав з нею. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 3/4 частку квартири [ADDRESS] ; земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер 1221885900:01:002:0044; гараж № [NUMBER] блок № [NUMBER] в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області; квартиру [ADDRESS] . Заповіту немає та спадкоємці першої черги відсутні. Спадкоємцем другої черги за законом є рідний брат спадкодавця - [PERSON] , який помер [INFO] та не встиг оформити свої спадкові права після брата [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] , померлого [INFO] , та спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. 11.01.2024 позивач [PERSON] направила до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після [PERSON] , померлого [INFO] , відповідно до 1276 ЦК України, оскільки її чоловік [PERSON] загинув [INFO] та не встиг у визначений законом шестимісячний строк прийняти спадщину після свого рідного брата [PERSON] , померлого [INFO] . Крім того, позивач зазначає, що після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилась спадщина на належне йому майно, яке він успадкував після рідного брата [PERSON] , померлого [INFO] , в порядку спадкової трансмісії, а саме: квартиру [ADDRESS] ; земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер 1221885900:01:002:0044; гараж № [NUMBER] блок № [NUMBER] в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області; квартиру [ADDRESS] . Заповіту немає. 29.01.2024 позивач [PERSON] звернулась до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , але постановою нотаріуса від 20.06.2024 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки між спадкоємцями померлого його дружиною позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] яка визначає чергу спадкування у судовому порядку після [PERSON] , померлого [INFO] , який був рідним братом спадкодавця, виник спір стосовно порядку оформлення спадщини та обсягу спадкового майна, а також [PERSON] не надано оригіналів документів, що підтверджують право власності на спадкове майно, у зв`язку з чим було рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд: встановити факт, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після [PERSON] , померлого [INFO] , є його дружина [PERSON] , померла [INFO] ; встановити факт, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після [PERSON] , померлої [INFO] , є її син [PERSON] , померлий [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , на квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] блок № [NUMBER] в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер 1221885900:01:002:0044. В судовому засідання представник позивача адвокат Севостьянова І.Г. позов підтримала в повному обсязі, надала аналогічні пояснення, що викладенні в позовній заяві. Відповідач [PERSON] , та представник відповідача адвокат Дзундза О.П. в судовому засіданні позов фактично не визнали, оскільки позивачем не доведено факт одноособового прийняття [PERSON] , померлим [INFO] , спадщини після батька [PERSON] , померлого [INFO] , та матері [PERSON] , померлої [INFO] , а також не надані докази належності спадкодавцям спадкового майна. Вказують що реєстрація в спадковій квартирі [ADDRESS] [PERSON] не свідчить про прийняття ним спадщини, оскільки встановлено що [PERSON] проживав за адресою квартири [ADDRESS] разом з [PERSON] . Не відповідають закону факти які просить встановити позивач щодо «єдиного спадкоємства», крім того вважають що [PERSON] має право на частку квартири по [ADDRESS] АТО, в якій проживала тривалий час з [PERSON] , та купували вказану квартиру за спільні кошти. Щодо спадкового майна, то [PERSON] не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкову квартиру [ADDRESS] , яка залишилася після смерті батьків її чоловіка. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] та [PERSON] (Том №1 а.с.15, 16, 24-25). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить кожному по 1/4 частки квартири [ADDRESS] (Том №1 а.с.31). [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер 1221885900:01:002:0044 та гараж № [NUMBER] блок № [NUMBER] в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (Том №1 а.с.32, 242). Крім того, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (Том №1 а.с.33, 50, Том №2 а.с.18-19). [INFO] [PERSON] помер (а.с.14), а [INFO] померла [PERSON] (Том №1 а.с.18). Після їх смерті відкрилась спадщина на належне їм майно. Заповітів немає. На день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (Том №1 а.с.212-213). На день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (Том №1 а.с.212-213). У позовній заяві та наданих в судовому засіданні поясненнях представник позивача адвокат Севостьянова І.Г. стверджує, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після [PERSON] , померлого [INFO] , є його дружина [PERSON] , померла [INFO] , оскільки інші спадкоємці крім неї хоча і були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою, там фактично не проживали (Том №1 а.с.1). Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Водночас, позивачем до матеріалів справи не надано жодних достовірних доказів, які б свідчили про роздільне проживання на час відкриття спадщини [PERSON] з батьком [PERSON] , померлим [INFO] , а також не зазначено за якою саме адресою мешкав [PERSON] . Суд звертає увагу, що шлюб між [PERSON] та позивачем [PERSON] був зареєстрований 13.05.2023 (Том №1 а.с.22), тобто майже через 5 років після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , проте матеріали справи не містять ані інформації ані доказів, які б свідчили про наявність між ними будь-яких стосунків на момент смерті [PERSON] , а тому зазначені позивачем обставини щодо окремого проживання спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , з сином [PERSON] ґрунтується лише на твердженнях позивача [PERSON] , яка є заінтересованою у вирішенні справи на її користь, а тому до даних тверджень без надання на їх підтвердження відповідними доказами, суд ставиться критично та відхиляє їх. Також, позивач у своїй позовній заяві вказує, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після [PERSON] , померлої [INFO] , є її син [PERSON] , померлий [INFO] , оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав з матір`ю, а інший спадкоємець [PERSON] хоча і був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, там фактично не проживав (Том №1 а.с.2). Як було раніше зазначено, на день смерті [PERSON] з нею за однією адресою були зареєстровані її сини [PERSON] та [PERSON] (Том №1 а.с.212-213). Проте, сама лише реєстрація місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем не є достатнім доказом фактичного прийняття спадщини. Такий правовий висновок раніше викладений у постанові Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі №937/10434/19-ц. Для застосування положень частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України необхідно встановити саме факт постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Цей правовий висновок також підтверджено постановою Об`єднаної палати Верховного Суду від 04.11. 2024 року у справі №504/3606/14-ц. При цьому, як слідує з матеріалів справи [PERSON] з 15.02.2011 є власником квартири [ADDRESS] (Том №1 а.с.33, 50, Том №2 а.с.18-19), в якій проживав на момент смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , що зазначено в позовній заяві (Том №2 а.с.2) та підтверджено представником позивача під час розгляду справи. Водночас, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт постійного проживання на час відкриття спадщини [PERSON] , померлої [INFO] , з сином [PERSON] , оскільки як слідує зі змісту позовної заяви постійним місцем проживання [PERSON] було місце її реєстрації - квартира [ADDRESS] . Таким чином позовні вимоги про встановити факту, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після [PERSON] , померлого [INFO] , є його дружина [PERSON] , померла [INFO] та встановлення факту, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після [PERSON] , померлої [INFO] , є її син [PERSON] , померлий [INFO] , суд вважає необґрунтованими та такими, що не підтвердженні належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Щодо позовних вимог про визнаня за позивачем [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , на квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] блок № [NUMBER] в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер 1221885900:01:002:0044, то слід зазначити наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (Том №1 а.с.19, 20). Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Заповіту немає. Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Чоловік позивача - [PERSON] є рідним братом [PERSON] , померлого [INFO] , та спадкоємцем другої черги за законом. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В частині першій статті 1269 встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Водночас, 22.12.2023, до спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини після [PERSON] , померлого [INFO] , його рідний брат [PERSON] помер (Том №1 а.с.21). Згідно ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] , померлого [INFO] , та спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України (Том №1 а.с.22). 11.01.2024 позивач [PERSON] звернулась до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , померлого [INFO] , відповідно до 1276 ЦК України (Том №1 а.с.26, 27). Крім того, 29.01.2024 позивач [PERSON] звернулась до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] (Том №2 а.с.29). Постановою нотаріуса від 20.06.2024 позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки між спадкоємцями померлого його дружиною позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] яка визначає чергу спадкування у судовому порядку після [PERSON] , померлого [INFO] , який був рідним братом спадкодавця виник спір стосовно порядку оформлення спадщини та обсягу спадкового майна, а також [PERSON] не надано оригіналів документів, що підтверджують право власності на спадкове майно (Том №1 а.с.30). Як слідує з тексту позовної заяви, позивач вказує, що після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилась спадщина на належне йому майно, прийняте після рідного брата [PERSON] , померлого [INFO] (спадкова трансмісія), а саме на квартиру [ADDRESS] ; земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, площею 4,8354 га, кадастровий номер 1221885900:01:002:0044; гараж № [NUMBER] блок № [NUMBER] в ГБК «Олімп» в м. Кривому Розі Дніпропетровської області; квартиру [ADDRESS] (Том №1 а.с.4). Спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця за заповітом або за законом, який не встиг реалізувати це право внаслідок своєї смерті (трансмітент), до його спадкоємців (трансміссар), тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця. При цьому, трансмітент не вважається таким, що прийняв спадщину після першого спадкодавця. Об`єктом спадкової трансмісії є суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини, що не було реалізоване спадкоємцем у зв`язку з його смертю. До трансміссара переходить лише можливість прийняття спадщини або відмовитися від її прийняття, якою особа може скористатися, а не безпосередньо спадкове майно. Перехід же спадкового майна є наслідком реалізації права на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Не належить до об`єкта спадкової трансмісії право на прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті трансмітента, адже це є самостійним суб`єктивним правом, відмінним від права на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця. У разі застосування механізму спадкової трансмісії мають місце дві спадщини, що відкрилися: 1) після смерті спадкодавця та 2) після смерті трансмітента. Трансміссар має право на прийняття спадщини в порядку трансмісії та спадщини, що відкрилася після трансмітента. Це два самостійних суб`єктивних цивільних права, які можуть бути реалізовані незалежно одне від одного. Спадкоємці трансмітента можуть прийняти спадщину в порядку спадкової трансмісії і відмовитися від прийняття спадщини або, навпаки, можуть прийняти спадщину після смерті трансмітента і відмовитися від прийняття спадщини, що відкрилася у зв`язку зі смертю першого спадкодавця. Дії трансміссарів у цих двох самостійних правовідносинах незалежні та мають різні правові наслідки. Таким чином, перехід права на прийняття спадщини відповідно до статті 1276 ЦК України не є компонентом спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента. Трансміссар, здійснюючи право на прийняття спадщини, набуває спадкової маси не від трансмітента, який так і не встиг її прийняти, а від першого спадкодавця. Даний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі №495/6360/19. Як видно із позовних вимог, позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на належне її чоловіку [PERSON] (трансмітенту), померлому [INFO] , майно, яке він успадкував після брата [PERSON] (першого спадкодавця), померлого [INFO] (Том №1 а.с.4, 6-7). Але, в даному випадку, механізм спадкової трансмісії не може бути задіяний. Це зумовлено тим, що трансмітент [PERSON] , як вказує позивач у своїй позовній заяві, встиг за життя прийняти спадщину, що відкрилася після смерті першого спадкодавця [PERSON] . Тобто відповідне право вже реалізоване, у зв`язку з чим воно не може перейти в порядку спадкової трансмісії. Із викладеного позивачем слідує, що вона набула право на спадкування лише після її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , а не після [PERSON] , померлого [INFO] , в порядку спадкової трансмісії. Суд наголошує, що механізм спадкової трансмісії реалізується шляхом переходу до трансміссара права трансмітента на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця. Право на прийняття спадщини позивачем [PERSON] після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , є самостійним суб`єктивним правом, відмінним від права на прийняття спадщини, що виникає внаслідок спадкової трансмісії. За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах №334/3161/17 (пункт 55) і №200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі №916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі №903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі №766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі №143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (пункт 21), від 9 лютого 2022 року у справі №910/6939/20 (пункт 11.87), від 22 лютого 2022 року у справі №761/36873/18 (пункт 9.21), від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 56), від 28 вересня 2022 року у справі №483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі №477/2330/18 (пункт 55)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (пункт 63), від 8 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі №908/976/190 (пункти 5.6, 5.9)). Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі №9901/554/19 (пункт 19), від 8 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі №908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі №462/5368/16-ц (пункт 44)). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати. Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (пункт 54), від 6 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (пункт 76), від 2 листопада 2021 року у справі №925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі №143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 155)). Суд зауважує, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі №9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі №9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі №766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі №750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі №462/5368/16-ц (пункти 4, 36)). Зі змісту позовної заяви та наданих в судовому засіданні представником позивача пояснень вбачається, що результатом, який хоче досягнути позивач [PERSON] унаслідок вирішення спору є визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в порядку спадкової трансмісії, про що безумовно свідчить подана нею до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори заява про прийняття спадщини після [PERSON] , померлого [INFO] , відповідно до 1276 ЦК України (Том №1 а.с.26, 27). Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав у даному спорі є визнання за позивачем права власності на спірне майно після [PERSON] , померлого [INFO] , в порядку спадкової трансмісії. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, щодо обрання позивачем [PERSON] неналежного способу захисту, а тому її позовна заява задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Представником позивача за подання позовної заяви був сплачений судовий збір в сумі 10600 грн. (Том №1 а.с.9). Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги [PERSON] залишені без задоволення, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на неї.

Outcome: dismissed