Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06.09.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем [PERSON] за допомогою вебсайту позивача було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1444-4393, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 18 700,00 грн строком на 300 днів, із базовим періодом 14 днів, комісією за видачу кредиту 20 % від суми кредиту, зниженою процентною ставкою 0,90 % на день та стандартною процентною ставкою 1,00 % на день. Позивач зазначав, що кредитний договір був підписаний відповідачем [PERSON] одноразовим ідентифікатором A5604, кредитні кошти були перераховані на платіжну картку, зазначену відповідачем при оформленні кредиту. Окремо представник позивача наголошує, що відповідач частково виконувала договір, оскільки здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості 03.01.2025 у сумі 7 600,00 грн., що, на думку позивача, свідчить про визнання нею факту укладення договору та існування боргу. [PERSON] неналежно виконувала взяті на себе зобов`язання, не повернула кредит у повному обсязі та не сплатила всі належні платежі. Станом на 20.01.2026 утворилась заборгованість у розмірі - 61 408,20 грн. Позивач вказує, що включення до договору умов про комісію та штрафи є законним, посилаючись на Закон України «Про споживче кредитування», норми ЦК України та спеціальне регулювання у сфері споживчого кредитування. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] кошти в сумі 61 408,20 грн заборгованості та 2 662,40 грн судового збору. Представник відповідача, адвокат Тальчук П.І. у поданому до суду відзиві просила відмовити у задоволенні позову повністю, вказує, що позивач не довів належними та допустимими доказами ані факту укладення кредитного договору саме [PERSON] , ані факту отримання нею кредитних коштів, ані правильності заявленого розміру заборгованості. Правила кредитування та паспорт споживчого кредиту, на думку відповідача, не є належними доказами боргу. Не доведено факт перерахування кредитних коштів саме відповідачу [PERSON] . Розрахунок заборгованості, на думку представника відповідача, не є достатнім доказом та усі сумніви, за логікою відзиву, мають тлумачитися на користь споживача. Вважає, що жодних зобов`язань відповідач [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не має. Представник позивача у поданому до суду клопотанні просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на їх законність, обґрунтованість та доведеність, і просив суд задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві та підтверджених матеріалами справи. Представник відповідача, адвокат Тальчук П.І. заперечила проти задоволення позову в повному обсязі. Вважає, що позов є необґрунтованим, безпідставним та не може бути задоволений. В судовому засіданні вказували, що до позовної заяви не додано жодного належного доказу, що підтверджує фактів викладених в позовній заяві. Вважають, що жодних зобов`язань перед ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», відповідач не має. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 02.03.2026р. провадження у справі відкрите, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Від представника відповідача до суду 18.03.2026 року надійшов відзив з додатками на позов. Відповідач заперечив проти задоволення позову повністю. Представник позивача своїм процесуальним правом на подання відповіді на відзив не скористався; станом на час розгляду справи будь-яких заяв, пояснень чи відповіді на відзив від позивача до суду не надходило. Ухвалою Березнівського районного суду від 20.03.2026р. було прийнято рішення про проведення судового засідання по справі, в режимі відеоконференції, за участі представника відповідача Тальчук Поліни Іллівни. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 06.09.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем [PERSON] через сайт navse.in.ua було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1444-4393. Відповідач [PERSON] зареєструвалася в системі, пройшла ідентифікацію, отримала доступ до особистого кабінету, ознайомилася з офертою, внесла реквізити банківської картки, а після цього підписала договір одноразовим ідентифікатором A5604, надісланим на номер телефону, вказаний під час реєстрації. За умовами договору відповідачу [PERSON] було надано кредит на таких умовах: сума кредиту - 18 700,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту - 20 % від суми кредиту; знижена процентна ставка - 0,90 % на день; стандартна процентна ставка - 1,00 % на день. Із матеріалів справи вбачається, що підписання договору відбувалося шляхом введення відповідачем одноразового ідентифікатора після проходження нею процедури ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, а кредитні кошти були перераховані на платіжну картку, зазначену при оформленні кредиту. Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало свої зобов`язання та перерахувала відповідачу [PERSON] кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний нею в особистому кабінеті, через систему LiqPay/АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується квитанцією №2513946206 від 06.09.2024 та довідкою про перерахування суми кредиту (а.с.49). Відповідач [PERSON] здійснила платіж в рахунок погашення заборгованості за ним. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 03.01.2025 відповідачем було внесено 7 600,00 грн, унаслідок чого розмір основного боргу зменшився з 18 700,00 грн до 11 100,00 грн. В порушення умов договору та вимог статей 526,527,530 ЦК України, відповідач взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконує, що призвело до утворення станом на 20.01.2026 року заборгованості в сумі 61 408,20 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 11 100 грн., 42 158,20 грн - заборгованість за процентами, 3 740,00 грн - заборгованість за комісією, 4 410,00 грн - заборгованість за штрафами. Між сторонами виник спір щодо належності та достатності доказів, які підтверджують укладення електронного договору відповідачем [PERSON] , факт перерахування їй кредитних коштів, а також правомірність і розмір нарахованих процентів, комісії та штрафних санкцій. Представник відповідача у відзиві заперечувала проти позову, посилаючись на недоведеність факту укладення договору, відсутність належних доказів використання одноразового ідентифікатора, належності відповідачу номера телефону й банківської картки, а також на недоведеність розміру заборгованості. Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] виникли цивільні правовідносини з надання та повернення споживчого кредиту, укладеного в електронній формі, в межах яких позивач як кредитодавець вважає, що належно виконав свій обов`язок щодо надання відповідачу кредитних коштів, тоді як відповідач, на думку позивача, неналежно виконала обов`язок щодо своєчасного та повного повернення кредиту, сплати процентів та інших передбачених договором платежів. Водночас відповідач [PERSON] заперечує як сам факт належного виникнення таких зобов`язань, так і їх заявлений розмір. Норми права, які застосував суд. Згідно з ч.ч. 1,2,3,4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно з правилом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики /на відміну від договору кредиту/ за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг /тобто із зобов"язанням повернення/ певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує, встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах або шляхом надсилання електронного повідомлення, метою якого є пряме чи опосередковане просування товарів, робіт та послуг або ділової репутації особи, яка провадить господарську або незалежну професійну діяльність. Закон «Про електронну комерцію» прямо передбачає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа. Мотиви суду. 06.09.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1444-4393 в електронній формі. Відповідно до умов договору та Правил надання споживчих кредитів позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, а відповідач - повернути отримані кошти, сплачувати проценти та інші платежі у строки і порядку, визначені договором. Істотними умовами договору є: сума кредиту 18 700,00 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, комісія за видачу кредиту 20,00 % від суми кредиту, знижена процентна ставка 0,90 % на день та стандартна процентна ставка 1,00 % на день. При цьому базовий період визначений сторонами як проміжок часу в межах строку дії договору, в останній день якого у позичальника настає обов`язок зі сплати процентів за користування кредитом. На підтвердження укладення договору та надання кредитних коштів представником позивача надано копію електронного договору № 1444-4393, довідку про перерахування суми кредиту (а.с.49), квитанцію про перерахування коштів №2513946206 від 06.09.2024, а також розрахунок заборгованості. Із позовної заяви вбачається, що оформлення кредиту відбувалося шляхом створення клієнтом заявки на вебсайті кредитодавця, проходження ідентифікації, отримання доступу до особистого кабінету, ознайомлення з офертою, внесення реквізитів банківської картки, отримання одноразового ідентифікатора та підписання договору шляхом введення такого ідентифікатора. Після підписання договору інформаційно-телекомунікаційна система кредитодавця автоматично направляла позичальнику примірник договору та супровідні документи, а також здійснювала переказ кредитних коштів за реквізитами, вказаними клієнтом. Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статей 205, 207, 626, 628, 638 ЦК України електронний договір, укладений шляхом пропозиції та її акцепту в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, прирівнюється за правовими наслідками до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, сама по собі електронна форма договору не є перешкодою для визнання його належним доказом існування договірних правовідносин, якщо факт укладення такого договору та його виконання підтверджується сукупністю інших доказів у справі. Оцінюючи доводи сторони відповідача про відсутність належних доказів укладення договору № 1444-4393, надсилання одноразового ідентифікатора, належності відповідачу номера телефону, банківської картки та факту отримання грошових коштів, суд виходить із того, що ці доводи самі по собі не спростовують існування між сторонами договірних правовідносин. Що підтверджується розрахунком заборгованості, з якого вбачається відображення платежу [PERSON] від 03.01.2025 у сумі 7 600,00 грн. Після здійснення цього платежу розмір основного боргу зменшився з 18 700,00 грн до 11 100,00 грн, а подальше нарахування процентів здійснювалося вже на зменшений залишок основного боргу. Така поведінка [PERSON] є несумісною з твердженням про повну відсутність договірних відносин, оскільки свідчить про фактичне користування кредитом і часткове виконання грошового зобов`язання саме за спірним договором. За змістом статей 509, 525, 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 1048, 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у строки й у розмірі, встановлені договором. Таким чином, після встановлення факту укладення договору та отримання кредитних коштів саме на відповідача покладається обов`язок повернути непогашену частину тіла кредиту і сплатити проценти, належно нараховані в межах погодженого строку кредитування. Перевіряючи розрахунок заборгованості, суд установив, що проценти за користування кредитом нараховані позивачем у межах погодженого сторонами строку кредитування - 300 днів та відповідно до умов договору щодо диференційованої процентної ставки. Із розрахунку вбачається, що з 06.09.2024 по 19.09.2024 проценти нараховувалися за зниженою ставкою 0,90 % на день на суму 18 700,00 грн, тобто по 168,30 грн за кожен день користування кредитом; з 20.09.2024 по 03.01.2025 проценти нараховувалися за стандартною ставкою 1,00 % на день на ту саму суму кредиту, тобто по 187,00 грн на день; після часткового погашення 03.01.2025 у сумі 7 600,00 грн, що зменшило залишок основного боргу до 11 100,00 грн, з 04.01.2025 проценти нараховувалися вже на цей залишок у сумі 111,00 грн на день. Зазначений розрахунок узгоджується з умовами договору про суму кредиту, тривалість строку користування, базовий період і погоджені процентні ставки. Підстав вважати цей розрахунок арифметично неправильним, здійсненим поза межами строку кредитування або таким, що суперечить умовам договору, суд не встановив. Отже, вимоги позивача про стягнення 11 100,00 грн заборгованості за основним боргом та 42 158,20 грн заборгованості за процентами є доведеними належними та допустимими доказами, відповідають умовам договору та положенням статей 1048, 1049, 1054 ЦК України, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи вимогу про стягнення 3 740,00 грн комісії за видачу кредиту, суд виходить з наступного. Умовами договору передбачено комісію за видачу кредиту у розмірі 20,00 % від суми кредиту, а в розрахунку заборгованості вказана сума відображена окремим рядком вже з дати видачі кредиту. Разом із тим сама лише наявність у договорі умови про сплату комісії не є безумовною підставою для її стягнення. За змістом Закону України «Про споживче кредитування» та виходячи із загальних засад захисту прав споживача, кредитодавець має довести правову природу такого платежу, його зміст та те, що він не дублює плату за сам факт надання кредиту, за користування яким позичальник окремо сплачує проценти. Представник позивача не навів і не довів, які саме додаткові чи супутні послуги були надані відповідачу [PERSON] за сплату цієї комісії, окремо від власне надання кредиту та плати за користування кредитними коштами. Умови поданого до суду договору та матеріали справи не містять конкретизованого переліку послуг, за які встановлено комісію, порядку їх надання та споживчої цінності для позичальника. За таких обставин заявлена до стягнення комісія фактично є платою за саме надання кредиту, що в поєднанні з нарахуванням процентів призводить до подвійної оплати однієї і тієї ж фінансової послуги. Тому вимога про стягнення 3 740,00 грн комісії задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про стягнення 4 410,00 грн штрафу суд зазначає таке. У наданому розрахунку штрафи відображені окремими нарахуваннями по 490,00 грн у певні календарні дати, однак позивач не подав належного та достатнього обґрунтування правової підстави для кожного такого нарахування, не навів конкретних умов договору, які передбачають саме такий розмір відповідальності та порядок її застосування, і не довів, що такий спосіб нарахування не суперечить спеціальному законодавству про споживче кредитування. Наявність лише підсумкової суми штрафів і її механічного відображення у таблиці розрахунку не дає суду можливості перевірити правомірність та співмірність цієї частини вимог. Позивач не довів правової природи комісії та належного правового обґрунтування штрафних санкцій. Інших фактичних даних, які мають значення для справи, немає. Судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено на суму 53 258,20 грн із заявлених 61 408,20 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 157 (дві тисячі сто п`ятдесят сім) гривень 55 копійок судового збору.

Outcome: partial