Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

У січні 2026 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (далі - Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за договором №2378193 від 11.05.2020 у розмірі 36 731 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 11.05.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №2378193, за умовами якого отримала кредит у розмірі 12 000 грн, строком на 22 дні та зобов`язалася сплатити проценти за користування. На підставі договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26.02.2021 Товариство набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №2378193 від 11.05.2020. Взяті на себе зобов`язання [PERSON] за вказаним вище договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачки. За договором №2378193 від 11.05.2020 загальний розмір, що підлягає стягненню становить 36 731 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 12 000 грн, заборгованість за відсотками - 24 731 грн. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту, однак відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Тому позивач просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за вищевказаним договором та судові витрати. Згідно з ухвалою судді від 02.02.2026 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. 20.02.2026 відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог вказує, що матеріалами справи не підтверджено укладення між ТОВ «Авентус Україна» і нею кредитного договору та надання їй кредитних коштів. Зазначає, що договір №2378193 від 11 травня 2020 року не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме нею. Вказує, що зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідачки не підтверджує проходження нею верифікації та ідентифікації, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. Крім того, у матеріалах справи відсутній доказ на підтвердження того, що відповідачка отримувала смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором. Відповідачка підкреслює, що належним доказом заборгованості за кредитом може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами, проте, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування їй коштів по кредитному договору - розрахункового документа або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам законодавства. Також [PERSON] звертає увагу на те, що право нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося у ТОВ «Авентус Україна» зі спливом строку дії договору 02 червня 2020 року, тому починаючи із зазначеної дати, Товариство не мало право нараховувати проценти за користування кредитом. Крім того зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів переходу права вимоги саме за вказаним кредитним договором, а наданий «витяг з реєстру боржників» не є первинним документом та не підтверджує включення її зобов`язання до предмету договору відступлення. У зв`язку з вищевикладеним [PERSON] вважає, що позовні вимоги на основі належних, допустимих та достатніх доказів позивачем не доведено, а тому в задоволенні вказаного позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. 23.02.2026 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій позовні вимоги просить задовольнити повністю, обґрунтовуючи тим, що матеріали справи містять довідку про ідентифікацію клієнта, яка підтверджує отримання [PERSON] одноразового ідентифікатора при укладенні договору № 2378193 від 11.05.2020, із зазначенням її номера телефону, на який його було надіслано, а також містить її персональні дані, зокрема РНОКПП. Наявність електронного підпису, на думку позивача, підтверджує волевиявлення відповідачки на укладення договору. Також зазначено, що відповідачка не зверталася до кредитора щодо роз`яснення умов договору чи внесення змін до нього, чим фактично погодилася з його умовами. На підтвердження перерахування кредитних коштів позивачем надано лист ТОВ «Авентус Україна» про успішність відповідної операції. У зв`язку з відсутністю інших доказів перерахування коштів на рахунок відповідачки позивач звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів. Представник позивача вказав, що надані ним докази є належними для підтвердження факту видачі кредиту та наявності заборгованості, зокрема розрахунок заборгованості та лист повідомлення про успішне перерахування коштів. У Договорі передбачено пролонгацію строку кредиту, а саме цьому присвячено Розділ 4, на підстав якого і було його продовжено. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачкою своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором. Враховуючи, що відповідачка, підписавши договір про споживчий кредит, погодилася з його умовами, немає підстав вважати, що умови такого договору про порядок застосування процентних ставок, визначення строку кредитування не були їй відомі. Щодо укладення договору про відступлення прав вимоги позивач позбавлений можливості надати Реєстр боржників до Договору факторингу №ККАУ-26022021 від 26.02.2021 у повному вигляді з метою захисту інформації, яка містить банківську таємницю щодо осіб, що не є учасниками даної справи, тому надано витяг з реєстру боржників з якого слідує, що Товариство набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Авентус Україна», включно і до [PERSON] за кредитним договором №2378193 від 11.05.2020. Відтак, відповідачка не виконала взяте на себе зобов`язання ні перед первісним кредитором, ні перед новим кредитором, у зв`язку з чим Товариство вимушене було звернутись до суду для повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальницею зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що 11.05.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №2378193, згідно з умовами якого товариство надало позичальниці кредитні кошти в сумі 12 000 грн, строком кредитування 22 дні, зі сплатою стандартної процентної ставки 1,90 % в день або зниженої - 1,81%. Згідно з п. 2.1 Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами на платіжну картку № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. У пункті 3.1. договору сторони погодили, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до пунктів 4.2.-4.3. договору споживач у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом. Пропозиція (оферта) споживача про продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу проценті. За змістом пунктів 4.5.-4.6. договору у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в пункті 4.3 договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. Вказаний порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту, сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки, воля сторін в даному випадку виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 Цивільного кодексу України до письмової форми правочину. Договір про споживчий кредит №2378193 від 11 травня 2020 року з додатками (Графік платежів за договором та Паспорт споживчого кредиту) підписані [PERSON] шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (С639493), який направлений на номер її телефону [NUMBER] , що підтверджується довідкою про ідентифікацію. З листа ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» Вих.№6515-ВП від 16.12.2025 вбачається, що згідно з договором з ТОВ «Авентус Україна» ВП-200417-1 від 20.04.2017, було здійснено за дорученням ТОВ «Авентус Україна» успішні перекази коштів, зокрема 11.05.2020 на суму 12 000 грн, маска картки [NUMBER] номер транзакції в системі WayForPay - creditplus-7489547. З розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №2378193 від 11.05.2020 вбачається, що заборгованість [PERSON] за цим договором складає 36 731 грн, з яких: 12 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 4 765,2 грн - заборгованість за зниженою процентною ставкою, 40 584 грн - заборгованість за стандартною процентною ставкою, 20 618,20 грн - внесені платежі на оплату процентів. 26.02.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги № ККАУ-26022021, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до акту приймання-передачі Реєстру боржників від 26.02.2021, витягу з реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги № ККАУ-26022021 від 26.02.2021 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №2378193 від 11.05.2020 на суму 36 731 грн. Факт оплати за договором підтверджений платіжною інструкцією №25759 від 26 лютого 2021 року. Відповідачка усунулася від виконання передбачених договором обов`язків та отримані кредитні кошти не повернула, внаслідок чого утворилася заборгованість за вищевказаним кредитним договором. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статті 12 та 81 ЦПК України встановлюють, зокрема, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Встановлено, що договір про споживчий кредит №2378193 від 11 травня 2020 року з додатками (Графік платежів за договором та Паспорт споживчого кредиту) підписані [PERSON] шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором С639493, що також підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Авентус Україна». Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідачкою на вебсайт Товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між [PERSON] та первісним кредитором не було б укладено. Отримання відповідачкою кредиту у сумі 12 000 грн підтверджено листами ТОВ ФК «Вей Фор Пей» №65115-ВП від 16 грудня 2025 року та АТ «Універсал Банк» №БТ/Е-8332 від 18 березня 2026 року. Відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами факт отримання цих коштів на свій картковий рахунок від позикодавця на підставі кредитного договору №2378193 від 11.05.2021, не обґрунтувала та не довела інші підстави набуття нею цих коштів. Кредитний договір містить персональні дані відповідачки, зокрема, РНОКПП, серію та номер паспорта громадянина України, зареєстроване місце проживання, електронну адресу, номер телефону, а також номер банківського рахунку, на який перераховуватимуться грошові кошти, вказаний самою відповідачкою під час укладення договору. У кредитному договорі визначено порядок та умови надання фінансового кредиту, сплати процентів та строк його дії. Наведене вище спростовує доводи відповідачки про недоведеність факту укладення кредитного договору та отримання нею кредитних коштів. Щодо твердження відповідачки про недоведеність факту переходу права вимоги до позивача, суд зазначає наступне. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012, від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17). 26 лютого 2021 року укладено договір №ККАУ-26022021, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2378193. Згідно з витягом реєстру боржників до вищевказаного договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки в загальній сумі 36 731 грн. Факт оплати за договором підтверджений платіжною інструкцією №25759 від 26 лютого 2021 року. Відповідно до п.6.2.3 договору про відступлення прав вимоги права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників щодо їх заборгованості. Отже, перехід права вимоги до [PERSON] за договором №2378193 від 11 травня 2020 року від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» позивач підтвердив належними та допустимими доказами. Укладаючи кредитний договір, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, пролонгацію строку кредиту. У зв`язку із сплатою нарахованих процентів позичальницею договір був пролонгований чотири рази по 22 дні (до 29.08.2020), у зв`язку із сплатою відповідачкою всіх нарахованих процентів, на підставі розділу 4 договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). У зв`язку з вищевикладеним, твердження відповідачки про неправомірність нарахування відсотків поза межами строку кредитування, який сплив 02 червня 2020 року, суд не бере до уваги, оскільки пролонгація строку відповідає умовам договору та законодавства. При цьому пунктом 3.1 договору передбачено нарахування процентів, яке здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Разом з тим, суд зазначає, що вказаний пункт міститься у розділі 3 Договору та передбачає порядок обчислення процентів, а не пролонгацію строку дії Договору, що регулюється у розділі 4, який зокрема не передбачає автоматичної пролонгації строку. Отже, після 29.08.2020 відповідачка не вчиняла дії для пролонгації строку кредитування, а саме не погашала суму усіх нарахованих відсотків, відтак подальше нарахування процентів за користування кредитом після 29 серпня 2020 року, є неправомірним. Станом на дату закінчення строку кредиту заборгованість [PERSON] становила: 12 000 грн за основною сумою кредиту та 5016 грн за процентами за користування кредитом. Крім того, відповідачкою у подальшому були внесені платежі на погашення заборгованості за процентами, а саме: 15.09.2020 - 500 грн та 05.02.2021 - 305 грн, що у загальному становить 805 грн, тому з відповідачки підлягає стягненню 4 211 грн (5016 грн - 805 грн) заборгованості за процентами. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 16 211 грн 00 коп. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено частково, що становить 44,1 % від заявлених вимог. Представником позивача ТОВ «Кредит Капітал» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3067 від 16.01.2026. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 174,12 грн (2662,40х44,1%). Позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Товариством надано договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, укладений з адвокатським об`єднанням «Апологет», ордер на надання правничої допомоги адвокатом Усенком М.І., акт №517 наданих послуг від 12.01.2026 та детальний опис наданих послуг до нього, відповідно до яких АО «Апологет» надана правнича допомога для Товариства у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №2378193 з [PERSON] на суму 8 000 грн, яка полягала в наданні усної консультації, ознайомленні з матеріалами кредитної справи, погодженні правової позиції клієнта, складенні позовної заяви та подання її до суду. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного суду у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18). Отже, суд приходить до висновку, що у зв`язку з частковим задоволенням позову на 44,1% від заявлених вимог, необхідно стягнути із відповідачки на користь позивача 3 528 грн документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial