Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивовано тим, що 06 червня 2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, про що зроблено запис за №56 у відділі реєстрації громадянського стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області. Від даного шлюбу у них народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виноградівського районного суду від 02.02.2024 року по справі №299/7718/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] позов задоволено та розірвано шлюб укладений 06.06.2009 року. Дочки проживають разом з позивачем. Вказує, що в 2017 році позивач з відповідачем за власні заощадження придбали квартиру за адресою [ADDRESS] та дана квартира була зареєстрована на відповідача [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №387832069 від 23.07.2024 року, приватним нотаріусом Юска Н.М. посвідчено договір купівлі - продажу №114 від 10.03.2017 року та згідно якого куплена квартира загальною площею 57,7 кв.м та з жилою площею 42,4 кв.м. Загальна вартість нерухомого майна 26102 грн. Посилаючись на положення статтей 60, 61, 68-71 СК України зазначає, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін у справі, а тому підлягає поділу за принципом рівності часток. Відповідач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Продан О.В., подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, яку ухвалою суду від 03.10.2024 об`єднано в одне провадження із первісним позовом. Зустрічний позовом мотивовано тим, що 03.05.2016 року позивачем [PERSON] з гр. [PERSON] було укладено попередній договір щодо подальшого укладення на її користь договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , який було посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н.М. за реєстровим №200. Безпосередньо сам договір купівлі-продажу було укладено 10.03.2017 року за реєстровим №114 та аналогічно посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н.М. На момент набуття права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] позивач перебувала у шлюбі з [PERSON] . Зазначає, що кошти на оплату вартості придбаної позивачем квартири були надані її матір`ю - [PERSON] , яка безпосередньо проводила грошові розрахунки з продавцем цього об`єкта житлової нерухомості - [PERSON] . Таким чином, фінансовим джерелом набуття позивачем нерухомого майна під час шлюбу є кошти родича першого ступеня споріднення, які були подаровані дочці. Оскільки квартира за адресою [ADDRESS] була придбана за кошти третьої особи (матері позивача), яка діяла виключно в інтересах власної дочки та у такий спосіб реалізувала дарування коштів, правовий статус цього об`єкту нерухомості не може бути визначено як спільна сумісна власність подружжя, що виключає можливість його подальшого поділу. Посилаючись на положення ст. 57 СК України просить суд визнати житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] особистою приватною власністю позивача [PERSON] ( а.с. 28-29). Сторони та їх представники будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] подав до суду заяву про підтримання позовних вимог за первісним позовом та розгляд справи у відсутність позивача за первісним позовом та його представника; у задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог за первісним позовом та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частин 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також згідно частин 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Виходячи з положень частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені, між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що з 06.06.2009 по 02.02.2024 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02.02.2024 по справі № 299/7718/23 шлюб між сторонами розірвано. Питання про поділ майна подружжя в зазначеній справі не ставилось. Сторони перебуваючи в шлюбі набули у власність трьохкімнатну квартиру загальною площею 58,7 кв. м, що розташована за адресою [ADDRESS] , титульним власником якої згідно договору купівлі-продажу від 10.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н.М. за реєстровим № 114, являється відповідач за первісним позовом - [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у зустрічній позовні заяві стверджувала, що вказана квартира придбана за кошти третьої особи її матері [PERSON] , яка безпосередньо проводила грошові розрахунки з продавцем цього об`єкта житлової нерухомості, у зв`язку з чим дана квартира не являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Однак доказів на підтвердження заявлених обставин позивачем за зустрічним позовом суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - є об`єктом права спільної сумісної власності, адже набута (придбана) подружжям [PERSON] за час шлюбу. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Також така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.05.2023 у справі №344/5528/22, а саме набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Враховуючи, що суд визнав зазначене нерухоме майно спільною сумісною власністю сторін, виходячи з принципу рівності часток у вказаному майні, вимоги позивача за первісним позовом підлягають до задоволення. У відповідності до положень ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України понесені позивачем за первісним судові витрати підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом. Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання спірної житлової квартири її особистою приватною власністю, не довела перед судом обставини, зазначені у зустрічній позовній заяві, у зв`язку з чим зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою в задоволенні зустрічних позовних вимог, відповідно до положень ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, понесені позивачем за зустрічним позовом судові витрати стягненню з відповідача за зустрічним позовом не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved