Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

23 грудня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Обгрунтовано позов, зокрема, тим, що позивач та відповідач з 28 жовтня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 квітня 2012 року було розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2016 року і до повноліття дитини. Відповідач вже тривалий час не виконує батьківських обов?язків та не приймає участі у вихованні своєї дочки, не спілкується з нею, не надає ніякої матеріальної, духовної та батьківської підтримки, не сплачує аліменти, що впливає на фізичний та духовний розвиток дитини. Позивач намагалася сприяти спілкуванню батька з дочкою, однак такі намагання за відсутності інтересу з боку відповідача не дали результату. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо нехтує ними, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; задоволено клопотання позивача та витребувано з Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача подав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщався завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явилася, подала клопотання, в якому просить справу розглянути за її відсутності, вказавши, що підтримує позовні вимоги та наданий висновок і просить прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Позивач та відповідач з 28 жовтня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 квітня 2012 року було розірвано (а.с. 12). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11). Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2016 року і до повноліття дитини (а.с. 13-14). [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою реєстрації позивача (а.с. 15, 16). З копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16 травня 2025 року, наданого Центральним відділом державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, слідує, що сукупний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] станом на 16.05.2025 складає 236689 грн. 43 коп. (а.с. 17-19). [PERSON] є ученицею Комунального закладу «Чернігівський професійний ліцей залізничного транспорту» Чернігівської обласної ради з 01.09.2025 і не знаходиться на повному державному забезпеченні, форма навчання - денна, про що свідчить копія довідки № 467 від 07 жовтня 2025 року (а.с. 26). Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 26 січня 2026 року № 44 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 52). Зокрема, відповідно до вказаного висновку спеціалістами управління у присутності матері дитини, [PERSON] та з її дозволу, була проведена бесіда з неповнолітньою [PERSON] , яка повідомила, що підтримує намір матері щодо позбавлення батька, [PERSON] , батьківських прав по відношенню до неї, про що надала відповідну заяву. Причину свого рішення не вказала. [PERSON] під час телефонної розмови повідомив, що якщо дочка підтримала матір, то йому байдуже на рішення комісії з питань захисту прав дитини і суду. Заперечувати або погоджуватись він не буде. Просив засідання комісії проводити без його участі. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] підтвердила свій намір щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до їх неповнолітньої дочки, тому що він з родиною не проживає, вихованням та матеріальним утримання дитини не займається. Відповідно до характеристики Чернігівської гімназії № 20 Чернігівської міської ради, в якій навчалася [PERSON] , батько протягом 2023-2024 та 2024-2025 навчальних років двічі телефонував класному керівнику, на батьківських зборах не з`являвся жодного разу. Зі слів адміністрації Комунального закладу «Чернігівський професійний ліцей залізничного транспорту» Чернігівської обласної ради, в якому на даний час навчається дитина, батько дитини до ліцею не приходив, навчанням та поведінкою дочки не цікавився. За інформацією Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради [PERSON] у супроводі батька на прийом лікаря не приходила (а.с. 50-51). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини другої статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частини другої статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (стаття 155 Сімейного кодексу України). Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з частиною першою статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як слідує з матеріалів справи, відповідач тривалий час вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться станом її здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Доказів, які б спростовували вказані обставини, відповідач суду не надав. За встановлених обставин, враховуючи викладене та те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно дитини. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат. Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання «Кушнеренко та партнери» на підставі договору № 370 про надання правової допомоги від 03 листопада 2025 року (а.с. 27). Квитанцією до прибуткового касового ордера № 370 від 03 листопада 2025 року підтверджується сплата позивачем Адвокатському об`єднанню «Кушнеренко та партнери» 11000 грн. за надання правової допомоги за договором від 03 листопада 2025 року (а.с. 28). Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи положення законодавства,

Outcome: approved