Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

10.11.2025 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, треті особи: АТ «Запорізька регіональна біржа нерухомості», П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомості, визнання право власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер чоловік заявниці [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, до складу якого, входить будинок за адресою: [ADDRESS] , який був придбаний померлим чоловіком на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.1996 року, зареєстрованого Запорізькою Регіональною Біржею Нерухомості за номером № 3692.К. Право власності на який зареєстровано Орендним підприємством «ЗМБТІ» 25.07.1996 року, записано в реєстровій книзі за № 184 р.№ 33405. У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, після померлого [PERSON] , заведено спадкову справу 323/2025 від 27 травня 2025 року, інші спадкоємці відсутні, однак постановою нотаріуса від 06.11.2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим що, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Таким чином, у позивача відсутній нотаріально посвідчений документ, який посвідчує право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок. Житловий будинок був придбаний чоловіком позивачки 23.07.1996 року. Придбаний будинок у [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за 1 305000000 (один мільярд триста п`ять мільйонів) карбованців, які продавці отримали до підписання договору. На підставі вказаних обставин, позивачка просить суд визнати дійсним договору купівлі-продажу будинку від 23.07.1996 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого Запорізькою Регіональною Біржею Нерухомості за реєстраційним номером № 3692.К між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дійсним. Визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2025 справу передано в провадження судді Худіної О.О. 11.11.2025 Ухвалою судді від 17.11.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження, розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді від 26.01.2026 постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання призначене на 31 березня 2026 року, сторони до суду не з`явились. Відповідно до заяви від 06.01.2026 третя особа П`ята Запорізька державна нотаріальна контора скерувала заяву про розгляд цивільної справи за їх відсутності, та вирішення вказаного питання на розсуд суду. 22.01.2026 від відповідача Запорізької міської ради за представництвом Лях Д.А., надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача, за умови доведення позивачем усіх обставин, на які вона посилається просить вирішення даної справи на розсуд суду. Від представника позивача адвоката Шевченко А.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення розгляду справи або оголошення перерви судом не встановлено. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). Згідно з копією свідоцтва про шлюб, виданого 03.12.1983 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №3011 від 03 грудня 1983 року народження, після укладення шлюбу позивачці було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 11). Згідно з свідоцтва про смерть [PERSON] [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 57, вказане свідоцтво видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) (а.с. 12). Реєстраційне посвідчення видане Запорізьким бюро технічної інвентаризації посвідчує, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , на праві особистої власності на підставі Договору №3692 та записаний в реєстраційну книгу за №184 р. №33405. Вказане посвідчення видане 25 липня 1996 року (а.с. 13). Договір купівлі продажу №3692 від 23 липня 1996 року укладений між [PERSON] та [PERSON] про продаж житлового будинку по адресі [ADDRESS] (а.с. 14). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.11.2025 №2924/02-31 державним нотаріусом К.В. Сидорук було відмовлено громадянці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] громадянина [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] (а.с 15). Технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , власник будинку [PERSON] частка 1 ціла, вказаний паспорт складений в 1996 році (а.с. 17). На виконання ухвали суду від 17 грудня 2025 року про витребування доказів від Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) п`ятої Запорізької державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №323/2025 на 31 аркуші в одному примірнику. Спадкова справа №323/2025 заведена щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Вказана спадкова справа заведена на підставі заяви [PERSON] (а.с. 67-98). Згідно з відповіддю Департаменту адміністративних послуг зареєстровані особи за адресою [ADDRESS] : був зареєстрований [PERSON] , [INFO] в період часу з 15.12.1998 по 28.01.2025 (помер [INFO] ), разом з ним на день смерті зареєстрована [PERSON] , [INFO] , з 28.07.1998 року по теперішній час. (а.с. 78). На виконання ухвали суду від 17 грудня 2025 року про витребування доказів від ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» повідомляє, що реєстраційні книги із записами про реєстрацію прав власності на об`єкти нерухомого майна передані ТОВ «ЗМБТІ» до відповідних реєстраційних книг із записами про реєстрацію прав власності на об`єкти нерухомого майна. З огляд на вище вказане БТІ немає доступу до Державного реєстру речових порав на нерухоме майно, а так само до Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно позбавлено можливості надати запитувану інформацію (а.с.102-103). Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у липня 1996 року, для їх врегулювання слід застосовувати законодавство та норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.1Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Ст.2 зазначеного Закону України встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржею як її учасники. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Статтею 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його частини. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Також відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Лише якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР (в редакції від 1963 року), що діяв на час укладення спірного правочину, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає подальшій реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Предметом даного спору є визнання за позивачем права власності на будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] громадянина [PERSON] дружиною [PERSON] Зі змісту договору купівлі-продажу від 23.07.1996 року вбачається, що цей договір був підписаний брокером [PERSON] , який діяв на підставі договору-доручення № 11097.К від 23.07.1996 р., та брокером [PERSON] , що діяв на підставі договору-доручення № 7814.К від 23.07.1996 р. (а.с.14). По справі вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 23.07.1996 року, який посвідчений Запорізькою регіональною біржею нерухомості, на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», не підлягав нотаріальному посвідченню. Вказаний договір купівлі-продажу від 23.07.1996 року був зареєстрований у ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», а [PERSON] значиться власником будинку [ADDRESS] на підставі вказаного договору, що підтверджується копією технічного паспорта, складеного ОП «ЗМБТІ» 1996 р. (а.с.17). По справі вбачається, що сторони договору купівлі-продажу дійсно досягли згоди щодо усіх умов цього договору, що підтверджується підписами сторін, усі зобов`язання за договором були виконані сторонами договору у повному обсязі, договір був зареєстрований на підставі ст. 128, 153 ЦК УРСР та ст. 49 Закону України «Про власність», який діяв на час укладення даного правочину, а тому за життя [PERSON] набув право власності на будинок та правомірно ним володів. Оскільки за життя спадкодавця [PERSON] вказаний договір купівлі-продажу не був ніким оспорений, тому відсутні підстави піддавати сумніву належним чином зареєстроване у відповідності до вимог діючого на той час законодавства, право власності спадкодавця на будинок. Як встановлено по справі, спадкоємцем першої черги [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори 27.05.2025 р. подано заяву, про прийняття спадщини після померлого чоловіка (а.с.70). Інші спадкоємці до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не звертались. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Аналізуючи надані позивачем докази у сукупності з положеннями діючого законодавства, суд дійшов висновку, що спадкоємець [PERSON] , у порядку, визначеному ст. 1261 ЦК України, прийняла спадщину після чоловіка [PERSON] у зв`язку з чим вважає, що позов є доведеним, обґрунтованим, законним та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved