Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

12.02.2026 до Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.07.2003 між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Тиврівського району Вінницької області, актовий запис за № 20, свідоцтво про одруження серія [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають двох дітей, доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у них з відповідачкою не склалося. Як виявилося, у них різні характери та погляди на життя, що породжує психологічну несумісність. Зовсім несподівано для нього, 02.11.2025 відповідачка залишила його разом із донькою, а сама переїхала проживати до іншого чоловіка, з яким перебуває у фактичних шлюбних відносинах. З підстав наведених вище, збереження їхньої сім`ї і подальше спільне проживання є неможливим. Фактично сім`я розпалася. З урахуванням викладеного позивач просить розірвати шлюб між ним, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Тиврівського району Вінницької області 27 липня 2003 року, актовий запис № 20. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи суд вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, про розгляд справи був належно повідомлений. 30.03.2026 надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Позов підтримує. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Із досліджених судом доказів вбачається, що 27.07.2003 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с.6). Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.3-4). З позовної заяви вбачається, що фактично сім`я припинила своє існування. Позивач з відповідачкою шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Стаття 51 Конституції України та частина 1 статті 24 СК України визначають, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частинами 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, відповідач позов визнав, сторони у справі вважають, що примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки, на переконання суду, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що надання строку для примирення сторонам допоможе збереженню сім`ї, оскільки їх шлюб носить формальний характер. Частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує викладену в позовній заяві позицію позивача про залишення за ним суми сплаченого судового збору, а тому судовий збір залишає за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved