Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-14 00:00:00

У жовтні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» в особі представника адвоката Столітнього М.М. через підсистему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 7145848 від 07.10.2023 року в розмірі 21708,21 грн. та інфляційних витрат, а також судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., та витрат на правову правничу допомогу в сумі 10000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 07.10.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір споживчого кредиту № 7145848, засвідчений за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С4131. На виконання зобов`язань за договором ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачці кредит у сумі 4100,00 грн. на строк 360 днів за процентною ставкою 1,99% в день, які перераховані за допомогою платіжного провайдера у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку відповідачки [NUMBER] . [PERSON] у період з 07.10.2023 по 26.05.2024 здійснила оплату на рахунок первісного кредитора в розмірі 260 грн., які спрямовані на оплату процентів. Позивачем нараховано проценти за 127 календарних днів (28.05-01.10.2024) в межах строку договору в розмірі 10361,93 грн. 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (нині- ТОВ«Фінансова компанія «Фінтраст Капітал») укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 7145848 від 07.10.2023 року. Станом на день звернення до суду заборгованість за договором не погашена, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. У відзиві на позовну заяву, поданому представником відповідачки [PERSON] адвокатом Лихачовим Р.Б. 06.12.2025 через підсистему «Електронний суд», міститься прохання про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» в повному обсязі. Заперечення обґрунтовані тим, що доказів того, що відповідачка заходила на сайт товариства та вводила електронне підтвердження - динамічний пароль, який повинен був бути відправлений на номер її телефону, відсутні. Також, посилаючись на вимоги ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», не погоджується із нарахованими відсотками за кредитним договором та просить встановити більш справедливу відсоткову ставку, що не перевищує гарантований державою максимум, а саме 1% в день. Крім того, адвокат посилаючись на приписи п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зазначає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування неустойка та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання ( невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також зазначає про не співмірність витрат на правову правничу допомогу зі складністю та обсягом справи. 10.12.2025 через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Столітнім М.М. подано відповідь на відзив, у якій він просив позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Капітал» задовольнити у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав. Зазначає, що договір про надання споживчого кредиту № 7145848 від 07.10.2023 року укладений відповідно до вимог ст.ст. 11,12 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, часткова сплата боржницею боргу свідчить про визнання нею боргу. Також посилається й на те, що договір про надання споживчого кредиту № 7145848 від 07.10.2023 року укладений до набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону 3 3498-ІХ від 23.11.2023 року, який не має зворотньої дії. Подалі представник позивача надав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити та розглядати справу в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідачки надав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю сторони відповідача, підтримуючи вимоги, викладені у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.10.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір споживчого кредиту № 7145848, засвідчений за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С4131. Згідно умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 4100,00 грн., стандартна процентна ставка 1,99% в день, строк кредиту 360 днів, дата повернення кредиту (01.10.2024) вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Після укладення кредитного договору відповідачка отримала кредит в сумі 4100,00 грн., які перераховані за допомогою платіжного провайдера ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку відповідачки [NUMBER] , яка вказана [PERSON] особисто в заяві на отримання кредиту. Згідно довідки ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 27.05.2024 року та відповіді АТ КБ «Приватбанк» як банку -емітенту платіжної картки щодо підтвердження платіжної картки відповідно до зазначеного договору про надання споживчого кредиту № 7145848 від 07.10.2023 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 4100 грн на платіжну карту відповідачки [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що у період з 07.10.2023 по 26.05.2024 [PERSON] здійснила оплату на рахунок первісного кредитора в розмірі 260 грн., які були спрямовані на оплату процентів. Зазначене не спростовується стороною відповідача. Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 р.:«Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Тому внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» нараховано проценти за 127 календарних днів (28.05-01.10.2024) в межах строку договору в розмірі 10361,93 грн. з розрахунку 1,99% в день ( 4100 грн.*1,99%=81,59 грн. * 127 дн. = 10 361,93 грн.) Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (нині- ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал») укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 7145848 від 07.10.2023 року. Зазначене підтверджується копією платіжного доручення про сплату коштів за договором факторингу, копією договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024, витягом з Реєстру боржників до цього договору факторингу, які підписані керівниками цих товариств та посвідчені печатками. Відповідно до п. 1 ч.1 ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ст.1077ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Рішенням № 251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» Реєстраційні дії щодо зміни найменування Позивача проведені державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Мельник І.В. 10.12.2024 року, що підтверджується долученою відповідною Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань № 1000681070010062201 від 10.12.2024 року. Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Кредитний договір підписаний боржником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між заявником/кредитором та боржником/позичальником не був би укладений. Отже сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Також, статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Даних про те, що відповідачкою оспорювався договір про надання споживчого кредиту № 7145848 від 07.10.2023 року до суду не надано. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено факт невиконання відповідачем належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів. Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачкою не надано. Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» виконало свої обов`язки за договором про надання споживчого кредиту, в той час як відповідачка [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання та згідно наданих позивачем матеріалів справи має заборгованість перед ТОВ «ФК» «Фінтраст Капітал» станом на день подання позову в загальному розмірі 21708,21 грн., з яких тіло кредиту - 4100 грн., 7246,28 грн. - нараховані проценти, 10 361,93 грн. - нараховані позивачем проценти за 127 календарних днів. Між тим суд не може у повному обсязі погодитись з таким розрахунком заборгованості позивача в частині нарахованих процентів, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 3498-ХІ (далі - Закон № 3498-ХІ), відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зазначений Закон № 3498-ХІ набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ХІ, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-ІХ встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Отже, якщо договір було укладено раніше 24 грудня 2023 року, то розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22 квітня 2024 року); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 22.04.2024 до 20.08.2024 року), а з 20.08.24 року -1%. Наведені обмеження мають імперативний характер і поширюються на всі договори про споживчий кредит, за якими нарахування процентів здійснювалося після набрання чинності Законом № 3498-ІХ, незалежно від дати укладення таких договорів. Враховуючи те, що нарахування процентів за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 7145848 від 07.10.2023 року тривало і після 24.12.2023 року, відповідні обмеження підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Після набрання чинності Законом № 3498-ХІ позикодавцем не були враховані вимоги п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року № 296/7213/15 визначено, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Outcome: partial