Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 10 598,01 грн за кредитним договором № 16.10.2023-100002242 від 16.10.2023, а також судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір в електронній формі у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 7 000,00 грн строком на 28 днів з фіксованою процентною ставкою 1,3% за один день користування кредитом та комісією за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту. Відповідач у встановлений договором строк свої зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів та комісії не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 10 598,01 грн. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Позовна заява первісно надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухвалою якого від 23.09.2025 справу передано за підсудністю до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.10.2025 справу передано за підсудністю до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області. Ухвалою від 25.11.2025 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з відсутністю належних доказів надсилання відповідачу копій поданих до суду документів на адресу його зареєстрованого місця проживання. 01.12.2025 позивач усунув вказані недоліки, надіславши відповідачу копії документів на адресу зареєстрованого місця проживання. Ухвалою від 02.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, проте своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не скористався. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Судом встановлено, що 16.10.2023 між позивачем (кредитодавець) та відповідачем (позичальник) було укладено кредитний договір № 16.10.2023-100002242 (далі кредитний договір) в електронній формі у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через вебсайт позивача. Згідно з умовами кредитного договору (оферта, заявка та акцепт, що є його складовими частинами) позивач надав відповідачу кредит на наступних умовах: сума кредиту 7 000,00 грн; строк кредитування 28 днів з дати надання (з 16.10.2023 по 12.11.2023); процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1,3% за один день користування кредитом; комісія за надання кредиту 15% від суми кредиту, що дорівнює 1 050,00 грн. Пунктом 6 Заявки, що є невід`ємною частиною кредитного договору, встановлено, що продовження строку, на який надається кредит, не передбачене, а у позичальника та кредитодавця відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту. Графік платежів за кредитним договором передбачав два платежі: 1-й платіж у розмірі 5 050,85 грн не пізніше 29.10.2023 та 2-й платіж у розмірі 5 050,86 грн не пізніше 12.11.2023. Ідентифікація відповідача при укладенні кредитного договору здійснена за допомогою Системи BankID Національного банку України через акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується наявним в матеріалах справи копією відповіді Системи BankID, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата народження [INFO] ) зареєстровано банківський рахунок у АТ КБ «ПриватБанк». Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р531, який було відправлено на фінансовий номер телефону відповідача та введено відповідачем 16.10.2023. Факт видачі кредиту підтверджується квитанцією виплати № 2379538840 від 16.10.2023, з якої вбачається, що 16.10.2023 о 17:00 на банківську картку Mastercard № [NUMBER] *46 через АТ КБ «ПриватБанк» перераховано 7 000,00 грн з призначенням платежу «Видача за договором № 16.10.2023-100002242». З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у загальному розмірі 10 598,01 грн, з яких: 7 000,00 грн основний борг (тіло кредиту); 2 548,01 грн проценти за користування кредитом за період з 16.10.2023 по 12.11.2023; 1 050,00 грн комісія за надання кредиту. Судом перевірено розрахунок заборгованості. Проценти за користування кредитом нараховані виключно за період дії кредитного договору (28 днів) та розраховані шляхом множення суми кредиту (7 000,00 грн) на процентну ставку (1,3%) та на кількість днів користування (28 днів). Комісія за надання кредиту: 7 000,00 ? 15% = 1 050,00 грн. Загальна сума: 7 000,00 + 2 548,01 + 1 050,00 = 10 598,01 грн. Розрахунок позивача є вірним та арифметично правильним. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Пунктом 18 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, та використовується одноразово для електронного підпису цього договору. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні врегульовано Законом України «Про споживче кредитування». Так, п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що факт укладення кредитного договору в електронній формі між позивачем та відповідачем підтверджується сукупністю наявних у матеріалах справи доказів: кредитним договором (офертою, заявкою, акцептом), документом BankID, квитанцією про виплату коштів. Факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором підтверджується довідкою-розрахунком. Відповідач жодних доказів виконання зобов`язань за кредитним договором суду не надав. За таких обставин заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 10 598,01 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00038488 від 12.09.2025. У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved