Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

22.12.2025 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №738177 від 22.04.2023 року у розмірі 10 905 грн, а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 22.04.2023 року між відповідачем та ТОВ «Селфі Кредит» був укладений Договір про споживчий кредит № 738177, згідно з умовами якого відповідач отримав 1500 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк встановлений Кредитним договором. 01.02.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір факторингу №01022024-1. Сума заборгованості відповідача становить 10 905 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 1500 грн, заборгованість за процентами - 9405 грн. Представником відповідача адвокатом Тальчук П.І. подано відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти задоволення позову. Зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами належність відповідачу номера телефону, вказаного у позовній заяві, а також факт направлення на нього одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору. Крім того, до позовної заяви не додано жодних первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували нарахування за кредитним договором №738177 від 22.04.2023, а також видачу кредитних коштів позичальнику первісним кредитором відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Таким чином, на думку відповідача, позивач не надав належних доказів отримання відповідачем грошових коштів за вказаним кредитним договором. Також відповідач вважає вимоги про нарахування та стягнення відсотків необґрунтованими, оскільки їх розмір не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, передбаченим статтями 509, 627 ЦК України. Додатково зазначає, що витяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги сам по собі не є належним та достатнім доказом наявності заборгованості. З огляду на викладене, сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. У судове засіданні представник позивача до суду не з`явився, просив позовні вимоги задовольнити та справу розглядати без їх участі. Представник відповідача Максимів В.М. у судовому зсіданні позовні вимоги не визнав у зв`язку з їх необґрунтованістю, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 22.04.2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 738177, згідно з умовами якого відповідач отримав 1500 грн., строком на 360 днів, зі сплатою процентів 2,2% в день. 01.02.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір факторингу №01022024-1, згідно з яким ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Селфі Кредит», включно і до [PERSON] за кредитним договором №738177 від 22.04.2023 року. Із Договору факторингу вбачається, що сума боргу перед новим кредитором становить 10 905 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 1500 грн, заборгованість за процентами - 9405 грн. Згідно зі ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг№ № 2664-ІІІ від 12.07.2001 року, договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 нього Закону: заповнення формуляра заяви (форми про прийняття такої пропозиції в електронній формі, шо підписується в порядку, передбаченому ст.12 нього Закону: вчинення дій, шо вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний Договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розмішено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Можливість укладення договору вищевказаним способом також підтверджується правовою позицією Верховного Суду, яка записана у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі N0 404/502/18 провадження N0 61-8449св19 від 23 березня 2020 року (Верховний Суд практично застосував умови договору з застосуванням електронного цифрового підпису щодо кредитування, які розміщені на вебсайті кредитодавця. Паперовий екземпляр не був підписаний, лише електронний договір). Згідно зі ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-УІІІ договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», № 851-ІV а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VІІІ. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675- VІІІ зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-ІV). Таким чином, відповідач прийняв умови та правила надання банківських послуг, кредитний договір № 738177 був підписаний електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є однією із форм укладення кредитного договору. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно з розрахунками, наданими позивачем заборгованість [PERSON] за кредитним договором за тілом кредиту становить 1500 грн. Враховуючи те, що факт отримання кредитних коштів [PERSON] не спростований, вказаний кредитний договір є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 1500 грн належить задовольнити. Так, установлено, що 01.02.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір факторингу №01022024-1, на підставі якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №738177 від 22.04.2023 року до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Згідно із п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором №738177 від 22.04.2023 року. Позивач просить стягнути з відповідача також 9405 грн заборгованості по нарахованим відсоткам. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо нарахованих процентів, суд враховує принципи розумності, справедливості та добросовісності, а також відсутність належного обґрунтування їх повного розміру, заявленого позивачем, і приходить до висновку про можливість стягнення процентів у сумі 3000 грн, як такої, що відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп., розмір витрат за надання правничої допомоги становить 8000,00 грн. Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2422,40 грн в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору. При вирішенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У даному випадку, суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2000,00 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Outcome: partial