Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТзОВ «Споживчий центр») звернулося до суду із позовом в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість в загальній сумі 43 160 грн. У обґрунтування заявленого ТзОВ «Споживчий центр» повідомило, що між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір на підставі якого останній отримав грошові кошти та зобов`язався повернути їх у визначений кредитним договором строк. Однак [PERSON] самоусунувся від виконання взятих на себе зобов`язань у зв`язку із чим виникла вищевказана заборгованість за стягненням якої позивач вимушений звернутися до суду. ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН 30 травня 2025 року ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області в цій справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 21 липня 2025 року за наслідками розгляду справи судом ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ТзОВ «Споживчий центр» задоволені у повному обсязі. 06 серпня 2025 року судом отримана заява представника відповідача адвоката Зачепіло З.Я. про перегляд вищевказаного заочного рішення суду, яка задоволена відповідною ухвалою від 10 вересня 2025 року й новий розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач, скориставшись своїм процесуальним правом, подав до суду відзив на позовну заяву в якому вимоги позивача заперечив у повному обсязі. Свою позицію [PERSON] обґрунтував тим, що у матеріалах справи відсутні докази видачі йому кредитних коштів на підставі згаданого раніше кредитного договору. Окрім цього, проведений позивачем розрахунок заборгованості є неправильним та не відповідає умовам кредитного договору. Також [PERSON] зауважив, що стягнення комісії за надання кредитних коштів суперечить законодавству України, а тому позивачем безпідставно нараховано відповідачеві заборгованість по сплаті комісії. Щодо нарахування пені відповідач зауважив, що згідно із положенням Цивільного кодексу України у період дії в країні воєнного стану боржник звільняється від відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання, а тому вимога про стягнення з останнього на користь позивача пені суперечить положенням цивільного законодавства України. У відповіді на відзив позивач підтримав свою позицію, викладену в позові. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 04 січня 2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (далі ТзОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ») укладений договір про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2 за умовами якого останнє зобов`язалося від імені ТзОВ «Споживчий центр» виконувати платіжні операції з переказу споживачам виплат в порядку, розмірі та у строки, передбачені цим договором (а.с. 109-113). 02 липня 2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір № 02.07.2024-100002756 (далі Договір) за умовами якого останній отримав кредит в сумі 13 000 грн (п. 2 Договору) строком на 124 дні (п. 3 Договору) зі сплатою комісії в сумі 1 170 грн (п. 12 Договору). Окрім цього, умовами п. 7 та п. 8 Договору передбачалося, що процентна ставка «Стандарт» у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом застосовується протягом перших 2 чергових періодів. Процентна ставка «Економ» у розмірі 1% за 1 день користування кредитом застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до п. 5 Договору період користування кредитом - кожні наступні 31 день з дня надання кредиту («черговий період»). Також за умовами п. 17 Договору неустойка в сумі 130 грн нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Перерахування коштів за цим договором повинно було здійснюватися позичальнику на його електронний платіжний засіб, а саме платіжну картку з номером [NUMBER] (а.с. 10-16). Із довідки-розрахунку про стан заборгованості вбачається, що за [PERSON] на підставі кредитного договору № 02.07.2024-100002756 від 02 липня 2024 року обліковується борг в загальній сумі 43 160 грн з яких: 13 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 20 150 грн заборгованість за процентами; 1 170 грн заборгованість за комісією; 6 500 грн заборгованість по неустойці; 2 340 грн заборгованість за додатковою комісією (а.с. 19). Також з наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] не вносилися грошові кошти на погашення зазначеної заборгованості (а.с. 99-106). Відповідно до листа ТзОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 26-1404 від 14 квітня 2025 року на підставі договору № ФК-П-2024/01-2, укладеним між ним та ТзОВ «Споживчий центр», зазначене товариство 02 липня 2024 року перерахувало на картку № [NUMBER] грошові кошти в сумі 13 000 грн із призначенням платежу «видача за договором кредиту № 02.07.2024-100002756 (а.с. 24). IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. Приписи ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою та другою ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності з нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Так, позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості. Стосовно доводів сторони відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів щодо перерахування кредитних коштів суд зауважує, що такі доводи [PERSON] спростовуються матеріалами справи, зокрема листом ТзОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 26-1404 від 14 квітня 2025 року. На спростування інформації, що викладена у цьому листі, стороною відповідача не надано жодних доказів. Також, ураховуючи, що [PERSON] не заперечує укладення вищевказаного кредитного договору, суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні будь-які звернення останнього до кредитора стосовно неналежного виконання ним свого зобов`язання щодо видачі кредитних коштів. За таких обставин, доводи відповідача в цій частині суд відхиляє як безпідставні. Водночас, щодо вимог позивача стосовно стягнення заборгованості за комісією суд звертає увагу на таке. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту,у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відтак, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає можливість встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Водночас, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Окрім цього, Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року по справі № 686/14530/15 виснувано, що оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Відтак, ураховуючи норми законодавства, якими врегульоване питання комісії при наданні кредиту, а також зважаючи на усталену судову практику з цього приводу, суд уважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні вимог в частині стягнення із відповідача як основної, так і додаткової комісії так як це прямо суперечитиме законодавству України, оскільки суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку позикодавця надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Стосовно питання стягнення із відповідача на користь позивача пені за неналежне виконання грошового зобов`язання суд звертає увагу на таке. За правилами п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який триває й досі. За таких обставин, оскільки пеня нарахована [PERSON] позивачем після впровадження в Україні воєнного стану, то в силу приписів п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд відмовляє позивачеві у стягненні із відповідача заборгованості по сплаті пені. Стосовно сумнівів відповідача у правильності обрахунку зазначеної заборгованості суд зауважує наступне. У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2023 року в справі № 922/1280/22 викладений правовий висновок, відповідно до якого Верховний Суд зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами. Так, відповідно до умов кредитного договору № 02.07.2024-100002756 від 02 липня 2024 року [PERSON] отримав кредит в сумі 13 000 грн строком на 124 дні. Разом з тим, виходячи з умов п. 5, 7 та 8 Договору можливо дійти висновку, що у перші 62 дні кредитування процента ставка за користування кредитним коштами становила 1,5% на день, а у наступні дні кредитування процентна ставка складала 1% на день. Таким чином, заборгованість [PERSON] за процентами становить 20 150 грн (з розрахунку (13 000 грн х 1% х 62 дні) + (13 000 грн х 1,5% х 62 дні) і позивачем проведений її правильний обрахунок. Ураховуючи викладене вище, суд задовольняє цей позов частково. VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог слід стягнути судові витрати за розгляд цієї справи, які складаються із витрат по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial