Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина за законом, до складу якої увійшли: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,1975 га для будівництва і обслуговування житлового будинку за вказаною адресою; земельна ділянка площею 0,2240 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельні ділянки площами 0,2450 га та 0,0587 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,1266 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0580 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що його матір постійно проживала з ним в [ADDRESS] , а в літній час - у [ADDRESS] , де вони спільно обробляли земельні ділянки та здійснювали роботи по господарству. Він самостійно здійснював поховання матері і з дня її смерті вступив в управління спадковим майном, здійснює платежі, доглядає за будинком та земельними ділянками. Спадкоємцями першої черги після її смерті є він та його сестра [PERSON] (відповідач), яка хоча й зареєстрована з зі спадкодавцем за однією адресою, однак, впродовж 20-ти років не проживає за місцем реєстрації, перебуває за кордоном та жодного разу не приїжджала до матері, не спілкувалась з нею, родинних відносин не підтримувала. Зі слів родичів, за кордоном вона має сім`ю, постійну роботу, в Україну повертатись не планує і на спадкове майно не претендує. З метою оформлення спадщини після смерті матері позивач звернувся до державного нотаріуса із відповідною заявою. Однак, остання відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що зі спадкодавцем на день її смерті була зареєстрована її дочка [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину. Встановлення даного факту необхідне для реалізації позивачем його права оформлення спадщини, що залишилась після смерті матері. Тому позивач просить встановити факт не проживання вказаного відповідача зі спадкодавцем на час її смерті та визнати відповідача такою, що не прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві, просить ці позовні вимоги задовольнити. Також зазначив, що квартиру його матір залишила онуку, а сам позивач претендує лише на спадщину, яка знаходиться в с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області; проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник позивача, адвокат Бежук С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та вказав, що відповідач останній раз приїжджала в Україну ще у 2010 році, постійно вона не проживала зі спадкодавцем і є такою, що втратила право на спадщину. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а саме за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи у її відсутності та не подала відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на строк не більш як на десять днів, тобто до 31.03.2026 року з дня закінчення розгляду справи - 23.03.2026 року. Суд, заслухавши позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. [INFO] народилась [PERSON] , її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , про свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.08.1961 року (а.с. 14). Згідно з даними копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00051401945 від 23.05.2025 року, [PERSON] 26.01.1980 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 11). [INFO] народився [PERSON] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , про свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 02.03.1983 року (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , переклад якого з російської на українську мову проведено бюро перекладів " Соната ", справжність підпису на якому засвідчено приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №779, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 06.11.1985 року зроблено запис №82. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище " [PERSON] " (а.с. 9, 10 ). Відповідно до копії заповіту, посвідченого 21.12.2022 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Харук О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1875, [PERSON] заповіла належні їй квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] ( а.с. 71 ). Згідно з даними копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] в м. Коломия Івано-Франківської області ( а.с. 13 ). Відповідно до копії довідки №792/1/02.8-26, виданої 28.05.2025 року управлінням " Центр надання адміністративних послуг " Коломийської міської ради, станом на 05.01.2025 року в [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 57 ). Згідно з даними листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19/92400-25-Вих від 21.11.2025 року, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, [PERSON] , [INFO] , в період з 08.11.2017 року по 21.11.2025 року в базі даних не виявлено ( а.с. 53 ). 03.06.2025 року [PERSON] , від імені якого діє позивач, як законний представник, звернувся до Коломийської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.55). Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 81792066, виданого державним нотаріусом вказаної нотаріальної контори Мануляк І.В. 08.07.2025 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 128 за номером у спадковому реєстрі 74160579, спадкодавець [PERSON] (а.с. 12). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказаного державного нотаріуса від 08.07.2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1975 га для будівництва і обслуговування житлового будинку за вказаною адресою; земельну ділянку площею 0,2240 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельні ділянки площами 0,2450 га та 0,0587 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: с. Гончарів, урочище " Стежки ", Івано-Франківського району Івано-Франківської області; земельну ділянку площею 0,1266 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства, що розташована за адресою: смт. Обертин, урочище " Біля Кузні ", Івано-Франківського району Івано-Франківської області; земельну ділянку площею 0,0580 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що на день смерті спадкодавця з нею була зареєстрована дочка померлої - [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину ( а.с. 15). В акті від 17.07.2025 року, підписаного головою правління ОСББ «Добробуд» та сусідами [PERSON] та [PERSON] , зазначено, що при обстеженні квартири, що в [ADDRESS] , за даними мешканців будинку особистих речей [PERSON] з 2005 року не має (а.с. 16). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , сусідка позивача, вказала, що [PERSON] не проживає в квартирі, що в [ADDRESS] , близько 15 років, а в Федеративній Республіці Німеччина; бачила її ще у 2010 році, коли вона приїжджала до матері. Свідок [PERSON] , родичка позивача, зазначила, що [PERSON] приїжджала із-за кордону приблизно у 2010 році; їй відомо, що вона проживає в Федеративній Республіці Німеччина; позивач звернувся до суду, оскільки [PERSON] була зареєстрованою з померлою матір`ю на час її смерті; чи спілкується позивач із сестрою не знає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , родичка позивача, вказала, що [PERSON] бачила приблизно 17 років назад, коли вона разом із дітьми проживала в селі близько 2-ох місяців; їй відомо, що [PERSON] проживала в м.Коломия, однак, точної адреси не знає, з якою проживав й її син [PERSON] . [PERSON] не бажає виписатись з квартири, оскільки хоче, щоб позивач сплатив їй кошти за квартиру. Свідок [PERSON] , сусідка позивача, суду пояснила, що за місцем проживання позивача колись також проживала й [PERSON] . Близько 15 років тому бачила її востаннє, а також свідку свідомо, що вона перебуває за кордоном. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України,місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Державна реєстрація особи у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання особи за адресою реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Верховний Суд зауважує, що, якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц (провадження № 61-27212св19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452св18). Положеннями ч. 1,6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги. Із аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON] , а сестра [PERSON] є такою, що не прийняла спадщину, оскільки не проживала зі спадкодавцем на час її смерті, перебуваючи за межами України. З метою оформлення спадкових прав позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, однак, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва через наявність ще одного спадкоємця за законом (відповідача), яка на час смерті була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою. Як вже встановлено судом, позивач та відповідач є спадкоємцями після смерті [PERSON] і вони були зареєстровані на день смерті з нею за вищевказаною адресою. Разом з тим, наданими у справі доказами, показами свідків, доведено, що фактичне місце проживання [PERSON] було іншим, останні роки вона не проживала з матір`ю за зазначеною вище адресою, а фактично проживала за іншою адресою за межами країни. Отже, оскільки [PERSON] на день смерті матері в квартирі [ADDRESS] , була лише зареєстрована, однак, тривалий час не проживала, із заявою про прийняття спадщини чи про надання додаткового строку для прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, а тому згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України як спадкоємець не прийняла в такий спосіб спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] . У свою чергу, суд зазначає наступне. Орієнтовний перелік судових способів захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою статті 16 ЦК України. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року, у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20). Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування. Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд. Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача. Предметом позову [PERSON] визначив вимогу про встановлення факту непроживання [PERSON] із спадкодавцем на час відкриття спадщини та неприйняття цим відповідачем спадщини після смерті матері. Однак, виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагається довести те, що лише він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Проте, заявлені в цій справі позовні вимоги про встановлення факту непроживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання її такою, що не прийняла спадщину, не відповідають належному способу захисту. Ефективним способом захисту прав позивача є визнання права власності на спадкове майно, однак, таких вимог останній не заявляв. За таких обставин відсутні підстави для застосування обраного позивачем способу захисту, оскільки він не відновлює будь-яких порушених прав та інтересів позивача і не узгоджується із положеннями статті16 ЦК України. Факти, про які позивач просить ухвалити рішення у цій справі, щодо постійного непроживання відповідача із спадкодавцем на день смерті останньої та визнання її такою, що не прийняла спадщину, підлягають встановленню при розгляді позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на спадщину. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76)». З огляду на викладене у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із застосуванням позивачем способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України. До подібних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 26 липня 2023 року в справі № 641/3893/20 та від 02 квітня 2025 року в справі № 751/344/23. На підставі наведеного, ст. ст. 315, 392, 1268 ЦК України, та,

Outcome: dismissed