Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» звернулося у Соснівський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №995924 від 12.09.2023 у розмірі 32 829,99 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» №995924, відповідно до умов якого Товариство надало Відповідачу грошові кошти у розмірі 5000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Однак, відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору. 05.11.2025 Соснівський районний суд м. Черкаси ухвалив позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишити без руху. Встановив позивачу строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до Соснівського районного суду м. Черкаси протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху доказів, що підтверджують надсилання відповідачу [PERSON] копії позовної заяви з доданими документами. 12.11.2025 позивачем надано до суду підтвердження належного виконання вимог, визначених ухвалою від 05.11.2025, які прийняті судом. 13.11.2025 суд ухвалив відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судовий розгляд справи призначив на 17.12.2025. 17.12.2025 суд ухвалив відкласти розгляд справи на 23.02.2026 у зв`язку з неявкою відповідача. 23.02.2026 судове засідання відкладено за клопотанням відповідача про перенесення судового засідання. У судове засідання представник ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» не з`явився, у прохальній частині позовної заяви наявне клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі. Крім того, 09.12.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Усенка М.І., у якому представник просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечував, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не подала. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 12.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та відповідачем укладено договір №995924 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 5000,00 грн, строком на 360 днів. Процентна ставка встановлена у розмірі 2,2 % за 1 (один) день у межах строку кредиту. Вказаний договір укладений між сторонами в електронному вигляді. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши кошти відповідачу в сумі 5000,00 грн, на картковий рахунок № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Пейтек» та листом на виконання ухвали суду від 13.11.2025 АТ «А-БАНК» №20.1.0.0.0/7-20251223/0086 від 26.12.2025. Однак, відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни відповідач не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується наданим розрахунком. 21.06.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір факторингу №21062024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за договором №995924 перейшло до позивача. Заборгованість у сумі 32 829,99 грн, яку просить стягнути позивач, складається з: 4999,99 грн - заборгованість за кредитом; 27 830,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем. З огляду на вказане, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за сумою (тілом кредиту) у розмірі 4 999,99 грн підлягають задоволенню. Крім того, позивачем також нараховано проценти за період з 12.09.2023 року по 21.06.2024 року (в межах строку дії кредитного договору), розмір яких згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №995924 від 12.09.2023 становить 27 830,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. Щодо нарахування процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне. З`ясувавши обставини справи, встановивши правові норми, які підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2013, що набрав чинності 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до пункту 17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (тобто, з 24.12.2023 до 21.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 22.04.2024 до 19.08.2024 включно); починаючи з 20.08.2024 та надалі - 1%. Проте відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору розмір процентної ставки протягом всього строку кредиту становить 2,2%/день (стандартна процентна ставка). Частиною 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Суд, проаналізувавши умови Кредитного договору, в контексті щоденної відсоткової ставки за користування кредитом протягом строку кредиту в період часу, за який первісний кредитодавець нараховував відповідачу як позичальнику відсотки, тобто з 12.09.2023 до 21.06.2024, у взаємозв`язку з положеннями ч.5 ст.8, ч.5 ст.12 та п.17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», встановив, що умова п.1.5.1 Кредитного договору щодо сплати щоденних відсотків за користування сумою кредиту протягом частини означеного строку (22.04.2024 до 21.06.2024, тобто протягом 61 дня) в розмірі 2,2%/день є нікчемною, оскільки порушує права відповідача як споживача кредитних послуг щодо відповідності умов Кредитного договору положенням Закону України «Про споживче кредитування» в контексті максимальної щоденної відсоткової ставки, що визначена цим нормативно-правовим актом, починаючи з 24.12.2023. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що за період часу з 22.04.2024 до 21.06.2024 включно, відсотки за користування відповідачем як споживачем сумою кредиту підлягають перерахунку з призми щоденної відсоткової ставки в розмірі 1,5 % замість 2,2%. Водночас, до 21.04.2024 включно нарахування первісним кредитодавцем відсотків за користування сумою кредиту з призми відсоткової ставки в розмірі 2,2%/день відповідає як умовам Кредитного договору, так і означеним вище положенням Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, розмір відсотків, які підлягали сплаті відповідачем на користь кредитодавця ТОВ «Селфі Кредит», згідно умов Кредитного договору з урахуванням положеннь Закону України «Про споживче кредитування», є наступним: 1) за період з 12.09.2023 до 21.04.2024 (крім 12.10.2023, коли ТОВ «Селфі Кредит» не здійснювало нарахування позичальнику відсотків): 24 530 грн (5000,00 грн х 0,022 = 110 грн (розмір відсотків за один день користування сумою кредиту); 110 грн х 223 днів = 24 630,00 грн. 12.10.2023 відповідачем сплачено 3 300,00 грн в рахунок погашення відсотків, в цей день ТОВ «Селфі Кредит» не здійснювало нарахування позичальнику відсотків. Таким чином, за період 12.09.2023 до 21.04.2024 розмір відсотків складає 21 120,00 грн (24 530,00 грн -110,00 грн - 3 300,00 грн); 2) за період з 22.04.2024 до 21.06.2024 (дата, до якої ТОВ «Селфі Кредит» здійснило нарахування відсотків позичальнику): 4 575,00 грн (5 000,00 грн х 0,015 = 75 грн (розмір відсотків за один день користування сумою кредиту); 75 грн х 61 день (кількість днів між 22.04.2024 та 21.06.2024 = 4 575,00 грн). Отже, сукупний розмір відсотків, що підлягали сплаті кредитодавцю ТОВ «Селфі Кредит», у період строку кредиту, протягом якого означений кредитодавець здійснював нарахування відсотків (з 12.09.2023 до 21.06.2024, крім 12.10.2023, коли відсотки не нараховувалися первісним кредитодавцем) з урахуванням положень ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», складає 25 695,00 грн (21 120,00 грн + 4 575,00). У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що розмір відсотків, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача в розмірі 27 830,00 грн , підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 25 695,00 грн. З огляду вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 30 694,99 грн, зокрема заборгованість за тілом кредиту 4 999,99 грн, заборгованість за відсотками - 25 695,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 264,87 грн (2422,40 х 30 694,99/ 32 829,99) судового збору. Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 8000,00 грн, суд зазначає про таке. На підтвердження реальності вказаних витрат до матеріалів справи долучено договір №0107 про надання правової допомоги від 01.07.2025, акт наданих послуг №717 від 08.10.2025, детальний опис наданих послуг до акту наданих послуг №717 за договором про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025, згідно з якими розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката Усенка Михайла Ігоровича становить 8000,00 грн. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК). У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі №367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи, що справа не є значної складності, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи виконані в акті роботи, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача у розмірі 3 000,00 грн, що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи. На підставі викладеного

Outcome: partial