Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-05 00:00:00

19 лютого 2026 року представник заявник [PERSON] адвокат Драус О.О. звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності атестату №5636 від 17 липня 1982 року про закінчення професійно-технічного училища №92 м. Сєвєродонецьк Ворошиловградської області за професією повар четвертого розряду заявниці [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що досягнувши пенсійного віку заявниця [PERSON] звернулась до відділу Головного управління Пенсійного фонду України для призначення пенсії за віком. Однак під час проведення розрахунку стажу для обчислення розміру пенсії, виявлено що у атестаті заявника її прізвища записано як « [PERSON] », що не відповідає запису у інших правовстановлюючих документах, що посвідчують її особу, де її прізвище зазначено як [PERSON] , у зв`язку із чим до страхового стажу неможливо зарахувати періоди навчання з 1980 по 1982 рік. В позасудовому порядку заявник не може вирішити дане питання, оскільки навчальний заклад який видав атестат знаходиться на тимчасово окупованій території України, а також зміни свою назву, у зв`язку з вищевикладеним, заявник змушена звернутися до суду, оскільки встановлення даних фактів необхідне для оформлення пенсії за віком. Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 02 березня 2026 року було відкрито провадження у даній справі, залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Розгляд справи постановлено проводити за правилами окремого провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено дату судового засідання. Заявник та її представник в призначене судове засідання не з`явились, представник заявника подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі та без участі заявника Представник заінтересованої особи Вищого професійного училища №92 м. Сєвєродонецька в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, згідно якої на підставі наказу МОН України №386 від 17 травня 2001 року ПТУ №92 м. Сєвєродонецька реорганізовано у Вище професійне училище №92 м. Сєвєродонецька. Адміністрація ВПУ №92 м. Сєвєродонецька підтверджує факт належності правовстановлюючого документа, а саме атестату № [NUMBER] на ім`я [PERSON] ( [PERSON] ) виданого професійно-технічним училищем №92 м. Сєвєродонецька Ворошиловградської області [INFO] за професією «Кухар» четвертого розряду. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила залишити заяву без розгляду, оскільки із заявлених вимог вбачається спір про право на отримання пенсії. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 жовтня 1965 року, [PERSON] народилась [INFO] в с. Полупанівка Підволочиського району Тернопільської області. Батьками [PERSON] вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про восьмирічну освіту серії [NUMBER] виданого 11 червня 1980 року, [PERSON] 1965 року народження навчалась в Полупанівській восьмирічній школі Підволочиського району Тернопільської області. З копії атестату №5636 виданого 17 липня 1982 року, який складено російською і українською мовою, вбачається що даний атестат видано на ім`я [PERSON] (російською мовою вкзано, щ о атестат видано « [PERSON] »), про те що вона 01 вересня 1980 року вступила і 17 липня 1982 року закінчила професійно-технічне училище №92 м. Северодонецька Ворошиловградської області зі строком навчання 2 роки за професію кухар четвертого розряду. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06 червня 1987 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб 06 червня 1987 року. Після укладення шлюбу прізвище дружини було змінено на [PERSON] . З копії трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 24 травня 1984 року (яка складена та заповнена російською мовою), вбачається, що дана трудова книжка видана на ім`я [PERSON] , при цьому прізвище « [PERSON] » написано вище над закресленим прізвищем « [PERSON] », [INFO] . Також згідно вкладення в трудову книжку колгоспника серії * [NUMBER] заповненої 11 лютого 1989 року, ПІБ заявника вказано як [PERSON] . З паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 19 січня 2000 року, вбачається, що такий виданий на ім`я [PERSON] , [INFO] . Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як визначено частиною 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи у тому числі про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч.1 ст.315 ЦПК і не є вичерпним. Так, відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхування; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в п.12 Постанови Пленуму ВС України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмовими доказами. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із змісту атестату про встановлення факту належності якого заявник звернувся до суду з відповідною заявою, та наданих заявником письмових доказів вбачається, що вказані в копії даного атестату відомості прізвища заявника було записано як « [PERSON] », що не відповідає даним, зазначених в належних їй свідоцтві про народження та інших документах, станом на час видачі такого атестата, внаслідок чого суд приходить до висновку про належність заявнику вказаного вище атестата. Будь-яких інших обставин, які б спростовували належність саме заявнику вищевказаної архівної довідки судом під час розгляду справи встановлено не було. Окрім того, суд вважає, що спір про право між заявником та Головним управлінням Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії відсутній, оскільки в даному випадку вирішується питання лише про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документа, що підтверджує страховий стаж, оскільки прізвище, ім`я та по батькові, які зазначені у вищевказаному документі (атестаті), не збігаються з прізвищем, ім`ям та по батькові особи за іншими документами. Судом приймається до уваги, що норми ст.ст. 15, 16 ЦК України не містять посилань на обмеження захисту в суді цивільного права чи інтересу у спосіб, що встановлений законом. В даному випадку у спосіб, встановлений п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, шляхом встановлення факту, що має юридичне значення. На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується заява [PERSON] , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення заявлених вимог. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Згідно роз`яснень п.18 Постанови №5 від 31 березня 1995 року при постановленні рішення в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суди повинні мати на увазі, що відповідно до особливостей окремого провадження правила про розподіл судових витрат у цих справах не застосовуються. З огляду на викладене, судові витрати у виді сплаченого заявником судового збору, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved