Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором кредитної лінії №192277621 від 19.09.2024 у розмірі 73 221,57 грн. (з яких: 23 697,75 грн. заборгованість по кредиту, 49 523,82 грн. заборгованість за процентами), а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, та витрати на професійну правничу допомогу, що становить 5 000,00 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 19.09.2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №192277621, у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 23 700,00 грн. 20.05.2025 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № МВ-ТП/36, у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», включно і до [PERSON] за Договором кредитної лінії №192277621 від 19.09.2024 року. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог від 20.05.2025 року, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 50 471,37 грн., з яких: 23 697,75 грн. заборгованість по основному боргу; 14 924,74 грн. заборгованість по процентам; 11 848,88 грн. неустойка. Після відступлення права вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» продовжувало нараховувати проценти за користування кредитними коштами, заборгованість за якими станом на 13.10.2025 року становила 49 523,82 грн, що відображено у розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Таким чином, на думку позивача, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за Договором кредитної лінії №192277621 в розмірі 73 221,57 грн, з них: заборгованість по кредиту 23 697,75 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 49 523,82 грн. На підставі викладеного ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» просить стягнути із відповідача вказану заборгованість на свою користь, а також судові витрати. 17.12.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виписку про рух коштів по банківському рахунку відповідача за період з 19.09.2024 по 11.10.2024. 07.01.2026 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Шурубора В.І. надійшов відзив на позовну заяву. В даному відзиві, адвокат Шурубор В.І. зазначив, що позов ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» є необґрунтованим, оскільки, за умовами Договору кредитної лінії №192277621 від 19.09.2024 укладеного між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі Договір), передбачено надання кредиту у вигляді кредитної лінії. Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 05.09.2024, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 19.10.2029 (строк кредитування). Відповідно до п. 8.3., 8.4. Договору, базова процентна ставка складає 1,00 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 365,00 (триста шістдесят п`ять) відсотків річних. Для суми Кредиту отриманої за першим Траншем, що вказана в п. 2.3. Договору, за перші 30 днів Дисконтного періоду та без повного дострокового повернення всієї суми Кредиту протягом Дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 7800 грн 00 коп. (сім тисяч вісімсот грн. нуль коп.) та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за коригування Кредитом у розмірі 1800 гри 00 коп. та суму Кредиту у розмірі 6000 грн 00 коп.. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, з припущення користування Кредитом протягом Дисконтного періоду зі сплатою процентів за Базовою ставкою, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 2333,95 відсотків річних. Денна процентна ставка, за методикою розрахунку передбаченою частиною 4 статті 8 Закону, розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування сумою першого Траншу за весь строк кредитування: 109560,00 грн) / (сума першого Траншу за Договором: 6000 грн 00 коп.) / (строк кредитування: 1826 днів) ? 100% = 1,00 відсотків в день. Зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, який надано позивачем разом із позовною заявою, сума кредиту 23 700 грн., всього нараховано процентів за період з 19.09.2024 року по 20.05.2025 рік 50 341,49 грн. та за період з 20.05.2025 року по 13.10.2025 рік 49 523,82, неустойка 11 848,88,00 грн. Всього сплачено 35 419,00 грн. Таким чином, відповідачем повністю погашено тіло кредиту (23 700 грн) та частково погашено проценти за користування кредитними коштами (35 419,00 грн 23 700,00 грн = 11 719,00 грн). Вважає, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими відсотками у загальному розмірі 99 865,31 грн (50 341,49 грн + 49 523,82 грн) не є співрозмірною сумі кредиту у 23 700 грн., суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації. Зазначає, що безпідставне нарахування завищених відсотків за користування кредитом наданим відповідачу, суперечить вимогам ЦК України, висновкам Верховного Суду, а також статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд у задоволенні позову ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» про стягнення заборгованості відмовити. 16.01.2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. 23.01.2026 року, на виконання ухвали суду про витребування доказів, через підсистему «Електронний суд» від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла виписка про рух коштів по банківському рахунку [PERSON] за період з 19.09.2024 по 11.10.2024. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались. З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами. Згідно вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19.09.2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №192277621, у формі електронного документа. Договір підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором TJQT. За умовами вказаного Договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в сумі кредитного ліміту у розмірі 23700 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Згідно п. 5.1 Договору грошові кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки вказаної позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання Позичальником чергового траншу за Договором. Так, на виконання п. 5.1 Договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту відповідача: № [NUMBER] , яка була вказана відповідачем при укладанні Договору. Вказане підтверджується також випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 19.09.2024 по 11.10.2024, яка надана АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Згідно п.п. 7.1.-7.3. Договору, рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 05.09.2024, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 19.10.2029 (строк кредитування). Відповідно до п. 8.3., 8.4. Договору, базова процентна ставка складає 1,00 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 365,00 (триста шістдесят п?ять) відсотків річних. Для суми Кредиту отриманої за першим Траншем, що вказана в пл. 2.3. Договору, за перші 30 днів Дисконтного періоду та без повного дострокового повернення всієї суми Кредиту протягом Дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 7800 грн 00 коп. (сім тисяч вісімсот грн. нуль коп.) та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за коригування Кредитом у розмірі 1800 гри 00 коп. та суму Кредиту у розмірі 6000 грн 00 коп. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, з припущення користування Кредитом протягом Дисконтного періоду зі сплатою процентів за Базовою ставкою, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 2333,95 відсотків річних. Денна процентна ставка, за методикою розрахунку передбаченою частиною 4 статті 8 Закону, розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування сумою першого Траншу за весь строк кредитування: 109560,00 грн) / (сума першого Траншу за Договором: 6000 грн 00 коп.) / (строк кредитування: 1826 днів) ? 100% = 1,00 відсотків в день. 20.05.2025 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № МВ-ТП/36, у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передає ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» приймає належні ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» Права вимоги до Боржників. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог від 20.05.2025 року, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 50 471,37 грн., з яких: 23 697,75 грн. заборгованість по основному боргу; 14 924,74 грн. заборгованість по процентам; 11 848,88 грн. неустойка. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за кредитним договором № 192277621 від 19.09.2024 року, було видано відповідачу коштів у сумі всього 23 700,00 грн, оплачено відповідачем 35 419,00 грн. Заборгованість відповідача станом на 20.05.2025 рік складає: 23 697,75 грн тіло кредиту, 14 924,74 грн залишок за процентами, 11 848,88 грн неустойка. Як вбачається з матеріалів справи, на адресу відповідача направлялося повідомлення про дострокове розірвання Договору №ТП/192277621 від 14.10.2025 року, відповідно до якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» повідомило відповідача про дострокове розірвання кредитного договору з 14.10.2025 року та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 85 070,45 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за кредитним договором № 192277621 від 19.09.2024 року, заборгованість відповідача станом на 13.10.2025 рік складає: 23 697,75 грн тіло кредиту; 49 523,82 грн залишок за процентами, 11 848,88 грн неустойка. Однак позивач просить стягнути з відповідача частину заборгованості за договором у сумі 73 221,57 грн, з них: заборгованість по кредиту 23 697,75 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 49 523,82 грн. Вивчивши матеріали позовної заяви, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Тлумачення змісту як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) за своєю суттю є нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, під час тлумачення норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України, (тут і далі - у редакції, на час укладення договору кредиту), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За правилами статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З прийняттям Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі - Закон №675-VIII) на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Положеннями статті 3 Закону №675-VIII, (тут і далі - у редакції, чинній на час укладення договору кредиту), передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статей 11, 12 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону №675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону №675-VIII). Відповідно до частин 1, 3 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини 1 статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення так і виконання такого договору. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Відповідно до частини 1 статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається з матеріалів справи, за умовами Договору кредитної лінії № 192277621 від 19.09.2024 року укладеного між відповідачем та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», передбачено надання кредиту у вигляді кредитної лінії, в сумі кредитного ліміту у розмірі 23 700 грн. 00 коп. (пункт 2.1. Договору). Згідно п.п.2.3.,2.4. Договору №192277621 від 19.09.2024 року Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 6 000,00 грн. 19.09.2024 року. Другий та решта Траншів за Договором надаються Позичальнику протягом Дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим Договором. Відповідно до п.3.1. Договору кредитної лінії №192277621 від 19.09.2024 року Позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може отримати черговий Транш в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором. П.5.1. Договору кредитної лінії №192277621 від 19.09.2024 року передбачено, що кожен окремий Транш за цим Договором надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки 4731-21ХХ-ХХХХ-9646, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором. Відповідно до п.п.7.1.,7.3. Договору кредитної лінії №192277621 від 19.09.2024 року рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування 19.10.2024, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого Траншу Позичальником. У разі Пролонгації чи Поновлення Дисконтного періоду Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту змішується на відповідну дату закінчення Дисконтного періоду, визначену за правилами цього Договору. Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту 19.10.2029. Згідно п.7.4. Договору, проценти за Договором сплачуються в наступному порядку: 7.4.1. протягом Дисконтного періоду кредитування Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування. У разі продовження Позичальником Дисконтного періоду кредитування чи Поновлення Дисконтного періоду, Позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього Договору. 7.4.2. після закінчення Дисконтного періоду кредитування, Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти щоденно. Як вбачається з п.8.1. Договору кредитної лінії №192277621 від 19.09.2024 року за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом. Інших витрат Позичальника Договором не передбачено. П.8.3. Договору кредитної лінії №192277621 від 19.09.2024 року передбачено, що базова процентна ставка складає 1,00 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 365,00 відсотків річних. Згідно п.8.4. Договору кредитної лінії №192277621 від 19.09.2024 року для суми Кредиту отриманої за першим Траншем, що вказана в п. 2.3. Договору, за перші 30 днів Дисконтного періоду та без повного дострокового повернення всієї суми Кредиту протягом Дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 7 800 грн 00 коп. (сім тисяч вісімсот грн. нуль коп.) та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за коригування Кредитом у розмірі 1 800 гри 00 коп. та суму Кредиту у розмірі 6 000 грн 00 коп.. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, з припущення користування Кредитом протягом Дисконтного періоду зі сплатою процентів за Базовою ставкою, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 2333,95 відсотків річних. Денна процентна ставка, за методикою розрахунку передбаченою частиною 4 статті 8 Закону, розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування сумою першого Траншу за весь строк кредитування: 109560,00 грн) / (сума першого Траншу за Договором: 6 000 грн 00 коп.) / (строк кредитування: 1826 днів) ? 100% = 1,00 відсотків в день. До матеріалів позовної заяви позивачем також долучено правила надання коштів та банківських металів у кредит ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» в редакції з 29.03.2024 року, додаткові угоди до Договору №192277621 від 19.09.2024 року, платіжні доручення (заяви) на переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача, підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів та довідки, з яких вбачається, що кредитодавцем було ініційовано платіжні операції. Крім цього, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано відповідь, з якої вбачається що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Окрім цього, надано виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 19.09.2024 по 11.10.2024, з якої вбачається, що на вказаний рахунок було здійснено перекази на загальну суму 23 700,00 грн. 20.05.2025 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу №МВ-ТП/36, у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передає ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» приймає належні ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» Права вимоги до Боржників. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог від 20.05.2025, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 50 471,37 грн., з яких: 23 697,75 грн. заборгованість по основному боргу; 14 924,74 грн. заборгованість по процентам; 11 848,88 грн. неустойка. Згідно розрахунку заборгованості, виданого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» станом на 20.05.2025 року [PERSON] нараховано: тіло кредиту 23 700,00 грн, проценти 50 341,49 грн, неустойка 11 848,88 грн, з них сплачено: тіло кредиту 2,25 грн, проценти 35 416,75 грн. До матеріалів відзиву на позовну заяву представником відповідача також подано квитанції та виписки з рахунку [PERSON] , які видані АТ КБ «Приватбанк», з яких вбачається, що відповідачем частково сплачено заборгованість по Договору кредитної лінії №192277621 від 19.09.2024 року, на загальну суму 35 419,00 грн., що не заперечується позивачем. Як вбачається з матеріалів справи, на адресу відповідача направлялося повідомлення про дострокове розірвання Договору №ТП/192277621 від 14.10.2025, відповідно до якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» повідомило відповідача про дострокове розірвання кредитного договору з 14.10.2025 та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 85 070,45 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за кредитним договором № 192277621 від 19.09.2024 року, заборгованість відповідача станом на 13.10.2025 рік складає: 23 697,75 грн тіло кредиту; 49 523,82 грн залишок за процентами, 11 848,88 грн неустойка. Таким чином, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем надано відповідачу кредитні кошти в загальному розмірі 23 700,00 грн., нараховано проценти за користування кредитними коштами починаючи з 19.09.2024 року по 13.10.2025 рік у загальному розмірі 99 865,31 грн (50 341,49 грн + 49 523,82 грн), з них відповідачем сплачено 35 419,00 грн. Разом з тим, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів суд зазначає, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Статтею 21 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит, згідно якої, споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. П. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Так, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 (провадження №61-1602св20) та у постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 (провадження № 61-92св24). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Виходячи з аналізу наведених норм та враховуючи вищенаведену позицію Верховного Суду, з урахуванням принципу добросовісності та справедливості, суд приходить до висновку, що сукупна сума процентів, нарахованих за порушення зобов`язань споживачем на підставі кредитного договору не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором. Таким чином, сума відсотків за користування кредитними коштами, яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивача становить 11 850,00 грн. (23 700,00 грн. * 50 %), а не 99 865,31 грн, як обраховано ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Враховуючи, що відповідачем повністю погашено тіло кредиту та частково погашено проценти за користування кредитними коштами (35 419,00 грн 23 700,00 грн = 11 719,00 грн), суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 131,00 грн. (11 850,00 грн. - 11 719,00 грн). Щодо судових витрат. Відповідно до частин1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Положеннями ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частина 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так, до позовної заяви представником позивача додано договір про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024 та додаткову угоду №2242 від 06.11.2025 року, укладеного між АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», відповідно до яких вартість послуг складає 5 000 грн. Згідно з актом прийому-передачі юридичних послуг від 06.11.2025 вартість надання правничої допомоги становить 5 000 грн, тривалість роботи 16 год. Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн. за позовну вимогу про стягнення заборгованості. Оскільки позовні вимоги задоволені судом частково, на 0,18% (131,00*100/73221,57 грн), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4,36 грн. (2 422,4 грн.*0,18%) та витрати на правничу допомогу у розмірі 9,00 грн. (5 000,00 грн.*0,18%). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial