Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

04.12.2025 [PERSON] в особі представника адвоката Скрябіна О. М. звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.09.2018 вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Муніципальному управлінні з реєстрації шлюбів (Республіка Туреччина), актовий запис № 341726. Від шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 01.12.2023 з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Просив шлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2025 справа передана на розгляд Вознесенівському районному суду міста Запоріжжя за підсудністю. Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 18.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі, призначено розгляд справи із повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи, призначено перше судове засідання на 27.03.2026 о 10:30 год. Заяв по суті справи сторони до суду не подали. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, у позовній заяві просили розглянути справу за їх відсутності. Від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому зазначила, що проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 27.03.2026 судом завершено розгляд справи та суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосивши перерву для виготовлення його повного тексту до 30.03.2026. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до копії міжнародного сімейного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 24.10.2019 Управлінням у справах населення району Коньяалти Республіки Туреччина, з його офіційним перекладом, 25.09.2018 між громадянином Турецької Республіки [PERSON] ( [PERSON] ) і [PERSON] ( [PERSON] ) зареєстровано шлюб в Муніципальному управлінні з реєстрації шлюбів. Після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 5-9). Дітей сторони від шлюбу не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 01.12.2023. Спільне господарство не ведуть. Майнового спору між сторонами немає, до примирення не прагнуть. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право» № 2709-IV (далі Закон № 2709-IV), законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 1 Закону № 2709-IV, іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону № 2709- IV цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом. Визначаючи підсудність справи судам України, необхідно керуватися загальними правилами, визначеними у статті 76 Закону № 2709-IV. Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону № 2709-IV встановлені підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 61 вказаного Закону подружжя може обрати для регулювання майнових наслідків шлюбу право особистого закону одного з подружжя або право держави, у якій один з них має звичайне місце перебування, або, стосовно до нерухомого майна, право держави, у якій це майно знаходиться. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону № 2709-IV якщо фізична особа є громадянином двох або більше держав, її особистим законом вважається право тієї з держав, з якою особа має найбільш тісний зв`язок, зокрема, має місце проживання або займається основною діяльністю. Позивач є громадянином Турецької Республіки, а відповідачка є громадянкою України. Оскільки відповідачка є громадянкою України, яка має зареєстроване місце проживання в Україні, тому застосуванню підлягає саме законодавство України. Таким чином, при вирішенні спору між сторонами суд застосовує норми Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. За приписами ч. 3 ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка подала заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову, тому суд вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, у зв`язку із чим шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка під час реєстрації шлюбу змінювала прізвище, однак не просить відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивач не просив суд здійснити розподіл судових витрат, а тому дане питання судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved