Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Усенка А.В. звернулася до суду з позовом до ТОВ «ДЕБТ ФОРС» про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. 04 грудня 2020 року за реєстровим номером 5590 року, таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 травня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено договір № 845159, за умовами якого позивачу надано споживчий кредит. Правонаступником усіх прав і обов`язків ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 2712-01 від 27 грудня 2019 року є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 13 березня 2024 року у справі № 696/266/24 замінено стягувача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» у виконавчому провадженні № 64007242, відкритому на підставі виконавчого напису № 5590, вчиненого 04 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., на його правонаступника ТОВ «ДЕБТ ФОРС». Із сайту «Автоматизована система виконавчого провадження» Бойко Я.О. стало відомо про внесення до реєстру боржників інформації щодо неї у зв`язку з виконанням виконавчого провадження № 64007242. Так, 04 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис № 5590 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором № 845159 від 02 травня 2019 року в розмірі 36 735,25 грн. В подальшому на підставі виконавчого напису відкрито виконавче провадження, накладено арешт на всі рахунки боржника. Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог безспірності зобов`язання, відтак звернулася до суду з позовом та просить визнати виконавчий напис № 5590 від 04 грудня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., про стягнення з неї заборгованості таким, що не підлягає виконанню. Водночас просить стягнути з відповідача на свою користь стягнуті за виконавчим написом 14 537,23 грн, в рахунок повернення майна, набутого без достатньої правової підстави. Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2026 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, 23 лютого 2026 року директор ТОВ «Дебт Форс» Костюченко М.І. надіслала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, а також клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому просила відмовити позивачу у стягненні судових витрат на правничу допомогу. Відзив проти позову мотивований тим, що на момент відступлення права вимоги заборгованість позивача за кредитним договором була наявною, а відтак твердження сторони позивача про неправомірність, неправильність нарахування кредитором розміру заборгованості, на думку сторони відповідача, є безпідставними. Разом з тим сторона відповідача вважає, що сума, яку просить позивач стягнути із ТОВ «Дебт Форс» в розмірі 14537,23 грн, не підлягає задоволенню, оскільки ТОВ «ДЕБТ ФОРС» не отримувало кошти у заявленому розмірі. Представник позивача [PERSON] адвокат Усенко А.В. через систему «Електронний суд» 27 березня 2026 року надіслав суду додаткові пояснення по суті спору та заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника. Представник ТОВ «ДЕБТ ФОРС» у судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи товариство повідомлялося належним чином Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, письмових пояснень щодо позову до суду не надходило. Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. у судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, письмових пояснень щодо позову до суду не надходило. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених вимог та наданих доказів. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов такого висновку. 02 травня 2019 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 845159 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, згідно з умовами якого позичальнику надано грошові кошти в сумі 7 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності. 04 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 5590 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», правонаступником усіх прав і обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2712-01 від 27 грудня 2019 року є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», заборгованості за кредитним договором № 845159 від 02 травня 2019 року в розмірі 35 735,25 грн, в тому числі простроченої заборгованості за сумою кредиту - 28 437,58 грн, строкової заборгованості за сумою кредиту 0,00 грн, суми заборгованості за відсотками та комісіями 7 297,67 грн. Крім того, з позивача стягнуто плату за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом в розмірі 1 000,00 грн. Стягнення заборгованості проведено за період з 27 грудня 2019 року по 17 листопада 2020 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 28 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження № 64007242 за виконавчим написом № 5590 від 04 грудня 2020 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 28 грудня 2020 року у виконавчому провадженні № 64007242 накладено арешт на все майно боржника [PERSON] за виконавчим написом № 5590 від 04 грудня 2020 року. Водночас постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 04 грудня 2025 року у виконавчому провадженні № 64007242 накладено арешт на кошти боржника [PERSON] за виконавчим написом № 5590 від 04 грудня 2020 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 05 січня 2021 року у виконавчому провадженні № 64007242 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] за виконавчим написом № 5590 від 04 грудня 2020 року. Водночас постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 12 лютого 2025 року у виконавчому провадженні № 64007242 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] за виконавчим написом № 5590 від 04 грудня 2020 року. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 13 березня 2024 року у справі № 696/266/24 замінено стягувача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» у виконавчому провадженні № 64007242, відкритому на підставі виконавчого напису № 5590, вчиненого 04 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., на його правонаступника ТОВ «ДЕБТ ФОРС». Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 18 липня 2024 року у виконавчому провадженні № 64007242 замінено вибулого стягувача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на правонаступника стягувача ТОВ «ДЕБТ ФОРС». Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 наведеного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з пунктом 1.1. вказаної Глави для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 (надалі - Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів та було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, пункти 1 і 2 Постанови № 662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст. 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст. 87 цього Закону. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Таким чином, станом на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Оригінал укладеного кредитного договору між боржником та кредитодавцем в матеріалах справи відсутній. Нотаріусом не надано доказів того, що вказаний виконавчий напис був вчинений відповідно до вимог закону: достовірно не підтверджено, чи дійсно на момент вчинення виконавчого напису боржник мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи дотримано кредитором (стягувачем) строки звернення за вчиненням виконавчого напису. В матеріалах справи відсутні докази на предмет підтвердження заборгованості позивача. Не встановлено судом і факту отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність заборгованості, відомості про вручення такого позивачу відсутні. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає, зокрема, в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2 при вирішення справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у зв`язку з чим вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є доведеними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. Разом з тим позивач, посилаючись на те, що виконавчий напис було вчинено із порушенням вимог законодавства, а отже він є таким, що не підлягає виконанню, просить стягнути з відповідача на свою користь суму безпідставно набутих коштів у розмірі 14 537,23 грн, які були стягнуті з неї за виконавчим написом. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання невигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦУ України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання невигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуте без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання виконавчого напису нотаріуса № 5590 від 04 грудня 2020 року приватним виконавцем у межах виконавчого провадження № 64007242 перераховано на користь стягувача ТОВ «ДЕБТ ФОРС» кошти в сумі 14 537,23 грн. У відзиві на позовну заяву директор ТОВ «ДЕБТ ФОРС» Костюченко М.І. зазначила, що в ході здійснення виконавчого провадження на рахунок товариства зараховано кошти в сумі 9 373,60 грн. Однак із наданої позивачем відповіді приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 22 січня 2026 року № 1593 вбачається, що станом на 22 січня 2026 року надходження коштів по виконавчому провадженню становить 16 930, 96 грн, з яких 14 537,23 грн перераховано на користь стягувача ТОВ «ДЕБТ ФОРС». Відтак посилання директора ТОВ «ДЕБТ ФОРС» Костюченко М.І. на те, що на рахунок товариства перераховані кошти за виконавчим провадженням в сумі 9 373,60 грн, спростовуються наданою позивачем відповіддю приватного виконавця та платіжними дорученнями. Враховуючи те, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону та є таким, що не підлягає виконанню, кошти в сумі 14 537,23 грн стягнуті без достатньої правової підстави, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову також і частині стягнення з відповідача на користь позивача цієї суми коштів. Щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 4 300,00 грн. За правилами ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Так, на підтвердження адвокатських повноважень та понесених витрат позивач надала копії таких документів: договір про надання правничої допомоги від 30 грудня 2025 року; акт здачі-прийняття наданих послуг від 30 грудня 2025 року на суму 4 300 грн; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП 003228 від 18 вересня 2025 року; ордер на надання правничої допомоги від 16 січня 2026 року. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу ч. 3 ст.141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Представник відповідача просив відмовити у стягненні 4 300,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. З огляду на характер правовідносин у цій справі, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 000,00 грн, оскільки витрати саме на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, за відсутності клопотань учасників справи про скасування заходів забезпечення позову, відповідні заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, вжиті ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2026 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved