Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-14 00:00:00

ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» (Позивач), звернулося до суду з позовом до [PERSON] (Відповідач), у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту в сумі 8 914,92 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.12.2019 року між ТОВ «Лінеура Україна», та [PERSON] , укладено Договір № 349115 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Укладення Кредитного договору здійснювалось сторонами за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи позивача, доступ до якої забезпечувався відповідачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Кредитний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем, 18.12.2019 року. Відповідач здійснив всі необхідні дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. У зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати зобов`язання за кредитним договором, відповідач ініціював продовження користування кредитом, внаслідок чого Додатковим договором від 16.01.2020 року, строк користування кредитом продовжили до 17.01.2020 року. 22.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали Договір факторингу №015-220221. Відповідно до договору факторингу ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Лінеура Україна», у тому числі до [PERSON] , за Договором № 349115 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.12.2019 року. 21.10.2024 року, ТОВ «Сіроко Фінанс», та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу №20241021/2. Відповідно до договору факторингу, ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Сіроко ФінаНС», включно і до [PERSON] , за Договором № 349115 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.12.2019 року. Всупереч умовам кредитного договору відповідач тривалий час своєчасно не здійснює повернення кредиту, що суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. У зв`язку з чим Позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача заборгованості, а саме повернення кредитних коштів та відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за Кредитним договором. Станом на 31.10.2025 заборгованість відповідача становить 8 914,92 грн, яка складається із: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 2 000,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування 5 514,00 грн; заборгованість за пенею та штрафами 0,00 грн; інфляційне збільшення 1 400,92 грн. Ухвалою судді від 24.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача у судове засіданні не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав. Конверт з судовою повісткою про виклик до суду, направлений відповідачу на адресу зазначену у позовній заяві та у відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру, повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній». Згідно з вимогами п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України зазначені документи вважаються врученими відповідачу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18). Отже, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Враховуючи, що про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, суд проводить розгляд справи згідно ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд встановив такі фактичні обставини справи. 18.12.2019 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №349115 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту. Згідно з умовами договору (п.1.1-1.5) товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 2 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Акційна процентна ставка становить 0,01 процентів від суми позики за кожен день користування позикою (3,65 процентів річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору. Стандартна процента ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50процентів річних). Сукупна вартість позики за акційною ставкою складає 100,30 % від суми позики (у процентному виразі) або 2 006,00 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування позикою 0,30% від суми позики (у процентному виразі) або 6,00 грн. Сукупна вартість позики за стандартною процентною ставкою складає 157,00 % від суми позики (у процентному виразі) або 3 140,00 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування позикою 57,00% від суми позики (у процентному виразі) або 1 140,00 грн. ТОВ «Лінеура Україна» 18.12.2019 перерахувало відповідачу кошти в сумі 2000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. №1-1609 від 16.09.2025 року. 16.01.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додатковий договір № 447761 до Договору № 349115 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 18.12.2019 року. Відповідно до умов додаткового договору, сторони домовились продовжити строк користування позикою та встановили нову дату повернення позики не пізніше 17.01.2020 року (п. 1.1., 1.2. додаткового договору). Процентна ставка становить 1,60% від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 % річних) у межах строку повернення позики. Згідно з Розрахунком ТОВ «Лінеура Україна заборгованість [PERSON] за Договором №349115 від 18.12.2019 станом на 21.02.2021 становить 4754,00 грн. 22.02.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №015-220221. Відповідно до цього договору, клієнт ТОВ «Лінеура Україна», відступає Факторові ТОВ «Сіроко Фінанс» права грошових вимог до Боржників, які виникли у клієнта на підставі кредитних договорів з боржниками, в розмірі дійсної заборгованості. Права грошових вимог, що відступаються клієнтом факторові, їх кількість, сума та деталізація, визначаються відповідним Реєстром. Платіжна інструкція № 41 від 25.05.2021 підтверджує оплату за відступлення прав вимоги згідно з Договором факторингу №20241021/2. Відповідно до Витягу з акту прийому-прийняття реєстру прав вимог № 015-220221/01 від 22.01.2021, сформованого від 21.10.2024, ТОВ «Сіроко Фінанс» набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №349115 від 18.12.2019 на загальну суму 7514,00 грн, у тому числі: 2000,00 грн залишок заборгованості за тілом, 5514,00 грн залишок заборгованості по процентах. 21.10.2024 року між позивачем та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №20241021/2. Відповідно до цього договору, клієнт ТОВ «Сірко Фінанс» відступає факторові ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» Права грошових вимог до боржників, які виникли у клієнта на підставі кредитних договорів. Відповідно до витягу з акту прийому-прийняття реєстру прав вимог №20241021/2 від 31.10.2025 рок року до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №349115 від 18.12.2019 на загальну суму 7514,00 грн, у тому числі: 2000,00 грн залишок заборгованості за тілом, 5514,00 грн залишок заборгованості по процентах. Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №840 від 29.10.2024 року позивач оплатив ціну придбання згідно договору факторингу №20241021/2 від 21.10.2024 року. Відповідач ні перед первісним кредитором ні перед позивачем зобов`язання за договором не виконала, відповідно до розрахунку заборгованості позивача станом на 31.10.2025 заборгованість [PERSON] за кредитним договором №349115 від 18.12.2019 становить 8914,92 грн, з яких: 2000,00 грн залишок заборгованості за тілом, 5514,00 грн залишок заборгованості по процентах; 1400,92 грн інфляційне збільшення (за період 18.01.2020-23.02.2022). У зв`язку із невиконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань, позивач звернувся до суду. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд встановив, що між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, які регулюються такими нормами законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Так, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до абз. 2 ч. 3, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»,якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Застосовуючи до правовідносин зазначені норми права, суд дійшов такого висновку. 18.12.2019 року між первісним кредитором та [PERSON] виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням Договору споживчого кредиту №349115Відповідач, будучи вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписав кредитні документи. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом. Кредитодавець за вказаними договорами виконав взяті на себе зобов`язання. До позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні по договору №349115 від 18.12.2019, на підставі договору факторингу. Відповідно до розрахунків позивача, заборгованість відповідача за Договором про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту№349115 від 18.12.2019 становить 8914,92грн, з яких: 2000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 5514,00 грн заборгованість по відсотках; 1400,92 грн інфляційне збільшення. Враховуючи, що доказів належного виконання своїх зобов`язань відповідач суду не надав, факт отримання кредиту та розмір заборгованості не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» про стягнення з [PERSON] 8914,92грн заборгованості за Договором споживчого кредиту№349115від 18.12.2019 року. Відповідно суд доходить до висновку про необхідність задоволення позову. Судові витрати в цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 7000 грн. На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн суду подано: Договір про надання правничої допомоги №211100240 від 29.10.2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та адвокатом Бачинським О.М.; Розрахунок суми судових витрати у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до [PERSON] ; рахунок № 1 від 29.10.2025 на суму 7000,00 грн, Акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 29.10.2025, відповідно до якого вартість послуг адвоката становить 7000,00 грн; платіжна інструкція № 2145 від 31.10.2025 на оплату за надані послуги за договором № 211100240 на суму 7000,00 грн. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд застосовує критерії реальності адвокатських витрат. Як виснував Верховний Суд у справі №756/2114/17 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Верховний Суд зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24. Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved