Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

02.02.2026 представник позивача Грибанов Д.В. через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС) звернувся до суду з цим позовом до [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (у тексті - ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір № 8795143, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого кредитодавець на засадах платності, строковості та зворотності перерахував грошові кошти на рахунок позичальника в розмірі 4000,00 грн. [PERSON] своїх договірних зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними не виконує, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість. 17.10.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» ЄАПБ»укладено договір факторингу № 17102025, на підставі якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) на користь ТОВ «ФК» ЄАПБ»належні йому права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 8795143 від 23.02.2025. таким чином, ТОВ «ФК» ЄАПБ»набуло право грошової вимоги до [PERSON] за зазначеним кредитним договором. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, а саме непогашенням заборгованості ні перед первісним кредитором, ні перед позивачем, ТОВ «ФК» ЄАПБ»просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 8795143 від 23.02.2025 в сумі 16040,00 грн, яка складається з: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4800,00 грн - заборгованість з відсотків за користування кредитними коштами та 7240,00 грн - заборгованість за штрафом. Також позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2662,40 грн. Ухвалою від 05.02.2026 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а. с. 11, 12), а розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивачеві та його представникові копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі доставлена в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 18.02.2026, що підтверджується відповідною довідкою, складеною відповідальним працівником суду (а. с. 14, зворот а. с. 14). Відповідачеві копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі вручена 13.02.2026 (а. с. 15). Відзиву на позовну заяву, інших заяв по суті справи, будь-яких пояснень, доказів на спростування заяви позивача про існування заборгованості за кредитним договором, які є предметом цього позову, відповідач до суду не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 і абз. 1 ч. 2 ст. 191 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18). Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при її підготовці до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи. Згідно з приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Суд дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази,прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23.02.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 8795143 (у тексті - договір та/або кредитний договір), за умовами якого останній отримав грошові кошти в кредит в розмірі 4000,00 грн строком на 360 днів, зі сплатою процентів за користування ними кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (п. 1.4. договору). Відповідно до п. 1.5. договору за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1,00 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору. Кредитний договір підписаний [PERSON] 23.02.2025 електронним підписом одноразовим ідентифікатором С8736. Також відповідачем 23.02.2025 електронним підписом одноразовим ідентифікатором QP3631 підписаний паспорт споживчого кредиту, що міститься інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до п. 2.1. договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної карти № [NUMBER] ??????8742. На підтвердження перерахування відповідачу коштів згідно кредитного договору № 8795143 від 23.02.2025 позивач надав довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек», в якій зазначено, що 23.02.2025 о 11:41:04 год. на карту [PERSON] № 422334??????8742 зараховані кошти в сумі 4000,00 грн. Згідно розрахунку, проведеного первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна», заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 8795143 від 23.02.2025 складає 16040,00 грн, з яких 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4800,00 грн - заборгованість за відсотками та 7240 грн - заборгованість за штрафом. 17.10.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ»укладено договір факторингу № 17102025, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ»належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Цього ж дня сторони підписали акт прийому-передачі реєстру боржників № 1 за договором факторингу № 17102025 від 17.10.2025 і реєстр боржників № 1. ТОВ «ФК «ЄАПБ»здійснило оплату за відступлення права вимоги, що підтверджується платіжною інструкцією від 21.10.2025 № 159. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 17102025 від 17.10.2025, ТОВ «ФК «ЄАПБ»набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 8795143 від 23.02.2025 в сумі 16040,00 грн. Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний недійсним судом. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину не встановлена прямо, але одна зі сторін чи інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на визначених законом підставах, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (абз. 1 ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» перерахувало [PERSON] грошові кошти після підписання ним паспорту споживчого кредиту і договору. Наведене свідчить про виконання первісним кредитором вимог ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими кредитодавець завчасно надає споживачу повну інформацію для прийняття ним обґрунтованого рішення, зокрема безоплатно надає паспорт споживчого кредиту у визначеній законом формі. Отже, відповідач мав можливість повно і належно ознайомитися з умовами кредитування до моменту укладення договору, що підтверджує усвідомленість його волевиявлення. Кредитний договір містить усі істотні умови і укладений у спосіб та формі, що відповідають вимогам закону. Договором прямо передбачено, що визнання недійсними, нікчемними чи неукладеними окремих його частин або додатків (включно з правилами) не тягне недійсності чи неукладеності всього договору в цілому. Отже, електронний договір є чинним і обов`язковим для сторін. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором є різновидом електронного підпису. Він полягає у використанні алфавітно-цифрового коду, надісланого підписантові через засоби зв`язку (SMS-повідомлення, електронну пошту тощо), для підтвердження волі укласти договір. Такий спосіб автентифікації широко застосовується, зокрема, у сфері мікрокредитування. Дійсність укладення договорів за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора неодноразово підтверджувалася судовою практикою. Так, у постанові Верховного Суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 зроблено висновок, що підписання договору одноразовим паролем-ідентифікатором є належним способом волевиявлення: договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічну правову позицію щодо можливості укладення цивільних правових договорів в електронній формі висловлено у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, в якій зазначено, якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому такої форми (ч. 2 ст. 639 ЦК України), а будь-який договір, укладений на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму і вважається укладеним у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, доки судом не встановлено іншого. Будь-які дані про оспорення чи нікчемність кредитного договору матеріали справи не містять, а тому презумпція його чинності не спростована. Отже, всі права та обов`язки сторін за договором підлягають захисту і виконанню на загальних підставах. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що між відповідачем [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» на погоджених сторонами умовах був належним чином укладений в електронній формі кредитний договір № 8795143 від 23.02.2025. Як вже зазначалося у цьому рішенні, на підтвердження факту надання кредиту матеріали справи містять документ, згідно з яким відповідачу були перераховані грошові кошти в сумі 4000,00 грн на вказану ним і зазначену в підписаному сторонами кредитного договору платіжну картку. Переказ коштів здійснено через сертифіковані платіжні системи. Відповідач отримав обумовлені договором кошти, тому зобов`язаний їх повернути та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким, згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України передбачено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (постанови Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11, Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15). На підтвердження набуття права вимоги за кредитним договором позивач надав копії договору факторингу № 17102025 від 17.10.2025, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ»,акту прийому-передачі реєстру боржників № 1 за договором факторингу № 17102025 від 17.10.2025 тавитягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 17102025 від 17.10.2025. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зробила висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів недійсності вказаного договору факторингу матеріали справи не містять, а тому суд вважає, що відбувся належний перехід прав вимоги до [PERSON] від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». За таких обставин ТОВ «ФК «ЄАПБ»набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 8795143 від 23.02.2025 до відповідача [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час ухвалення рішення суд вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). У позовній заяві ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 8795143 від 23.02.2025 в сумі 16040,00 грн, з яких: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4800,00 грн - заборгованість за відсотками та 7240,00 грн - заборгованість за штрафом. Пунктом 6.4. кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 360,00 грн на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання (п/п. 6.4.1.), та у розмірі 80,00 грн починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання (п/п. 6.4.2.). Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, які доповнені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX (набрав чинності 17.03.2022), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення на період воєнного стану. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє дотепер. У зв`язку з цим позовні вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 7240,00 грн суперечать нормам ЦК України, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. ст. 12, 76 - 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст. ст. 13, 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору, повернення суми заборгованості та процентів, а тому порушене право підлягає судовому захисту. У зв`язку з цим позов необхідно задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором в сумі 8800,00 грн, що становить 54,86 % ціни позову. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 150084 від 13.01.2026 (а. с. 5). У зв`язку з частковим задоволенням позову на 54,86 %, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1460,59 грн.

Outcome: partial