Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача - Спілки співвласників майна колгоспу «Озернянський» з вимогами про визнання права власності на кімнату № [NUMBER] в банно-пральному комбінаті за адресою: [ADDRESS] . Позивач позовні вимоги підтримує, посилаючись на те, що йому, згідно рішення спілки від 30 квітня 2024 року було продано кімнату № [NUMBER] в банно-пральному комбінаті за адресою: [ADDRESS] . Він сплатив визначену суму коштів за майно, однак не може належно оформити своє право власності, так як відповідач не може надати необхідних документів на майно і таким чином ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Представник Спілки співвласників майна колгоспу «Озернянський» Балко Н. М. надала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі, позов визнає, не заперечує обставин, вказаних позивачем, в тому числі факту отримання коштів. Зазначає, що кошти поступили спілці та були видані кожному пайовику. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що згідно виписки із протоколу №1 засідання комісії з організації вирішення майнових питань колгоспу «Озернянський» від 30 квітня 2023 року вирішено продати [PERSON] кімнату [ADDRESS] . За придбане майно позивач сплатив кошти, які Спілка співвласників майна колгоспу «Озернянський» отримала. Банно-пральний комбінат за адресою: [ADDRESS] , є майном, яке перебувало на балансі колишнього колгоспу «Озернянський», входило до пайового фонду Спілки співвласників майна колгоспу «Озернянський» і належить співвласникам відповідно до ст.ст.7,8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління. Співвласники мають право розпоряджатися цим майном на свій розсуд в силу ст.9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». Таким чином майно яке належить співвласникам на праві спільної власності, згідно закону, фактично передано [PERSON] , який ним користується і позивач повністю виконав свої зобов`язання перед іншими співвласниками. Договір не може бути нотаріально посвідчений без участі представника відповідача, який не може надати необхідні документи, оскільки майно належало ліквідованому сільськогосподарському підприємству, у зв`язку з чим можливість для позивача посвідчити договір нотаріально втрачено і в інший спосіб, крім звернення до суду, позивач захистити свої права не має можливості. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Враховуючи, крім вказаного вище, що позивач всі свої зобов`язання виконав, користується придбаним майном, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, суд вважає, що договір слід вважати укладеним, а правочин дійсним, отже позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на майно.

Outcome: approved