Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Заявниця зазначає, що народилася [INFO] в Донецькій області. З дворічного віку вона виховувалася у тітки. В 2005 році народила доньку [PERSON] . З 2007 по 2011 р. відбувала покарання у місцях позбавлення волі. В 2012 році народила доньку [PERSON] , проживала в м. Дружківка. В 2025 році була евакуйована до Рівненської області, на даний час проживає в с. Шубків Рівненського району Рівненської області. У неї немає жодного документу, який посвідчує її особу. Без документів вона не може оформити соціальну допомогу. Тому просить суд встановити її особу з метою підтвердження громадянства України та для отримання паспорта громадянина України. В судовому засіданні заявниця підтримала заяву. Додатково пояснила, що виховувалася у тітки, до якої її привів батько. Матір вона ніколи не бачила. В школу не ходила, за життя не навчилася ні читати, ні писати. У свій час за вчинення крадіжки була затримана в м. Сімферополь, засуджена до позбавлення волі, але ніякі документи з її справи не збереглися. Проживала в м. Макіївка Донецької області, село Землянки. В 2012 році переїхала проживати в м. Дружківка. Після того, як у місті стало небезпечно через воєнні дії, то їх евакуювали. Заявниця не знає, чи є у неї брати чи сестри, їй про це не розповідали. На даний час вона бажає отримати паспорт громадянки України, але не може це зробити через відсутність документів. Без документів вона не може оформити соціальну допомогу. Тому звернулася до суду. Представник заявниці підтримав заяву з підстав, що у ній викладені. Представник заінтересованої особи пояснила суду, що у заявниці відсутнє свідоцтво про народження, паспорт вона не отримувала. Були зроблені відповідні запити і наявні відповіді. Особова справа у виправній колонії знищена за строками зберігання, тому отримати будь-які відомості щодо заявниці з матеріалів особової справи також немає можливості. Додала, що 29 жовтня 2025 року до Рівненського міського відділу УДМС у Рівненській області звернулася громадянка [PERSON] , [INFO] , із заявою про виготовлення паспорта громадянина України вперше. При цьому особа не надала жодного документа в оригіналі, виданого на її ім`я. Громадянці [PERSON] у виготовлені паспорта громадянина України було відмовлено. Рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення для видачі документів, що підтверджують особу та підтверджують громадянство України. Оскільки [PERSON] не подала документів, що містить фотозображення, було надіслано запити щодо перевірки інформації, зазначеною заявницею, до ГУНП, ГУДМС/УДМС, перевірено за обліками ДРАЦС. В результаті проведених перевірок за обліками державних, єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, було встановлено, що [PERSON] не була документована паспортом громадянина України чи паспортом СРСР. При подачі документів на оформлення паспорта громадянина України заявниця повідомила про себе наступне: [PERSON] , [INFO] , народилася, з її слів, в Донецькій області та ніколи не отримувала документів, що посвідчують особу, а також не мала свідоцтва про народження, все життя проживає без будь-яких документів, що посвідчують особу. Згідно автобіографії заявниці: народилася [INFO] у Донецькій області. Дошкільний та навчальний заклад не відвідувала. Проживала у тітки в с. Макіївка Донецької області. З 2005 року перебувала у цивільному шлюбі, народила доньку [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.05.2013, видане відділом державної реєстрації актів про народження реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в АР Крим). З 2007 по 2011 перебувала у Збаразькій виправній колонії та вибула до Херсонської області, смт. Новотроїцьке. Восени 2011 року переїхала до Краматорська, де працювала різноробочою, прибиральницею та пекаркою. З 2016 року проживала в [ADDRESS] . 22 вересня 2025 року прибула в транзитний пункт для переміщених осіб м. Лозова, Харківської області, а з 25.09.2025 та наданий час проживає за адресою: [ADDRESS] . До заяви заявницею долучено посвідчення про взяття на облік бездомної особи за № 3917, видане 29.10.2025 КЗ «Рівненський обласний центр з надання соціальних послуг» Рівненської обласної ради. Згідно даних Департаменту інформації ГУНП у Рівненській області в графі «місце народження» [PERSON] [INFO] , вказано росія, володимирська область, петушинський р-н, покров, відомості щодо адреси росія, московська область, орехово-зуївський р-н, орехово-зуєво. Згідно відомостей Управління інформаційно-аналітичної підтримки (УІАП) ГУНП в АР Крим, до заявниці був застосований запобіжний захід 03.11.2007, а саме арешт. 11.05.2010 [PERSON] , [INFO] , засуджена до позбавлення волі строком на 5 років Ленінським районним судом м. Севастополя та відбувала покарання в Збаразькій виправній колонії №63 та Чорноморській виправній колонії № 74. Звільнена 25.08.2011 та відбула до Херсонської області. Належність до громадянства України не підтверджено. Таким чином, заявницею не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлений факт, у зв`язку з чим встановити особу [PERSON] неможливо. Тому рішення у справі покладає на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява не підлягає до задоволення. Обставини, встановлені при розгляді справи. В матеріалах справи наявна відповідь УДМС України в Рівненській області від 29.10.2025 р., згідно якої немає можливості встановити особу заявниці для отримання нею паспорта. Згідно посвідки про взяття на облік бездомної особи (а.с. 6), [PERSON] , [INFO] , уродженка Донецької області, взята на облік за № 3917 у Центрі обліку бездомних осіб. Дата видачі посвідки 29.10.2025 р. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 8), матір`ю дитини зазначена [PERSON] . Як пояснила заявниця, дитина була народжена під час відбування заявницею покарання у виправній колонії. Згідно виписки з історії розвитку дитини (а.с. 11), [PERSON] поступила в Будинок дитини по етапу з м. Сімферополя у віці 2 роки 7 днів. Дитині були зроблені щеплення, вибула з Будинку дитини у зв`язку із звільненням матері з місць позбавлення волі. Дитина була передана матері 30.08.2011 року (а.с. 12). В матеріалах справи наявні довідки закладу загальної середньої освіти гімназії № 8 Дружківської міської ради Донецької області про те, що [PERSON] навчається у другому класі, а [PERSON] навчається у сьомому класі зазначеного навчального закладу. Заявниця пояснила, що це її доньки, вони навчаються дистанційно, але свідоцтв про народження доньок вона суду не надала. Положення законодавства, висновки суду. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно частини 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно частини 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Надання послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі-Постанова № 302). Пунктом 43 Постанови № 302 визначено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Мін`юсту, територіальних органів Національної поліції, ДПС, навчальних закладів, військових частин, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Згідно абзацу другого частини першої статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» встановлено, що у разі неможливості встановити особу, особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Підпунктом 6 пункту 35 Постанови № 302 визначено, що заявник для оформлення паспорта подає: 6) рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи). Згідно пункту 44 Порядку ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 р. № 784, якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. Згідно пункту 45 Порядку ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації, у разі неможливості встановлення особи протягом зазначеного у пункті 44 цього Порядку строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Згідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Розділ IV Закону України «Про громадянство України» визначає повноваження державних органів, які беруть участь у вирішенні питань громадянства, і суд не належить до тих органів, які визначають належність громадянина до громадянства України. Тому немає підстав для задоволення заяви заявниці в частині визначення судом її належності до громадянства України. Порядок розгляду справ окремого провадження визначено статтею 294 Цивільного процесуального кодексу України. Частинами першою-третьою ст. 294 ЦПК України визначено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Відповідно до положень ч.ч. 6, 7 ст. 84 ЦПК України, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Обставини, про які зазначила заявниця, могли б бути підтверджені показаннями свідків. Але ні заявниця, ні її представник, який є адвокатом, не заявили суду клопотання про виклик свідків. Самостійно суд не може викликати свідків, оскільки він не володіє інформацією, хто саме з фізичних осіб зможе підтвердити факти, про які зазначила заявниця. Верховний Суд зазначає про необхідність у застосуванні принципу «балансу ймовірностей», зокрема, про це зазначено у постановах від 23.10.2019 року по справі №917/1307/18, від 10.09.2019 року по справі №916/2403/18, від 02.10.2018 року по справі №910/18036/17, від 14.08.2018 року по справі №905/2382/17, зокрема, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Тобто, у згаданих судових рішеннях наголошується на необхідності застосування при ухваленні рішення стандарту переваги більш вагомих та переконливих доказів, тобто коли висновок про існування певної стверджуваної обставини з урахуванням поданих стороною доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. При розгляді справи були встановлені факти, які є взаємовиключними при їх оцінці щодо прийняття рішення, яким би суд міг встановити особу заявниці. При розгляді справи не були встановлені більш вагомі та переконливі докази, на підставі яких суд міг би прийти до висновку про задоволення заяви. Наявні у справі докази містять різні відомості щодо місця народження заявниці. Заявниця не надала суду доказів того, що вона є внутрішньопереміщеною особою. На запитання представника заінтересованої особи вона не змогла назвати найближчі населені пункти відносно свого місця проживання, про яке вона зазначала у поясненнях. Вона не надала свідоцтва про народження ще щодо двох дітей, про які вона згадувала в судовому засіданні, не просила заслухати їх пояснення. Тому відсутні підстави для задоволення заяви.

Outcome: dismissed