Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.06.2020 між останнім та ТОВ «Займер», правонаступником якого є позивач, у розмірі 7800 грн, з них: 1500грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 6300 грн- прострочена заборгованість за процентами та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422, 40 грн., а також витрати, пов`язані з отриманням правової допомоги у розмірі 10 500 грн. Рух справи 02.02.2026 позов надійшов до суду та був переданий на розгляд судді Слободян Н. 06.02.2026 у справі відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву а позов. Відповідач, був належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом надіслання рекомендованої кореспонденції на зареєстровану адресу його проживання, яка повернулась з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою, крім того відповідне оголошення було опубліковане на сайті судової влади. Відзиву на позов не подав. Встановлені судом обставини 26.06.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та Відповідачем укладено договір №131109 про надання фінансового кредиту№131109, шляхом його підписання Відповідачем електронним підписом одноразового ідентифікатора KL7650.(а.с. 22-24) Відповідно до п.1.1 індивідуальної частини договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування ним. Процентна ставка за користування кредитом фіксована - 2% на добу, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 25.07.2020 (п. 1.2., 1.3 Договору). Згідно з додатком №1 до укладеного договору від 26.06.2020 сума кредиту 1500,00 грн, сума нарахованих відсотків (з розрахунку 2% в день) за узгоджений період кредитування (30 днів) становить 900,00 грн, а всього до оплати 2400,00 грн. (а.с.24) Згідно з листом ТОВ «Платежі онлайн» проведено успішну транзакцію з перерахування грошових коштів у розмірі 1500 грн. 26.06.2020 на банківську картку № [NUMBER] (Monobank) (а.с. 27) 28.10.2021 між Позивачем та ТОВ «ЗАЙМЕР» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до якого Позивачу відступлено прав вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 10-14) Відповідно до п.6.2.3 Договору, права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання фактором вимог п.7.2 Договору. Згідно з п.7.2 Договору, фактор здійснює оплату клієнту шляхом :перерахування суми, що вказана в п.7.1 цього Договору, на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, двома платежами. Відповідні копії квитанції додані позивачем до позову (а.с.14) Згідно з п.8.2.2 Договору, за фактом передачі реєстру боржників сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників (додаток №2) 25.11.2025 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» надіслало [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, в якій повідомлялося, що заборгованість за кредитним договором перед ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на дату відступлення 7800 грн. (а.с.18) Відповідно до виписки з особового рахунка за Кредитним договором за період з 26.06.2021 по 24.11.2025, яка сформована ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ», заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 7800 грн., з них: 1500 грн. - тіло кредиту; 6300 грн. - відсотки. (а.с. 19) Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частинами 1, 2ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Судом встановлено, що ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] уклали договір №131109 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.06.2020, ідентифікований ТОВ «ЗАЙМЕР». Крім того, позивачем надано докази перерахування коштів відповідачу. Відповідно до ч.2ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавцем виконано умови договору та на банківську картку відповідача було успішно зараховано кредитні кошти у сумі 1500 грн. Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно із статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно із практикою Європейського Суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 28.12.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право грошової вимоги до боржників, зокрема і відповідача за договором№131109 від 26.06.2020, заборгованість якого, за розрахунками позивача, становила 7800,00 грн. зобов`язань між сторонами за кредитним договором та нарахованої заборгованості Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно пункту першого частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що ТОВ «ЗАЙМЕР» надало [PERSON] кредит у сумі 1500 грн. зі сплатою 2% в день на строк 30 днів, а останній зобов`язався виконати зобов`язання за кредитним договором та повернути кредит у передбачений договором строк, але кредитних коштів не повернув та зобов`язань за кредитним договором не виконав, а тому є всі підстави для стягнення заборгованості в судовому порядку. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили строк кредиту 30 днів та встановлено графік платежів, яким встановлено дату повернення кредиту 25.07.2020. Відтак, до 27.07.2020 відповідач мав повернути позивачеві кредит і сплатити проценти. Враховуючи викладене, Суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Суд відхиляє аргументи позивача про те, що він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що відповідно до п.1.3. Кредитного договору процентна ставка становить 2% на добу. Строк дії договору - 30 днів. Доказів того, що договір був пролонгований, як і зазначення такої можливості в Договорі, матеріали справи не містять. Таким чином, враховуючи суму кредиту 1500 грн, відповідач має сплатити на користь відповідача відсотки за користування кредитом в розмірі 900 грн. (1500 грн. х 2% х 30 днів кредитування) . Саме така сума зазначена у додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №131109. Розподіл судових витрат. Згідно положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу Відповідно до ч. 1 ст.141, п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, відповідно до ч. 8ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Щодо стягнення судового збору Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 819,22 грн. в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору за подання позовної заяви до суду. Розрахунок: 30,77% (від задоволених позовних вимог) Х 2 662,40 грн. (сплачений судовий збір). Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем додано: договір № б/н про надання правової допомоги від 29.12.2023 ( а.с.7-8), додаткову угоду до нього (а.с.9), копію довіреності, виданої 29.12.2023 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» адвокату Пархомчука С.В. на представництво інтересів Товариства (а.с.6);копію акту отримання правової допомоги від 19.02.2026, згідно якого адвокат Пархомчук С.В. надав позивачу правничі послуги таких змісту та ціни: -Зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між позивачем та відповідачем . Вартість цієї послуги 2000 грн. (1 год.); -Складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви, моніторинг судової практики. Вартість цієї послуги 5000 грн. ( 2 год. по 2500 грн.); -Інші клопотання, заяви до суду, складання процесуальних документів, моніторинг «ЄРДСР» щодо процесуального статусу судової справи. Вартість цієї послуги 3000 грн. ( 2 год. по 1500 грн.); -Канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500 грн. -Всього10500 грн.; ( а.с.44) Однак, суд вважає, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу є завищеним, оскільки зазначені вище витрати перевищують суму заборгованості, заявлені до стягнення у позові, а додані до позову письмові докази не є такими, збирання яких вимагає надмірних зусиль, як і їх кількість. У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial