Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивач просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у сумі 189 811 грн. 80 коп. та понесені витрати. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачу з 12.08.2016 належить об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] , яке розташоване на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 5910136600:03:002:0051 площею 0,332 грн. Відповідач користується ділянкою але не сплачує за неї. 05.08.2024 рішенням №5010-МР вказану ділянку надано в оренду проте відповідач договір не уклав. Позивач вважає, що відповідач не є власником земельної ділянка, а тому має сплачувати орендну плату. За період 2022 року по 15.10.2025 відповідач мав сплатити орендної плати за земельну ділянку на загальну суму 189 811,80 грн.. Відповідач користуючись земельною ділянкою але не сплачуючи за це зберіг майно на вказану суму. Відповідач подав відзив у якому просив відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивував тим, що позивач безпідставно розрахував нормативну грошову оцінку за 2023 рік. У 2022 році орендна плата не сплачувалася за землю яка знаходилася у зоні активних бойових дій. Позовні вимоги заявлені за межами строку позовної давності. Також вважав, що продовж 02.02.2023 по 05.08.2024 у позивача був відсутній інтерес передавати земельну ділянку в оренду, адже тривалий час не задовольняв заяв відповідача. Більше того позивач не надав доказів користування відповідачем земельною ділянкою зазначеною площею. Позивач надав відповідь на відзив. Не погоджується з відзивом та пояснив наступне. Сумська міська територіальна громада була віднесена до зони активних бойових дій лише з 24.02.2024 по 03.04.2024, а тому немає підстав для звільнення від сплати орендної плати. Нормативна грошова оцінка землі за 2022 рік визначена з урахуванням індексу інфляції згідно з п. 289. 1 ст. 289 ПК України. Користування земельною ділянкою підтверджується витягом з земельного кадастру. Строк позовної давності не пропущений, оскільки його сплив поновлений лише з 04.09.2025. Відповідач подав заяву у якій повідомив, що самостійно звернувся до ГУ ДПС в Сумській області з приводу нарахування податку на об`єкт нерухомості. За 2022 рік орендна плата не нараховується. Податкові повідомлення рішення щодо сплати податків за 2024-2025 роки отримав 10.03.2026 та оплатив їх. У зв`язку з цим вважає, що свої зобов`язання виконав. Сторони належним чином повідомлялися про час і місце судових засідань. У судове засідання учасники розгляду не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач про поважність причин суду не повідомляв. Процесуальні дії у справі 09.12.2025 ухвалою Шосткінського міськрайонного суду Сумської області передано до розгляду Ковпаківському районному суду м.Суми. 06.01.2026 ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми прийнято позовну заяву, відкрито провадження та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про судового засідання о 09-00 год. 25.02.2026. Судовий розгляд відкладено на 09-00 год. 23.03.2026. Фактичні обставини, які установив суд Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного: 12.08.2016 позивач набув на прав власності на нерухоме майно розташоване по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.08.2016 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вищезазначене майно відповідача розташоване на земельній ділянці Сумської міської територіальної громади в особі Сумської міської ради розташованої по вул. Машинобудівників, 4/2 у м.Суми площею 0,332 га кадастровий номер 5910136600:03:002:0051. Цільове призначення земель землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення. Вид цільового призначення 11.02. - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Відповідач не оформляв прав користування зазначеною ділянкою у період 2022 року по 15.10.2025. Рішенням Сумської міської ради від 24.06.2020 №7000-МР встановлено ставку орендної плати за користування землями промисловості 11.02 у розмірі 3%. Рішенням Сумської міської ради від 14.07.2022 №3025-МР тимчасово з 01.01.2023 встановлено ставку орендної плати за користування землями промисловості 11.02 у розмірі 1,5%. Рішенням Сумської міської ради від 09.08.2023 №3994-МР тимчасово з 01.01.2024 встановлено ставку орендної плати за користування землями промисловості 11.02 у розмірі 1,5%. Згідно витягу №НВ-5900219222023 від 17.03.2023 нормативна грошова оцінка земельної ділянки 5910136600:03:002:0051 становить 2 851 892,36 грн, №НВ-9945998252024 від 13.08.2023 2 571 143,34 грн, №НВ-9972709852025 від 01.08.2025 2 878 520,63 грн. 29.05.2023 Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, як уповноваженим органом Сумської міської ради було направлено на адресу відповідача листа про визначення недоотриманого доходу. Цим листом повідомлено відповідачу суму недоотриманого доходу за 2022 рік у сумі 74 397,19 грн, яка розрахована з грошової оцінки земельної ділянки у суму 2 479 906,40 грн. у розмірі 3%. 11.03.2025 Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, як уповноваженим органом Сумської міської ради було направлено на адресу відповідача листа про визначення недоотриманого доходу. Цим листом повідомлено відповідачу суму недоотриманого доходу за 2023 рік та 2024 рік у сумі 81 345,54 грн, які розраховані з грошової оцінки земельної ділянки за 2023 рік у сумі 2 851 892,36 грн., за 2024 рік у сумі 2 571 143,34 грн. у розмірі 1,5%. Однак відповідач жодної відповіді на вищезазначені листи не надав та продовжує користуватися частинами земельної ділянки без оформленого права на неї. Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Сумській області, зазначеної в листах від 06.03.2023, 19.02.2025, 30.06.2025 відповідач земельний податок та/або орендну плату за користування земельною ділянкою за 2022 -2025 роки не сплачував. Також суд установив, що рішенням Сумської міської ради від 05.08.2024 №5010-МР надано відповідачу в оренду земельну ділянку площею 0,3662 га на строк п`ять років та надано місячний строк укласти договір оренди. Однак відповідач це рішення не виконав, договір не уклав. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини 1 статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, землі комунальної власності громадянам у користування передається лише на праві оренди. У випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотримання орендної плати в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Частиною 1 статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату. Предметом позову у цій справі є стягнення із власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено. З огляду на викладене, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Такий правовий висновок відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та висновку, викладеного неодноразово у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19 (провадження № 61-2105св20), від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц(провадження № 61-6606св20), від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21 (провадження № 61-11290св22) від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21 (провадження № 61-6397св23). Судова практику у подібних правовідносин є сталою. Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Розрахунок нормативно грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2021 року № 1147. Згідно з частиною 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до абзацу 2 підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області. Тобто, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. Встановлені у ході судового розгляду обставини свідчать, що відповідач, як власник об`єкта нерухомого майна у спірний період із 01.01.2022 по 15.10.2025 користувався земельною ділянкою на якій цей об`єкт розташований за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не сплачував коштів за користування нею. У зв`язку з цим на думку суду, відповідач є фактичним користувачем зазначеної земельної ділянки комунальної власності, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею. Тому на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Сумської міської ради є обґрунтованими. У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Щодо деяких заперечень відповідача суд вважає за доцільне зазначити наступне. Щодо сплати за 2022 рік слід зазначити. Відповідно до п. 69.14 підрозділу 10 «Перехідні положення» Податкового кодексу України, встановлено, що за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. З системного аналізу вищенаведеної норми Податкового кодексу України вбачається, що вона стосуються платників плати за землю з якими укладено договір оренди на землю, які подавали декларацію та мають право на подання декларації щодо коригування, що водночас не звільняє їх від плати за землю, а лише дає право скоригувати ці платежі в рахунок майбутніх платежів з плати за землю. Тож твердження відповідача не спростовує вимог позивача та наведених вище висновків суду. Щодо позовної даності слід зазначити. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З 4 вересня 2025 року набув чинності Закон № 4434-IX, який скасовує зупинення перебігу позовної давності на час воєнного стану. Таким чином, з 04.09.2025 загальний 3-річний строк позовної давності знову обчислюється з зазначеної дати. Таким чином вбачається, що строк позовної давності не пропущений. Інші заперечення відповідача не спростовують встановлених фактів та наведених висновків суду. Ураховуючи наведене у сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню повністю, а тому зазначену суму коштів слід стягнути з відповідача. Рішення про розподіл судових витрат Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір у розмірі 3 028 грн. Позов задоволений, а тому з відповідача слід стягнути компенсацію цих витрат. На підставі зазначеного і

Outcome: approved