Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Концерну «Міські теплові мережі» у цивільній справі за позовом [PERSON] до Концерну «Міські теплові мережі», [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що Хортицькой районний суд рішенням № ЄУН 337/1891/25 від 12.09.2025 визнав, що позивач не має боргу у сумі 29573,89 грн. перед Концерном МТМ, який у судовому порядку бажала зажадати громадянка [PERSON] юрисконсульт Концерну МТМ Запоріжжя за завданням [PERSON] генерального директора Концерну МТМ Запоріжжя у дохід Концерну МТМ. Прокоп`єва Т. О. звернулась до суду 10.04.2025 з позовною заявою, підписаною нею, від імені юридичної особи Концерну МТМ Запоріжжя і просила суд розглянути справу за спрощеною процедурою, без повідомлення сторін та ніяких дій по досудовому врегулюванню спору ні здійснювала. Спрощений розгляд справи виключає змагальність сторін, бо позивач підготовлене заздалегідь та використає юриста фахівця, позивач як відповідач не фахівець в області права обмежений процесуальними строками. Судове провадження за спрощеної процедурою було призначено Ухвалою суду ЄУН 337/1891/25 від 25.04.2025 суддя Сидорова М.В., в Ухвалі зазначалось «Позовна заява подана з додержанням вимог ст. 175, 177 ЦПК України ....» та я був викликане до суду 15.05.2025. а також судові засідання відбувалися 10.06.2025, 02.07.2025, 21.08.2025,09.09.2025,12.09.2025. Для захисту свого права, позивач звернувся за безплатною правовою допомогою у декілька юридичних агенцій, однак йому не надано було юридичну допомогу. Щоб захистити своєї право у суді, був змушений вивчати процесуальне право, судову практику по аналогічним справам, справи в державному реєстрі судових рішень. Посилаючись на ті обставини, що [PERSON] юрисконсульт умисно безпідставно, звернулась до суду з позовом до позивача, проявила неповагу до позивача, не з`ясувала в порядку досудового врегулювання спору важливі факти, та вважає, що мала умисел стягнути з позивача безпідставно кошти у значній для нього сумі, дохід за десять місяців. Безпідставне звернення до суду, це подання позову або скарги, які не ґрунтуються на доказах та не мають правових підстав. Це відрізняється від права на судовий захист, оскільки стосується зловживання процесуальними правами, коли особа навмисно використовує суд для невиправданих цілей. [PERSON] генеральний директор Концерну МТМ Запоріжжя, надав завдання та довіреність Тетяні Прокоп`євой, тобто поділяє відповідальність. Позивачу завдано моральну шкоду неправомірними діями відповідачів, [PERSON] , [PERSON] , було порушено нормальний спосіб життя, оскільки був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування. Позивач зазнав душевних стражданнях, як фізична особа у зв`язку з протиправною поведінкою до нього. Завдану моральну шкоду оцінює не менше як 105587,76 грн. Виходячи з того, що з нього безпідставно просили стягнути 35195,92 грн., це дохід позивача за 10 місяців, у трьократному розмірі це 105587,76 грн. Також посилаючись на ст. ст. 22,1166 ЦК України, зазначав, що для захисту права звертався до юристів та організацій що знаходяться у м. Запоріжжя, надавав письмові документи через канцелярію, та приїжджав до суду у судові засідання. Він мешкає у с. Лисогірка, Запорізького району, це 21 км. до міста, всього був змушений виїздити до міста 15 раз. Пробіг автомобіля склав 1125 км, Середні витрати палива А 95, 8 літрів на 100 км., ціна 55 грн., витратив 4950 грн. Та для відновлення свого порушеного права він працював, вивчав право, закони, рішення суду і писав заперечення, відзиви, клопотання набирав тексти. Це тяжка праця, та позивач вважає, що має право оплати цій вимушеної праці у сумі 50000,00 грн. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] з юридичної особи Концерн МТМ Запоріжжя у солідарному порядку на свою користь матеріальну шкоду в сумі 54950,00 грн. п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят гривень та моральну шкоду в сумі 105587,76 гривень, всього 160537,76 гривень. Ухвалою судді від 07.11.2025 року звільнено [PERSON] від сплати судового збору за подання позову, прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.Відкрито спрощене позовне провадження по справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору. 08.12.2025 року до суду надійшла заява від позивача про перехід до розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. 24.11.2025 року від Концерну`Міські теплові мережі» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, з огляду на таке. Позивач вважає, що подання представником Концерну «МТМ» Прокоп`євою Т.А. позовної заяви про стягнення заборгованості за комунальні послуги це був «умисел стягнути з нього безпідставно кошти». Таке твердження Позивача, є надуманим та безпідставним, оскільки: Позивач з 09.08.2022 року по 23.02.2021 року дійсно був зареєстрований за адресою [ADDRESS] ., та був споживачем житло-комунальної послуги, яку надає Концерн «МТМ». Пунктом 11 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово комунальні послуги» передбачено, що «індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавця комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором». Пунктом 24 Постанови КМУ від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» передбачено, що Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу . Споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, а також про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення змін до договору. Станом на 17.04.2025 року, на момент подання позовної заяви представником Концерну «МТМ» Прокоп`євою Т.А. до Хортицького суду м. Запоріжжя про стягнення заборгованості за теплову енергію зі споживачів Северіних за адресою [ADDRESS] , у Концерні «Міські теплові мережі» не було інформації про те, що змінилася кількість осіб, які постійно мешкають у зазначеному житлі. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2025 року по справі № 337/1891/25 підтверджується факт того, що відповідачі по зазначеній справі [PERSON] та [PERSON] , не повідомляли ніяким чином Концерн «МТМ», як постачальника комунальної послуги, про те, що змінилася кількість осіб, які постійно мешкають у зазначеному житлі. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя від 12.09.2025 року по справі № 337/1891/25 винесене законне та обґрунтоване рішення про стягнення заборгованості з власниці квартири [PERSON] . 10.11.2025 Запорізьким апеляційним судом залишено рішення без змін. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2025 року по справі № 337/1891/25 не було нанесено Позивачу будь-якої матеріальної шкоди. Таким чином, не з вини Концерну «Міські теплові мережі», або його генерального директора Астапенкова С.В., або його представника [PERSON] у Концерну «Міські теплові мережі» не було інформації про те, що Позивач змінив своє місце реєстрації. Це сталося саме з вини самого Позивача, або з вини власниці квартири за адресою [ADDRESS] [PERSON] . 3. У позовній заяві Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вини Відповідачів, щодо завдання матеріальної або моральної шкоди. Усі доводи позовної заяві будуються на припущеннях Позивача щодо умисних неправомірних дій Відповідачів. На підставі викладеного, просила відмовити в задоволенні позовних вимог Позивача в повному обсязі. 27.11.2025 року від генерального директора Концерну «МТМ» Астапенкова С.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що не з його вини як генерального директора, не з вини Концерну «МТМ» та [PERSON] не було інформації про те, що позивач змінив своє місце реєстрації, рішенням суду позивачу не завдано жодної матеріальної шкоди, а також не надано доказів щодо наявності його вини як генерального директора Концерну «МТМ» щодо завдання матеріальної та моральної шкоди позивачу. 08.12.2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач навів обґрунтування заперечень проти відзиву відповідача і просить позов задовольнити та подано клопотання про здійсненню розгляду справи з викликом сторін. Ухвалою суду від 22.12.2025 року здійснено перехід з розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Призначено судове засідання . 26.02.2026 від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволені позову з огляду на неналежний склад відповідачів у даній справі, вказавши, що вона діяла виключно в межах повноважень, передбачених довіреністю Концерну «МТМ» і позивачем не доведено завдання моральної та майнової шкоди. У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі і просить його задовольнити на підставах, які викладені у позовній заяві. Наполягає, що йому завдано матеріальної та моральної шкоди. Зазначив, що представник [PERSON] під час розгляду справи з самого отримання відзиву на позов була обізнана, що він є неналежним відповідачем, проте 6 судових засідань було проведено, а [PERSON] від позову до нього не відмовилася, а він вимушений був з`являтися у судові засідання та спростовувати позов до нього Концерну «МТМ». Також зазначив, що до Хортицького районного суду м.Запоріжжя з приводу витрат, пов`язаних із явкою до суду не звертався, а звернувся до суду із даним позовом про відшкодування збитків. Також позивач у судовому засіданні навів детальні пояснення в чому саме полягає завдана йому шкода і просить позов задовольнити. 27.03.2026 року позивач звернувся до суду із заявою про відмову від заявлених вимог до Концерну «Міські теплові мережі», про що подав також до суду письмову заяву. Зазначив, що не вважає юридичну особу належним відповідачем за його позовом, вказавши, що саме [PERSON] та [PERSON] завдали йому матеріальної та моральної шкоди, а тому він просить розглянути його позов лише до цих відповідачів. Після роз`яснення судом наслідків відмови від позову та роз`яснення позивачу його прав пов`язаних із прийняттям відмови від позову, позивач на відмові від позовних вимог до Концерну «Міські теплові мережі» категорично наполягає і просить суд прийняти відмову від вимог до цього відповідача і розглянути справу по суті вимог саме до [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від [PERSON] в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, в якому вона просить розглядати справу в її відсутність. Від представника позивача Концерну «Міські теплові мережі» до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою представника. З огляду на ті обставини, що жодних документів, які б підтверджували обставини наведені в клопотанні про відкладення судового засідання до матеріалів заяви представником Концерну «Міські теплові мережі» щодо поважності причин неявки в судове засідання представника надано не було, обставин щодо неможливості прибуття до суду іншого представника відповідача у клопотанні наведено не було, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив визнати причини неявки представника відповідача в судове засідання неповажними і визнав можливим проведення засідання 27.03.2026 року без участі представника Концерну «МТМ». Ухвалою суду від 27.03.2026 року прийнято відмову Северіна М.М. від позовних вимог до Концерну «Міські теплові мережі» у цивільній справі за позовом [PERSON] до Концерну «Міські теплові мережі», [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, Закрито провадження в частині позовних вимог [PERSON] до Концерну «Міські теплові мережі» у цивільній справі за позовом [PERSON] до Концерну «Міські теплові мережі», [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Розгляд справи в решті позовних вимог продовжено. 27.03.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та з урахуванням складності справи ухвалив відкласти ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення 31.03.2026 року о 15 годині 45хв.. Заслухавши пояснення , дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд встановив, що Концерн «Міські теплові мережі» (надалі- Концерн «МТМ») є юридичною особою. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Позивача. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. Розпорядженням Запорізького міського голови №318 /тр від 16.02.2023 року призначено [PERSON] на посаду генерального директора Концерну «Міські теплові мережі» Запорізької міської ради на умовах укладеного контракту на термін з 20.02.203 по 18.02.2025 року. Відповідно до посадової інструкції юристконсульта групи з позовної та виконавчої роботи юридичного управління Концерну «Міські теплові мережі», затвердженою Начальником юридичного управління Концерну «МТМ» Вікторією Білоус 02.11.2023 року, зокрема розділу 2 Юрисконсульт зобов`язаний серед іншого: виконувати накази, розпорядження, інструкції, протокольні ріше приписи, положення та інші розпорядчі документи підприємства; Складати відповідні позовні заяви та інші документи процесуальне характеру згідно з вимогами чинного процесуального законодавства, кодеіг інструкції та інших правових документів, необхідних для проведення дій стягнення дебіторської заборгованості споживачів теплової енергії; Перевіряти документи, надані працівниками СП підприємства, готувати позовні заяви з необхідним пакетом документів для звернення до суду; Подавати до суду, та у випадках, передбачених законодавс сторонам по справі, процесуальні заяви та клопотання у строки, передбачені законодавством. Не допускати пропуску строку подачі вказаних заяв клопотань. Представляти Інтереси підприємства по всім категоріям цивільних господарських, адміністративних справ по всім видам спорів, у тому числі у справах відповідачем, третьою стороною, кредитором чи заявником у яких є підприємство; Подавати апеляційні та касаційні скарги, що відповідають вимогам діючого процесуального законодавства в межах компетенції визначеної довіреністю. З вказаною посадовою інструкцією 06.11.2023 року ознайомлена [PERSON] 17.04.2025 року до Хортицького районного суду м.Запоріжжя через систему "Електронний суд" надійшов позов Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.09.2026 року у справі №337/1891/25 , 2/337/1336/25 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги позов Концерну «Міські теплові мережі» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2021 по 28.02.2025 у розмірі 29573 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят три) гривні 89 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.У задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовлено. З рішення суду встановлено, що в судовому засіданні Хортицького районного суду м.Запоріжжя 12.09.2025 року брав участь представник позивача Концерну «МТМ» Прокоп`єва Т.О. Постановою Запорізького апеляційного суду від 10.11.2025 року рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від12 вересня 2025 року залишено без змін. Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя набрало законної сили 10.11.2025 року. З наданих позивачем копій документів встановлено, що [PERSON] звертався 16.07.2025 року за консультацією до Медичного центру БО БФ «Самрітенз Перс Україна», а також оглядався лікарем 22.08.2025 року за скаргами на стан здоров`я, проведені обстеження та призначене лікування та консультації інших спеціалів. Відповідно до наказу №472 про припинення трудового договору (контракту звільнено 30.09.2025 року [PERSON] юрисконсульта (радник юридичний) з посади за власинм бажанням (ст.38 КЗпП України). Так, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що Концерн «МТМ» подавав до нього позов, у задоволенні якого судом було відмовлено. Позивач вважає, що оскільки у позові до нього судом було відмовлено, звернення до нього було безпідставним. Через це він зазнав витрат на оплату палива для поїздок у судові засідання та йому було завдана моральна шкода. Вимоги пред`явлені до представника Концерну «МТМ» Прокоп`євої Т.О, яка підписувала та подавала позов до Хортицького районного суду м.Запоріжжя, та генерального директора, який керує Концерном «МТМ» - Астапенковим С.В. Відповідачі проти позову заперечили, вказавши на відсутність складу цивільного правопорушення та неналежність відповідачів. Надаючи оцінку вказаним обставинам у співставленні із змістом заявлених позивачем вимог суд дійшов висновку про таке. Зокрема, статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками згідно із частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною першою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача встановлено, що [PERSON] фактично просить не відшкодувати збитки, передбачену вимогами статей 1166 ЦК України, а стягнути судові витрати, понесені ними у зв`язку з розглядом цивільної справи позову Концерну «МТМ» до нього у справі №337/1891/25, 2/337/1336/25 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та її вирішенням. Судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц). Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст.138ЦПК України,витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 4. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. 5. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. 6. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 8. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 9. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. 10. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат За своєю суттю судові витрати можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством, і лише в тому процесі, в якому розглядалась справа. Таким чином, судові витрати в цивільній справі, зокрема ті, що пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи, витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду, за відрив від звичайних занять є процесуальними витратами, які стягуються у порядку, визначеному ЦПК України. Отже, судові витрати не є тотожними заподіяній шкоді чи матеріальним збиткам та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому процесуальним законом порядку. Таким чином, питання про розподіл судових витрат, понесених під час розгляду цивільного позову Концерну «МТМ» у справі №337/1891/25, 2/337/1336/25 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги повинно вирішуватися у встановленому процесуальним законом порядку судом, який ухвалив рішення у цій справі. За приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми правадо спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд погодився із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що зазначені [PERSON] витрати сторін не є шкодою чи збитками у розумінні вимог статей 22, 1166, 11731175 ЦК України, не входять до складу ціни позову та не можуть стягуватися як матеріальні збитки чи шкода, оскільки є судовими витратами, що пов`язані з розглядом адміністративної справи в суді, і випливають із процесуальних, а не матеріально-правових відносин. ( Постанови Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі No 331/247/21 (провадження №615175св21) Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 та від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством. Таким чином, понесені позивачем витрати під час розгляду цивільної справи № №337/1891/25, не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України. Порядок розподілу та відшкодування процесуальних витрат, понесених під час розгляду цивільної справи, суд вирішує у встановленому процесуальним законом порядку за правилами цивільного судочинства за результатами розгляду відповідного позову. Правових підстав для ототожнення витрат пов`язаних із явкою до суду і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства немає, а тому вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. Більш того, позивачем суду не надано жодного доказу наведеним у позовній заяві обставинам щодо понесених витрат, розмір витрат є недоведеним, а в обґрунтування позову [PERSON] в якості доказів на підтвердження заявлених вимог щодо завдення збитків надано лише рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя у справі №337/1891/25, тоді як за правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тим більше, суд зазначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Відповідно до приписів ст.50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або)відповідачів (процесуальна співучасть) допускається,якщо: предметом спору єспільні правачи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачіввиникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки (ч. 2 ст. 50 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21).Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц). При цьому суд також враховує, що у вказаній справі, остаточно сформулювавши позовні вимоги [PERSON] наполягав на стягненні шкоди з [PERSON] та [PERSON] . Разом із тим, у відповідності до положень ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до статті 89 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України). Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. Згідно зі статтею 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі. Посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами. Представник Концерну «МТМ» та директор Концерну «МТМ» діяли під час розгляду цивільної справи №337/1891/25, 2/337/1336/25 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги не як приватні особи, а як представник та орган управління юридичної особи Концерну «Міські теплові мережі», на яку в силу ч.1 ст. 1172 ЦК України покладено обов`язок відшкодування шкоди, завданої його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, як на роботодавцеві відповідачів. Позивач наполягав у судовому засіданні, що шкоди йому завдано саме фізичними особами, а не їх роботодавцем, від вимог до Концерну «МТМ» категорично відмовився, а тому юрисконсульт та генеральний директор не може бути відповідачами у цій справі як фізичні особи, оскільки є посадовими особами юридичної особи, від імені якої вони діяла у відносинах з позивачем. Щодо вимоги про оплату вимушеної праці у розмірі 50 000,00 грн, яку [PERSON] обґрунтовує тим, що він самостійно вивчав право, готував відзиви та клопотання, що є тяжкою працею, то суд відхиляє ці доводи з огляду на таке. Відповідно до цивільного процесуального законодавства, сторона бере участь у справі особисто або через представника. Самостійна підготовка документів є реалізацією права на самозахист, тоді як чинне законодавство не передбачає можливості стягнення зі сторони, у позові до якої було судом відмовлено, вартості інтелектуальних зусиль або часу, витрачених іншою стороною на власну підготовку до справи. Компенсації підлягають лише витрати на професійну правничу допомогу (адвоката), підтверджені документально. Витрати часу на вивчення законів є особистим вибором сторони в межах захисту власних інтересів і не можуть бути кваліфіковані як шкода або вимушена праця, що підлягає оплаті за рахунок іншої сторони. З огляду на вказане, вимоги позивача про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в сумі 54950,00 грн є безпідставними, такими, що ґрунтуються на помилковому розумінні позивачем норм законодавства і задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди . Так порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 вказаної Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові (див. постанову Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №318/89/18 (провадження № 61-128св19)). Проаналізувавши сукупність встановлених у справі обставин та зміст позовних вимог суд дійшов висновку про відмову у задоволені вимог щодо відшкодування моральної шкоди виходячи з такого. Згідно зі ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в установленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Отже будь-яка особа, у тому числі і юридична особа в особі директора або представника юридичної особи має право передати спір на розгляд суду, якщо вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними. Сама по собі реалізація права на судовий захист не може розцінюватися як умисна протиправна поведінка. Навіть якщо у позові було відмовлено, це свідчить лише про те, що позивач не зміг довести свої вимоги, а не про те, що він вчинив правопорушення, подавши таку заяву. Для стягнення моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України необхідна наявність чотирьох елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Разом із тим, за обставин подання позову до позивача до Хортицького районного суду м.Запоріжжя, який розглянуто судом з ухваленням рішення про часткове задоволення вимог протиправна поведінка відсутня. Представник Концерну «МТМ`та генеральний директор діяли в межах своїх повноважень та чинного процесуального законодавства. Подання позову, участь у засіданнях, надання доказів це законні форми правової процедури. Суд зазначає, що кожна сторона в судовому процесі несе певні процесуальні ризики. Для позивача таким ризиком є відмова у задоволені позову та обов`язок відшкодувати судові витрати, але не обов`язок платити грошові кошти у вигляді моральної шкоди за сам факт ініціювання законної процедури. Щодо посилання позивача на зловживання правами шляхом подання позову та підтримання його в судовому засідання, то ці доводи ґрунтуються на помилковому розумінні законодавства. Так, законодавство передбачає відповідальність лише за зловживання правами (наприклад, подання завідомо безпідставного позову). Разом із тим, оскільки позов Концерну «МТМ» до [PERSON] був задоволений судом предмет спору взагалі існував. Те, що вимоги Концерну «МТМ» до [PERSON] не були задоволені було наслідком недоведеності належними та допустимим доказами обов`язку відповідача [PERSON] оплачувати надані Концерном «МТМ» послуги за вказаною у позовній заяві адресою у спірний період та правового статусу [PERSON] та [PERSON] у цих правовідносинах, але ці обставини не свідчить про свідому безпідставність чи умисел на заподіяння шкоди відповідачами, як про це зазначає позивач. Законодавство передбачає компенсацію за необґрунтовані дії сторони через інститут судових витрат. Якщо сторона вважає, що її права порушено самим процесом, вона може просити стягнення витрат на правничу адвоката, компенсацію за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять, втрату робочого часу або витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла (ст.ст. 138,139 ЦПК). Зазвичай будь-який судовий процес викликає у сторін певний дискомфорт, хвилювання та потребує витрат часу. Негативні емоції, пов`язані з участю у судовому розгляді, як то - нервування, стрес, є природним наслідком правового спору. Хвилювання через необхідність захищати свої права не є моральною шкодою у розумінні закону, якщо воно не спричинене грубим порушенням прав. Оскільки право на звернення до суду є конституційним правом кожного, то й емоційні переживання іншої сторони в межах такого процесу не є моральною шкодою, яку має відшкодовувати відповідач. Відмова у задоволенні позову до [PERSON] в іншому провадженні є наслідком судового розгляду спору про право, а не свідченням протиправності дій осіб, які ініціювали цей розгляд. Дії відповідачів полягали виключно у реалізації законних повноважень від імені юридичної особи та здійсненні конституційного права на доступ до правосуддя, і оскільки судовий розгляд є правомірною процедурою, він не може бути джерелом протиправного впливу на психологічний стан сторони. Тим більше, [PERSON] не надано медичних документів, які б підтверджували погіршення стану здоров`я, звернення до лікарів або встановлення діагнозів, що виникли саме внаслідок отримання позову та розгляду позову судом, а долучені [PERSON] до матеріалів справи відомості щодо звернення за медичними консультаціями не свідчать, що певні діагнози, які зазначені у вказаній документації виникли саме у зв`язку із розглядом справи в суді. Таким чином, оскільки право на звернення до суду є конституційним, а доказів зловживання цим правом, у тому числі і умисного переслідування позивача не надано, суд не вбачає підстав для визнання дій відповідачів протиправними. Відсутність протиправної поведінки виключає можливість стягнення моральної шкоди, а тому у задоволені позову суд відмовляє у повному обсязі. При цьому суд зазначає, що навіть якщо припустити наявність шкоди, відповідати мав би Концерн «Міські теплові мережі» як юридична особа, від імені якої подавався позов, а не представник та генеральний директор, які у цивільному процесі діяли не від власного імені, а виключно від імені Концерну, а працівник не несе особистої цивільної відповідальності перед третіми особами за дії, вчинені під час виконання трудових обов`язків. З огляду на викладене, оскільки дії Відповідачів вчинені в межах закону, від імені юридичної особи та в рамках реалізації конституційного права на судовий захист, склад цивільного правопорушення відсутній. Отже, вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є безпідставними не ґрунтуються на нормах матеріального права та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed