Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

05.03.2026 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 26 776,27 грн, а також судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 13.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №517409757 на суму 11 500,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора MNV6R89N, тобто кредитний договір укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, у кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Згідно умов кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі: 11500,00 грн 13.11.2021 на банківську карту №4790-72XX-XXXX-1589 відповідача, яку відповідач вказав у заявці при укладенні кредитного договору. 28.11.2018 між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до цього договору факторингу укладено додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги №175 від 05.05.2022, за яким від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги. 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01. ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги №10 від 31.07.2023 до договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги. 10.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу №10/07/25-Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників № б/н від 10.07.2025 за договором факторингу від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 26 776,27 грн. Факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені у реєстрі боржників № б/н від 10.07.2025 до позивача підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу. Укладання договорів факторингу між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до виникнення кредитних правовідносин з позичальниками не можуть ставити під сумнів відступлення прав вимоги за такими договорами факторингу новому кредитору, оскільки станом на момент укладення подібних кредитних договорів договори факторингу були чинними. При цьому, право вимоги за кредитним договором було відступлено первісним кредитором на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на користь ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», а в подальшому позивачу на підставі реєстрів прав вимоги, які оформлені належним чином та саме з дати підписання реєстрів прав вимоги, тобто вже після укладення кредитного договору. Умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть після дати підписання договорів факторингу. Такі умови договорів факторингу не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки. Крім того, додатковими угодами до договорів факторингу, строк дії договорів факторингу було продовжено, водночас умовами договору факторингу передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється саме в момент підписання відповідного реєстру права вимоги, а не з дати укладення договору факторингу. Витяги з реєстрів прав вимоги про передачу права вимоги є належними доказами щодо ланцюга відступлень права вимоги за кредитним договором до позивача. ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивач не здійснювали жодних нарахувань за кредитним договором. У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зі сторони відповідача не здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договорам. Позивач посилається на те, що загальна сума заборгованості відповідача на момент подання позовної заяви за кредитним договором, становить 26 776,27 грн, яка складається з наступного: 11499,80 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15 276,47 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідачки разом із судовими витратами, пов`язаними зі сплатою судового збору у розмірі 2 662,40 грн. та 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 10.03.2026 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу час 15 днів для скерування до суду відзиву на позовну заяву з моменту отримання ухвали суду. 13.03.2026 року від відповідача Вербило В.В. через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на позовну заяву. Відповідач зазначає, що не погоджується з позовними вимогами ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», оскільки позивачем не надано належних доказів існування зобов`язання: відсутній кредитний договір, підтвердження видачі позики та належний договір переуступки права вимоги. Крім того, строк позовної давності за спірними правовідносинами перевищує три роки. Також вимога про стягнення 7 000 грн витрат на правову допомогу є необґрунтованою, оскільки позивач не підтвердив фактичне понесення таких витрат, а їх розмір є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаної роботи. 16.03.2026 року від представника позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» адвоката Сахарової О.І. через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі. Позивач зазначає, що право вимоги за кредитним договором перейшло до нього на підставі укладених договорів факторингу та відповідних реєстрів боржників, які підтверджують передачу права вимоги до відповідача на суму заборгованості. Позивач стверджує, що кредитний договір був укладений в електронній формі, а відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що прирівнюється до письмової форми договору та підтверджує виникнення зобов`язань щодо повернення кредитних коштів. Також позивач зазначає, що строк позовної давності не пропущений, оскільки під час дії воєнного стану перебіг позовної давності продовжується на весь період його дії, тому звернення до суду є своєчасним. Крім того, позивач вказує, що витрати на правничу допомогу підтверджені договором та актом приймання-передачі виконаних робіт, що свідчить про фактичне надання адвокатських послуг та обґрунтованість заявленої суми витрат. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 776,27 грн, а також судові витрати, включаючи витрати на правничу допомогу. 16.03.2026 року від відповідача [PERSON] через підсистему «Електронний суд» надійшла «Заява про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження». Натомість зміст документу зводиться до висловлення незгоди відповідача з розглядом справи у спрощеному позовному провадженні та прохання здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. При цьому у поданій заяві не наведено належного обґрунтування необхідності розгляду справи за правилами загального позовного провадження, не зазначено обставин, які б свідчили про складність справи, необхідність дослідження значного обсягу доказів, виклику свідків чи проведення експертизи, що відповідно до вимог ЦПК України могло б бути підставою для зміни порядку розгляду справи. 17.03.2026 року від відповідача [PERSON] через підсистему «Електронний суд» надійшла «Заява про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження». Натомість, ця заява по суті є запереченням проти позовних вимог. [PERSON] посилається на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» не видавала йому позику, відсутній підпис електронний та письмовий кредитного договору, заперечував проти правомірності переходу права вимоги, розміру нарахованих відсотків і штрафних санкцій, а також дотримання строків позовної давності. З огляду на викладене, враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а встановлені процесуальні строки сплинули, суд вважає за можливе перейти до розгляду справи по суті на підставі наявних у справі матеріалів. Враховуючи, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо належного повідомлення відповідача, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи. Такий підхід відповідає принципу юридичної визначеності та положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку. Суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній письмових доказів та поданих сторонами процесуальних документів, без проведення судового засідання. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Суд, дослідивши матеріали справи, заперечення відповідача, додаткові пояснення позивача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Із заявки на отримання грошових коштів в кредит від 13.11.2021 вбачається, що [PERSON] звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявкою про отримання коштів у розмірі 11 500,00 грн.; строк кредитування 30 днів; дата укладення договору 13.11.2021; договір №517409757; номер картки 4790-72XX-XXXX-1589. З поміж іншого відповідач зазначає свої персональні дані, дані паспорту, електронну адресу, адресу проживання та реєстрації. 13.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №517409757 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, на суму 11 500,00 грн., який підписаний відповідачкою шляхом використання електронного підпису персональним одноразовим ідентифікатором MNV6R89N. Відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 2.4., 1.5., 1.6. та 1.7. договору вбачається, що за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 11500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Сума кредитного ліміту, вказана в п.1.1. договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 11500 грн. одразу після укладення договору. Загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту (Траншів) отриманих протягом всього строку дії договору. Кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період). Із паспорта споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору від 13 листопада 2021 року вбачається, що [PERSON] підписав та ознайомився з інформацією щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача у якому визначені умови кредитного договору, а саме: процентна ставка, процентів річних: Дисконтна процентна ставка: 3,65%-722,7%; Індивідуальна процентна ставка: 361,35% - 722,7%; Базова процентна ставка: 722,7%. Також роз`яснення того, що споживач має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування». Згідно правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, порядку укладання фінансовою компанією договорів у вигляді електронного документа, що підписується сторонами при наданні споживчих послуг, порядку дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», алгоритму дій та довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що заявка на кредит подана: 13.11.2021 о 14:10; договір відправлений позичальнику 13.11.2021 року; одноразовий ідентифікатор MNV6R89N відправлено позичальнику 13.11.2021 о 14:09; на зазначений номер телефону. Згідно з платіжним дорученням від 13.11.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ініціювало переказ коштів [PERSON] у розмірі 11500,00 грн. згідно з договором №517409757 від 13.11.2021 року для зарахування на картку 4790-72XX-XXXX-1589. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Посилання відповідача на відсутність кредитного договору спростовується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема електронним кредитним договором №517409757 від 13.11.2021, який укладений відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора, що прирівнюється до власноручного підпису. Копією Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 517409757 від 13.11.2021 року. Доводи відповідача щодо відсутності доказів отримання кредитних коштів також не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріали справи містять платіжне доручення про переказ грошових коштів у розмірі 11 500,00 грн. на банківську картку, реквізити якої були зазначені самим відповідачем при укладенні кредитного договору, що свідчить про належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань. 28.11.2018 між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до цього договору факторингу укладено додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги №175 від 05.05.2022, за яким від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги. 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01. ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги №10 від 31.07.2023 до договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги. 10.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу №10/07/25-Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників № б/н від 10.07.2025 за договором факторингу від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 26 776,27 грн. Факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені у реєстрі боржників № б/н від 10.07.2025 до позивача підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦІК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, позивача наділено правом грошової вимоги до відповідача. Твердження відповідача про відсутність правових підстав для переходу права вимоги є безпідставними, оскільки позивачем надано договори факторингу, реєстри прав вимоги та акти приймання-передачі, які підтверджують безперервність переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача у встановленому законом порядку. Посилання відповідача на пропуск строку позовної давності також є необґрунтованим, оскільки відповідно до чинного законодавства України перебіг позовної давності продовжується на строк дії воєнного стану, що свідчить про своєчасність звернення позивача до суду. З наданого розрахунку вбачається, що 13.11.2021 року первісним кредитором було надано відповідачу кредитні кошти у розмірі 11 500,00 грн., строком користування 30 днів. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором, а саме: - 12.12.2021 року відповідачем здійснено платіж у розмірі 3 188,00 грн; - 11.01.2022 року відповідачем здійснено платіж у розмірі 6 831,00 грн. Таким чином, загальна сума коштів, сплачених відповідачем на виконання зобов`язань за кредитним договором, становить 10 019,00 грн. Разом із тим, із наданого розрахунку вбачається, що нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося щоденно, починаючи з 13.11.2021 року, зокрема: - у період з 13.11.2021 року по 12.12.2021 року проценти нараховувалися у розмірі 113,85 грн за кожен день користування кредитом; - у подальшому, починаючи з 14.12.2021 року, розмір щоденних нарахувань збільшено до 227,70 грн, - з 12.01.2022 року щоденні нарахування становили 181,70 грн, - починаючи з 14.02.2022 року щоденні нарахування становили 342,69 грн, - з 11.04.2022 року нарахування становили 11,50 грн за день. Крім того, з розрахунку вбачається, що після здійснення відповідачем платежу 11.01.2022 року у розмірі 6 831,00 грн, за даними кредитора, залишок заборгованості становив 11 499,80 грн, що свідчить про зарахування більшої частини сплачених коштів на погашення процентів та інших нарахувань, а не основної суми кредиту. Суд також встановив, що загальна сума сплачених відповідачем коштів становить 10019,00 грн, що є меншою за суму отриманого кредиту 11 500,00 грн, у зв`язку з чим тіло кредиту повністю не погашено. Згідно ст.526 та ч.1 ст.530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відомості про добровільну сплату боргу новому кредитору відповідачем відсутні. Будь-яких спростувань доказів, що подані позивачем суду на обґрунтування викладених в позовній заяві обставин, відповідачем суду не надано. Згідно ч.1 ст.3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до п.6) ч.1 ст.3 ЦК України одним із основоположних принципів цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд визнає позовні вимоги частково обґрунтованими, оскільки з доказів наданих позивачем вбачається, що непогашене тіло кредиту становить у розмірі 1 481,00 грн (11 500,00 10 019,00 грн). Однак, щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 15 276,47 грн. слід зазначити наступне. Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц, від 04 червня 2013 року по справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідачки відсотки за договором в розмірі 15 276,47 грн., за договором від 13.11.2021 року однак, як вбачається із розрахунку заборгованості, такі нараховані за межами строку дії кредитного договору. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Саме на суд покладено обов`язок підчас ухваленні рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення,та якими доказами вони підтверджуються; чиє інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст.264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч.3 ст.263 ЦПК України). Отже, вказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача. Пунктом 1.7. договору передбачено, що кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 13.12.2021 року. Згідно п.1.8. договору сторони погодили, що встановлений в п.1.7. договору строк дисконтного періоду та відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично наразхованих процентів. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Суд, аналізуючи надані матеріали, доходить висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача тіла кредиту в сумі 1 481,00 грн, оскільки саме ця сума залишилася непогашеною станом на дату розгляду справи. Щодо відсотків за користування кредитом у розмірі 15 276,47 грн, суд зазначає, що нарахування процентів після закінчення строку кредитування (30 днів) та/або пред`явлення вимоги про повернення кредиту є необґрунтованим. Таким чином, суд вважає за необхідно провести розрахунок у відповідності до п.1.14.1 Договору. Відомі дані: Сума кредиту: 11?500 грн; Дисконтний період: 30 днів; Дисконтна ставка: 0,99% на день Розрахунок відсотків за Дисконтним періодом. Формула для нарахування відсотків за день: (11500 х 0,99% = 113,85 грн в день). За 30 днів (113,85 х 30) = 3415,50 грн. Отже, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 4896,50 грн. (1481+3415,50), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Що стосується витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, додаткову угоду, укладені з Адвокатським бюро «Соломко та партнери», Акт прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги) № 20/08/25-01 від 20.08.2025, які підтверджують понесення витрат на правничу допомогу на суму 7000 грн. Оскільки позов задоволено частково на 18,29%, витрати на правничу допомогу підлягають пропорційному стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1280,30 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із [PERSON] судових витрат в розмірі 486,95 грн. (18,29%), пов`язаних зі сплатою судового збору.

Outcome: partial