Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

В обґрунтуванні позову зазначено, що [PERSON] протягом тривалого часу з 18.06.1985 по 31.03.1985р.р., та з 01.11.1985 по 24.03.2014р.р. працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у Восьмому воєнізованому гірничорятувальному загоні (8ВГРЗ). За час роботи з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується актом № 1 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 20.01.2004р. Згідно довідки МСЕК від 21.04.2004р. позивачу первинно було встановлено втрату працездатності на рівні 15% через трудове каліцтво. Згідно довідки МСЕК від 05.12.2019р. серії 12 ААА № 077563 позивачу повторно безстроково встановлено втрату працездатності на рівні 15% через виробничу травму на підставі акту №1 від 20.01.2004р., інші 50% не є предметом позовних вимог. У зв`язку з вказаною травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманої травми, що супроводжується втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Ушкодження має негативний вплив не лише на працездатність позивача, а й загалом на можливість організовувати своє життя. Ця набута, внаслідок виробничої травми, вада нагадує про себе позивачу щохвилини та створює для нього постійний безперервний дискомфорт. Позивач вважає, що за таких обставин йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання роботодавцем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. На підставі викладеного, просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві суму грошових коштів у розмірі 245 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Представником позивача [PERSON] адвокатом Мотузом О.В. через підсистему «Електронний суд» подано заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Улан Н.В. в порядку ст. 178 ЦПК України поданий відзив на позовну заяву (а.с. 50-58). В обґрунтуванні поданих заперечень, зазначено, що позивачу первинно встановлена втрата працездатності висновком МСЕК 21.04.2004р., тобто право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення йому такої стійкої втрати працездатності з 21.04.2004р. Статтею 21 Закону № 1105-XIV (в редакції чинній на 23.09.1999) було визначено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку, зокрема: своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (пп. «е» п.1 ч.1). Відповідно до статті 28 Закону № 1105-XIV (в редакції чинній на 23.09.1999) за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до частини третьої статті 34 Закону № 1105-XIV (в редакції чинній на 23.09.1999) моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Тобто, законодавець чітко визначав, що моральна шкода відшкодовується Фондом за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Частинами першою та другою статті 4 Закону № 1105-XIV визначено, що уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України. Пункт 8 статті 30 Закону № 1105-XIV визначає що, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Також, вважають, що сума до стягнення моральної шкоди у розмірі 245 000 грн. є необґрунтованою. Позивач не навів обґрунтованих доводів чому він після спливу більше 20 років після встановлення факту втрати працездатності звернувся тільки у 2025 році до суду про стягнення вже з територіального органу Пенсійного фонду України моральної шкоди, не навів розрахунок даної суми та з чого вона складається.

Outcome: partial