Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. 06.02.2026 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла згадана позовна заява, в якій позивач просить визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] , право власності на частину: - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 112,5 кв.м., який складається з об`єктів нерухомості: житлового будинку (А1); прибудови (А2), веранди (а3); сараю гаража літньої кухні (Б1); погріба (В1), вбиральні (Г1), гаража (Д1), колодязя (№1); огорожі (№2); - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 112,5 кв.м., який складається з об`єктів нерухомості: житлового будинку (А1); прибудови (А2), веранди (а3); сараю гаража літньої кухні (Б1); погріба (В1), вбиральні (Г1), гаража (Д1), колодязя (№1); огорожі (№2); - земельної ділянки з кадастровим номером 7125710100:01:002:1212, площею 0,0800 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Аргументи учасників справи. Свій позов позивач мотивує тим, що 02.08.1997 позивачка та відповідач зареєстрували шлюб. Наразі шлюб не розірваний, але сторони перебувають у процесі розлучення. За час проживання у зареєстрованому шлюбі із відповідачем сторонами спільно було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 112,5 кв.м., який складається із об`єктів нерухомості: житлового будинку (А1); прибудови (А2); веранди (а3); сараю гаража- літньої кухні (Б1); погріба (В1); вбиральні (Г1); гаража (Д1); колодязя (№1); огорожі (№2), право власності на який було зареєстроване за [PERSON] на підставі витягу з реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ серії та номер: [NUMBER] . Водночас [PERSON] на підставі рішення Шполянської міської ради від 09.02.2021 №4-56.29/IX отримав у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 7125710100:01:002:1212, площею 0,0800 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка була отримана [PERSON] в особисту приватну власність в порядку її приватизації із земель комунальної власності. Житловий будинок, позивач оцінює у 300 000,00 (триста тисяч) гривень, а земельну ділянку у 30 000,00 (тридцять тисяч) гривень. В цей же час проведення досудового врегулювання спору у даній справі є неможливим, оскільки відповідач відмовляється від будь яких переговорів та не виявляє наміру обговорювати питання поділу житлового будинку, а також питання визнання за позивачем частки у праві власності на земельну ділянку, як єдиний об`єкт нерухомого майна разом із житловим будинком. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 12.02.2026 було відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, подала письмову заяву у якій просила про розгляд справи без участі позивача, крім цього просила про задоволення позовних вимог у повному обсязі, та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач до суду не з`явився, подав письмову заяву, у якій просив суд розглядати справу без його участі та вказав, що позов визнає повністю та не заперечує щодо його задоволення. Відповідно до ч.3 ст. 200 та ч.4 ст.206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе ухвалити рішення у цій справі за результатами підготовчого засідання. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотивувальна частина. Фактичні обставини, встановлені судом. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, встановив наступне. У суді встановлено, що [PERSON] і [PERSON] одружилися 02.08.1997, про що складено відповідний актовий запис №76, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 02.08.1997, яке видане відділом державної реєстрації актів громадянського стану Шполянської райдержадміністрації Черкаської області. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на « [PERSON] ». (а.с.10). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 462581435 від 02.02.2026 виданої виконавчим комітетом Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади, Черкаської області, [PERSON] є приватним власником у розмірі частки: 1, на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 112,5 кв.м. Опис об`єкта: житловий будинок «А1», прибудова «А2»; веранда «а3», сарай гараж літня кухня «Б1», погріб «В1», вбиральня «Г1»; гараж «Д1»; колодязь «№1», огорожа «№2». Адреса: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2499922171020. Дата державної реєстрації 04.11.2021. Державний реєстратор Білецька Вікторія Миколаївна, Виконавчий комітет Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області. Документи подані для державної реєстрації витяг з Реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ, серія та номер: ІУ 161211026373, видавник: ЄДЕССБ. [PERSON] є також приватним власником частка (1), земельної ділянки площею 0,08 га, кадастровий номер: 7125710100:01:002:1212, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2298133771257, дата, час державної реєстрації: 22.02.2021. Державний реєстратор: Іллюк Євгенія Володимирівна, виконавчий комітет Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області. Документи подані для державної реєстрації рішення, серія та номер: 4-56.29/IX, виданий 09.02.2021, видавник Шполянська міська рада об`єднаної територіальної громади. (а.с.11). Згідно копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, інвентарна справа № 1817, який виготовлено фізичною особою підприємцем [PERSON] , [INFO] , підтверджується наявність за адресою: [ADDRESS] житлового будинку з господарськими спорудами. Загальна площа будинку 112,5 кв.м. Житловий будинок позначений літерою А-1, прибудова позначена літерою А2; веранда позначена літерою (а3), сарай гараж- літня кухня позначена літерою (Б1), погріб позначений літерою (В1), вбиральня позначена літерою (Г1), гараж позначений літерою (Д1), Колодязь позначений №1, огорожа позначена №2. (а.с.12-17). Згідно копії рішення Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади від 09.02.2021 №4-56.29/IX «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність гр. [PERSON] » , передано гр. [PERSON] у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ділянку площею 0,0800 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер: 7125710100:01:002:1212). (а.с.18-19). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно із ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як регламентує ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно роз`яснень у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 незалежно від джерел походження, кошти, які перебувають на розрахункових рахунках кожного з подружжя, які були покладені під час шлюбу (та не були отримані в результаті укладення договору дарування, спадкування, як премія, нагорода, стягнена моральна шкода за рішенням суду, страхові суми та інші відповідно до ст. 57 СК України) підлягають поділу у рівних частках. Відповідно до ч. 1,2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором ( ст. 70 СК України). Частиною 2 статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1,2 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Згідно ст.381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Згідно ч.2 ст. 120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст. 51 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано. Відповідно до абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що позивач і відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 02.08.1997, актовий запис №76, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 02.08.1997 року (а.с.10). За [PERSON] , на праві власності зареєстровано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа будинку 112,5 кв.м. Складовими частинами об`єкта нерухомого майна є: житловий будинок «А1», прибудова «А2»; веранда «а3», сарай гараж літня кухня «Б1», погріб «В1», вбиральня «Г1»; гараж «Д1»; колодязь «№1», огорожа «№2». Документи подані для державної реєстрації витяг з Реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ, серія та номер : ІУ 161211026373, видавник: ЄДЕССБ. Реєстрація права власності була здійснена 04.11.2021, держаним реєстратором Білецькою Вікторією Миколаївною, Виконавчий комітет Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області. [PERSON] є також приватним власником частка (1), земельної ділянки площею 0,08 га, кадастровий номер : 7125710100:01:002:1212, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2298133771257, дата, час державної реєстрації: 22.02.2021. Державний реєстратор: Іллюк Євгенія Володимирівна, виконавчий комітет Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області. Документи подані для державної реєстрації рішення, серія та номер: 4-56.29/IX, виданий 09.02.2021, видавник Шполянська міська рада об`єднаної територіальної громади. (а.с.11). Отже, судом встановлено, що майно, яке є предметом спору було набуто зареєстровано за відповідачем на праві приватної власності у період перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі із[PERSON] . Згідно ч.5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 у справі № 359/441/20 виснував про те, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 522/3999/23 від 17.01.2024. Аналогічні висновки містяться у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду,від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.01.2020 року у справі № 910/10987/18, у постанові Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 539/5295/21. Державна реєстрація спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 199/8806/23 від 27.10.2025. Сутність презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, полягає в тому, що на певний об`єкт поширюється правовий режим спільного сумісного майна, що не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу. Проте за наявності спору така презумпція може бути спростована, тому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на заінтересовану особу, яка її оспорює. Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 18.03.2024 року у справі № 742/3129/21, подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі № 756/11904/19 від 29.05.2024. Матеріали справи не містять доказів про те, що житловий будинок, земельна ділянка були набуті у власність виключно за особисті кошти відповідача та є особистою приватною власністю. Суд також враховує факт визнання позову відповідачем, таке визнання позову не порушує права відповідача, а також прав інших осіб. Отже позовні вимоги потрібно задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, про що надав відповідну заяву, тому 50% судового збору сплаченого позивачем при подачі позову потрібно повернути йому з державного бюджету, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а іншу частину судових витрат зі сплати судового збору суд стягує із відповідача на користь позивача, відповідно до положень ч.1,2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved