Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» звернувся до суду з позовом [PERSON] ,в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 31.10.2019-010001078 від 31.10.2019у розмірі 14 240,00 грн, а також судовий збір у розмірі у розмірі 2 422,40 грн. У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між ТОВ «Споживчий Центр», та [PERSON] 31.10.2019 року укладено Кредитний договір № 31.10.2019-010001078, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 8 000,00 грн строком користування14 календарних днів з дати отримання, проценти 2 240,00грн. 29.02.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено Договір факторингу №290224-11. На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 31.10.2019-010001078 від 31.10.2019, боржником за яким є [PERSON] 05.03.2025 року позивачем на фінансовий номер телефону відповідача, а саме [NUMBER] , було направлено повідомлення про укладення договору факторингу №290224-11 від 29.02.2024 за яким відступлено право вимоги за кредитним договором № 31.10.2019-010001078 від 31.10.2019, та зазначено контактні дані нового кредитора ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР». Первісним кредитором виконано свої зобов`язання за договором в повному обсязі, в свою чергу позичальник свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 20.10.2025 утворилась заборгованість у розмірі 14 240,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 8 000,00 грн, заборгованість по відсоткам становить 2 240,00 грн, штраф становить 4 000,00 грн, чим порушуються права та інтереси Позивача. Ухвалою суду від 18.11.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено справу до розгляду. Позивач у судове засідання свого представника не направив, в позовній заяві просив розглянути справу за відсутності його представника. Відповідач у судові засідання, призначені на 16.12.2025, 30.01.2026 та 24.03.2026, не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу місця його проживання, зареєстрованого в установленому порядку. При цьому, поштові відправлення з судовими повістками на 16.12.2025 та 30.01.2026 повернулось на адресу суду з відміткою про невручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Враховуючи викладене, виклик відповідача в судові засідання також здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади. Відповідач причини неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подав, відзив на позов він нього на адресу суду не надходив. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. У відповідності з нормами ст.280 ЦПК України, справу розглянуто без участі відповідача при заочному розгляді справи. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом Позивачем на підтвердження укладення кредитного договору надано копію пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), згідно якої ТОВ «Споживчий Центр» пропонує укласти кредитний договір. Відповідно до долученої до позовної заяви заявки від імені [PERSON] вона є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 31.10.2019 року. Також у заявці зазначено, що відповідно до умов кредитного договору №31.10.2019-010001078 від 31.10.2019 позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту 8 000,00 грн, строк кредитування 14 календарних днів з дати отримання, тобто до 14.11.2019, проценти 2 240,00 грн, що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювання процентна ставка). Згідно долученої до позовної заяви копії підтвердження укладення кредитного договору №31.10.2019-010001078 від 31.10.2019, [PERSON] підтвердив укладення електронного кредитного договору з ТОВ «Споживчий центр». Вказані заявка про укладення кредитного договору (оферти) та підтвердження укладення кредитного договору підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 5S343. Також позивачем долучено до позову «картку субконто контрагенти, Договори за 31.10.2019-09.10.2025». 29.02.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» було укладено договір факторингу № 290224-11, згідно з яким ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» набуло за плату права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. До договору долучено Акт прийому-передачі переліку №1 від 29.02.2024 та перелік №1 реєстру боржників, згідно якого ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 31.10.2019 року. Згідно з довідкою ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» №32138/25-ДПЗ від 20.10.2025 про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №31.10.2019-010001078 від 31.10.2019, [PERSON] має заборгованість у розмірі 14 240,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 000,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 2 240,00 грн, прострочена заборгованість за штрафом в розмірі 4 000,00 грн. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження укладення договору ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» надало пропозицію для укладення Кредитного договору (оферти) від 31.10.2019; Заявку до кредитного договору від 31.10.2019 № №31.10.2019-010001078; Підтвердження укладення Кредитного договору від 31.10.2019 №31.10.2019-010001078, яке підписане електронним підписом одноразовим ідентифікатором 5S343; «Картку субконто контрагенти, Договори за 31.10.2019-09.10.2025». У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідно до п.п. 2.3. копії пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), згідно якої ТОВ «Споживчий Центр» пропонує укласти кредитний договір, надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Так, у вказаній справі, за змістом кредитного договору, кредит надається «безготівковим шляхом», тому позивач, як особа, яка вимагає повернення кредитних коштів, повинен був надати докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Натомість у кредитному договорі № №31.10.2019-010001078 від 31.10.2019 року відсутнє посилання на номер банківського рахунку або номер картки, на які мали б бути зараховані грошові кошти в якості кредиту. Крім того, суду не надано доказів на підтвердження перерахування/перекредитування коштів на картковий рахунок відповідача, отримання відповідачем кредитних коштів та розміру наданого кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу не є можливим. Позивачем не долучено ні квитанції про перерахування коштів на картку відповідача, ні доказів належності відповідачу певної картки, ні виписки про рух коштів по картці, тощо. Також позивач не використав своє процесуальне право про отримання вказаної інформації, що складає банківську таємницю, у порядку витребування доказів у справі. Таким чином, позивачем не доведено факту виконання первісним позикодавцем умов договору №31.10.2019-010001078 щодо видачі коштів, який би породжував обов`язок відповідача повернути надані кошти та виконати інші обов`язкові платежі згідно з умовами договору. Звертаючись до суду із позовом ТОВ «Новий Колектор» надало довідку «Картка субконто контрагенти, Договори за 31.10.2019-09.10.2025». Разом з тим, довідка «Картка субконто контрагенти, Договори за 31.10.2019-09.10.2025». не відповідає вимогам статей 78, 79 ЦПК України щодо допустимості та достовірності доказів, оскільки вказаний документ не містять інформації про автора, час і місце його виготовлення, печаток, штампів, тощо. Надана позивачем довідка не є первинним документом який підтверджує отримання кредиту, користування ним, на умовах визначених у підтвердженні про укладення Кредитного договору від 31.10.2019 №31.10.2019-010001078, а отже, не є належним доказом. Крім того, позивачем не надано розрахунку заборгованості відповідача перед первісним кредитором за вказаним договором. Довідка про розмір заборгованості, видана ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» №32138/25-ДПЗ від 20.10.2025 , є похідним документом, тому не підтверджує правильність нарахування сум заборгованостей первинним кредитором, оскільки згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Сама лише довідка ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» №32138/25-ДПЗ від 20.10.2025 про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №31.10.2019-010001078 від 31.10.2019, не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору № 24.05.2019-010000895 від 24.05.2019 року на умовах зазначених у позовній заяві. З урахуванням викладеного суд доходить переконання, що позивачем не доведено порушення його майнових прав відповідачем. За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а тому підстав для стягнення судового збору немає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed