Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

30.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі ТОВ «Бізнес позика») звернулися до суду з вказаною позовною заявою та просили ухвалити рішення суду, яким стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № 508976-КС-002 від 30.01.2025 у розмірі 31 130,00 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 662,40 грн. В обґрунтування позову зазначають, що 30.01.2025 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 508976-КС-002 у електронній формі, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 11 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, шляхом перерахування суми кредиту на банківський (картковий рахунок) позичальника. Позичальник зобов`язалася повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, передбачених договором. Згідно з розрахунком заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 508976-КС-002 від 30.01.2025 становить 31 130,00 грн, з яких 11 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 12 430,00 грн заборгованість за відсоткам, 5500,00 грн заборгованість за відсотками відповідно до ст. 625 ЦК України, 2200,00 грн заборгованість за комісією. Позивачем свої обов`язки за договором виконані у повному обсязі, проте відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом. З метою захисту своїх прав змушені звернутись до суду. Ухвалою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 06.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Також 06.02.2026 ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк». У судові засідання 24.02.2026, 24.03.2026 учасники справи не прибули. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (відповідач відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Представник позивача у заяві просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Оскільки відповідач не повідомила про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подала відзив на позов та представник позивача в заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд виснує наступне. 30.01.2025 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) № 508976-КС-002, за яким остання отримала від позивача грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 11 000,00 грн зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 1% у день, на строк 16 тижнів, тобто до 22.05.2025, визначено суму одноразової комісії у розмірі 2200,00 грн. Нарахування коштів здійснюється на електронний платіжний засіб клієнта № [NUMBER] (а. с. 19-28). Договір укладений шляхом направлення позивачем пропозиції (оферти) укласти договір, яка була схвалена відповідачем (акцепт). Текст договору про надання кредиту від 30.01.2025, паспорт споживчого кредиту, підписані відповідачем шляхом проставлення одноразового електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Також у анкеті клієнта [PERSON] повідомила свої особисті дані щодо місця проживання, РНОКПП, фінансовий номер позичальника [NUMBER] та номер банківської картки № [NUMBER] (а. с. 51). Відповідно до повідомлення ТОВ «ПрофітГід» в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-5 від 04.11.2020, укладеного з ТОВ «Бізнес позика», товариство здійснило переказ 11 000,00 грн 30.01.2025 на платіжну карту № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на виконання договору № 508976-КС-002 від 30.01.2025 (а. с. 52). Також від АТ КБ «Приват банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла інформація, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банком емітовано картку № [NUMBER] , а також долучено довідку про рух коштів за вказаним рахунку за період з 30.01.2025 до 22.05.2025 (а. с. 93-96). Згідно з розрахунком заборгованість за кредитним договором № 508976-КС-002 від 30.01.2025 станом на 06.01.2026 становить 31 130,00 грн, з яких 11 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 12 430,00 грн заборгованість за відсоткам, 5500,00 грн заборгованість за відсотками відповідно до ст. 625 ЦК України, 2200,00 грн заборгованість за комісією (а. с. 11-14). При вирішенні спору по суті суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень статей 1046-1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Також позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. При цьому відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позивач має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки (Постанова ВП ВС від 28.03.2018 № 444/9519/12, Постанова ВС від 01.09.2022 № 225/3427/15-ц). Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] склалися договірні правовідносини. Кредитний договір укладений у електронній формі відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», сторони обумовили істотні умови договору як то розмір споживчого кредиту, відсоткову ставку за користування кредитними коштами, розмір комісії, строк дії договору, тощо. Наявність фактичних кредитних відносин між сторонами підтверджується повідомленням ТОВ «ПрофітГід» про переказ 11 000,00 грн, а також інформацією АТ КБ «Приват банк» щодо карткового рахунку відповідача [PERSON] та випискою із вказаного рахунку на період дії договору кредиту. Також Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію (пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо) (п. 31.18. Постанови Верховного Суду від 13.07.2022 № 496/3134/19), тому вимоги про стягнення комісії у розмірі 3625,00 грн підлягають задоволенню. Оскільки сторони досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору Цивільного кодексу України та уклали цей договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. На підтвердження розміру заборгованості позивачем долучено розрахунок. Вказана інформація відповідачем у порядку, визначеному ЦПК України, не спростована. Однак у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України (штрафу) необхідно відмовити, оскільки відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак позивачем частково доведено порушення його майнових прав відповідачем. За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у повному обсязі. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial