Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 50807,59 грн., а також судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.07.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (надалі - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», первісний кредитор) та [PERSON] (надалі - відповідач) укладено Договір № 4846967 про надання коштів на умовах споживчого кредиту на суму 12000,00 грн. строком на 360 днів до 23.07.2025 року. Договір укладено в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредит у сумі 12000,00 грн. шляхом перерахування коштів на платіжну картку [NUMBER] . У період з 28.07.2024 по 31.07.2025 відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 27849,1 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,04 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 25149,06 грн. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 31.07.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 31/07/2025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до Відповідача. Всупереч умовам Договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», ані на рахунки первісного кредитора. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором №4846967 від 28.07.2024 року загальною сумою 50807,59 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 11999,96 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 35507,63 грн., штрафних санкцій 3300,00 грн. Ухвалою суду від 05 січня 2026 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої на час розгляду справи до суду не надходило. Відповідач в судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої на час розгляду справи до суду не надходило. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялася судом належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами із повідомленнями за останнім відомим зареєстрованим місцем її проживання, а також в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, відповідач була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки в судові засідання відповідач не повідомила, відзиву на позов не подала. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених вище обставин, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 28.07.2024 року між первісним кредитором ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] укладено Договір № 4846967 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За умови Договору: тип кредиту кредит, сума кредиту складає 12000,00 грн. (п. 1.2.), строк кредиту 360 днів: з 28.07.2024 року по 23.07.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів (п. 1.3), стандартна процентна ставка: 1,5% в день (п. 1.4.1.). Договір укладено в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) Первісного кредитора. Згода Відповідача з умовами Договору (акцепт оферти) була надана шляхом введення електронного підпису одноразовим ідентифікатором «44921», що відповідає алгоритму, викладеному в Правилах надання коштів у кредит. Первісний кредитор ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало свої зобов`язання, надавши відповідачу кредит у сумі 12000 грн. у безготівковій формі. Кошти були перераховані на платіжну картку відповідача № [NUMBER] через систему платіжного провайдера ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення», що підтверджується довідкою вих. № 71-0108 від 01.08.2025. Надання Відповідачем реквізитів картки вказує на узгодження способу перерахування коштів. Відповідач не виконала зобов`язання щодо повного повернення суми кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, загальна сума заборгованості становить 50807,59 грн., з яких: тіло кредиту 11999,96 грн., нараховані проценти первісним кредитором - 35507,63 грн., штрафні санкції 3300,00 грн. 31.07.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" (Фактор, Позивач) укладено Договір факторингу №31/07/2025, за яким право грошової вимоги до відповідача [PERSON] перейшло до позивача ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ". Таким чином, ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" набуло статусу належного кредитора у зобов`язанні відповідача. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договорами, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 514, 516 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, суд вважає, що надані позивачем докази, а саме договір про надання споживчого кредиту, договір факторингу, розрахунки заборгованості, є належними та допустимими, підтверджують факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем. Нарахування процентів, здійснене позивачем, є правомірним та відповідає умовам кредитного договору та нормам чинного законодавства. Крім цього, судом встановлено, що зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, доказів погашення заборгованості суду не надав. Отже, аналіз досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин в сукупності з наведеними вище вимогами закону дає підстави для обґрунтованого висновку, що оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором у встановлений ним строк не виконав, то з нього підлягає стягненню на користь позивача заборгованість, яка складається з тіла кредиту та відсотків, нарахованих виключно в межах строку кредитування, визначеного цими договорами. Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 47 507,59 грн., з яких: тіло кредиту 11 999,96 грн., нараховані проценти первісним кредитором 35 507,63 грн., що підтверджує розрахунок заборгованості за Договором № 4846967 від 28.07.2024 року станом на 31.07.2025 року. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за штрафними санкціями, суд зазначає наступне. Згідно до розрахунку заборгованості за Договором № 4846967 від 28.07.2024 року станом на 31.07.2025 року відповідач має загальну суму заборгованості 50807,59 грн., з яких: тіло кредиту 11999,96 грн., нараховані проценти первісним кредитором - 35507,63 грн., штрафні санкції 3300,00 грн. Як зазначено у п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався, зокрема Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 12.01.2026 року №14366 строк дії воєнного стану в Україні продовжено строком на 90 діб, тобто з 05 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року до 05 години 30 хвилин 4 травня 2026 року. Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки за встановлених обставин стягнення штрафних санкцій у розмірі 3300,00 грн. за Договором №4846967 про надання споживчого кредиту від 28.07.2024 року у період дії воєнного стану не відповідає вимогам Закону, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, №810/3806/18). Понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. є обґрунтованими, пропорційними до предмету спору, підтверджені належними та допустимими доказами, тому враховуючи обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, складність даної справи, зважаючи на принципи реальності та співмірності судових витрат, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судового збору, суд зазначає наступне. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» задоволено частково на 93,5% (47507,59:50807,59х100), то на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2264,94 грн. (2422,40грн.х93,5%). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial