Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

У квітні 2017 року до Одеського окружного адміністративного суду звернулась Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради (далі позивач) з позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, [PERSON] , Біляївської районної державної Адміністрації Одеської області, про скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29164409 від 08.04.2016, на підставі якого до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно державним реєстратором Біляївського міськрайонного управління юстиції внесено запис про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [PERSON] незаконно здійснено будівництво за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Крім того, рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21.02.2017 у справі №521/17381/16-ц зобов`язано [PERSON] за власний рахунок привести самовільно реконструйоване приміщенні за цією адресою у первинний стан шляхом демонтажу другого поверху, а тому реєстрація відповідачем права власності [PERSON] на вказане нерухоме майно є протиправною та підлягає скасуванню. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 відмовлено у задоволенні адміністративного позову. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2018 скасовано рішення суду першої інстанції та задоволено адміністративний позов. Скасовано рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 08.04.2016 №29164409, на підставі якого до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно державним реєстратором Біляївського міськрайонного управління юстиції внесено запис про право власності на нежитлове приміщення за [PERSON] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою Верховного Суду від 08.09.2020 року касаційні скарги Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області та [PERSON] задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2018 скасовано. Провадження в адміністративній справі №815/2493/17 за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача: Біляївська районна державна адміністрація Одеської області (Центр надання адміністративних послуг при Біляївській районній державній адміністрації Одеської області), [PERSON] , про скасування рішення - закрито. Ухвалою Верховного Суду від 08.10.2020 року заяву Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про направлення справи № 815/2493/17 за встановленою юрисдикцією задоволено. Справу № 815/2493/17 за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача: Біляївська районна державна адміністрація Одеської області (Центр надання адміністративних послуг при Біляївській районній державній адміністрації Одеської області), [PERSON] , про скасування рішення передано до Малиновського районного суду міста Одеси. Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 04.11.2020 року та передано судді 05.11.2020 року. Ухвалою Верховного Суду від 03.11.2020 року витребувано з Малиновського районного суду міста Одеси справу № 815/2493/17. Ухвалою Верховного Суду від 11.01.2021 року задоволено заяву [PERSON] про виправлення описки, виправлено описку, допущену в Постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 815/2493/17. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 18.01.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 06.05.2021 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання. Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним: відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] , який є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, зареєстровано на праві приватної власності нежитлове приміщення загальною площею 483, 3 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що підставами виникнення права власності та внесення запису про державну реєстрацію права власності № 14091220 від 04.04.2016 року на вказане нерухоме майно за [PERSON] є висновок щодо технічної можливості об`єднання об`єкта нерухомого майна б/н від 04.04.2016 року, належного [PERSON] , виданий ТОВ «БТІ Одеса» та технічний паспорт б/н від 04.04.2016 року, виданий ТОВ «БТІ Одеса». Позивач зазначає, що вказані документи не можуть слугувати законною підставою набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, а є лише технічною документацією на будівлю. Вважає, що державний реєстратор всупереч п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», здійснив реєстрацію об`єкта нерухомості на підставі документів, що не дають змоги встановити набуття права власності на нерухоме майно. Зазначає, що відомості, зазначені в Інформаційної довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 67054343 від 31.08.2016 року не відповідають дійсності та є недостовірними. В обґрунтування позову вказує, що згідно вказаної інформаційної довідці при попередній реєстрації права власності на будівлю за адресою: [ADDRESS] від 21.11.2008 року, площа даної будівлі складала 156, 8 кв.м. Водночас вказує, що декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції вищевказаної будівлі зареєстровано департаментом ДАБІ в Одеській області 16.09.2016 року за № ОД082162601416, тобто після здійснення державної реєстрації об`єкта нерухомого майна, а будь-які дозвільні документи на проведення реконструкції даної будівлі із збільшенням геометричних розмірів в період з 21.11.2008 р. по 04.04.2016 року не оформлялось. Позивач посилається на те, що наказом Управління № 01-13/41 ДАБК «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт від 16.09.2016 року за № ОД082162601416 скасовано реєстрацію даної декларації з реконструкції нежитлових приміщень під адміністративно-офісну будівлю без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: [ADDRESS] та рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.02.2017 року по справі № 521/17381/16-ц зобов`язано [PERSON] за свій рахунок привести самочинно реконструйоване приміщення з добудовою другого поверху за адресою: [ADDRESS] до попереднього стану. Вважає, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 22, п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127, відповідач - державний реєстратор при внесенні запису про державну реєстрацію права власності проігнорував наявність суперечностей між наявними та вже зареєстрованими речовими правами, а також не пересвідчився стосовно відомостей з Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Представник [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, надав письмові пояснення з запереченнями проти задоволення позову. Вказує, що право власності на спірний об`єкт нерухомості зареєстровано не за ним, а за іншою особою, [PERSON] , на підставі договору дарування від 31.01.2018 року. В подальшому новий власник здійснив реконструкцію спірного об`єкту нерухомості на підставі Декларації про початок виконання будівельних робіт від 16.09.2016 року за № ОД082162601416 та 20.11.2020 року, що первісно видана [PERSON] , та ввів реконструйований об`єкт в експлуатацію, Зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, яке є не актуальним, а позивач не зазначив в позові, яким чином скасуванням цього рішення про державну реєстрацію права власності за колишнім власником в цьому випадку будуть поновлені порушені права та інтереси позивача. Зазначає, що позивач посилається в позові на наказ Управління № 01-13/41 ДАБК «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт від 16.09.2016 року за № ОД082162601416», між тим вказаний наказ ДАБК Одеської міської ради, яким скасована декларація про початок виконання будівельних робіт по реконструкції спірного об`єкту нерухомості, виданий [PERSON] , скасований постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20.09.2017 року у справі № 522/5048/17, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2018 року у вказаній справі. Вказує, що позивач, не будучи власником спірного об`єкту нерухомості не зазначив, які його права на час розгляду справи порушені спірним рішенням державного реєстратора. Вказує, що за наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно пізніших записів про реєстрацію право власності стосовно іншої особи, до якої вимоги не заявляються позивачем, не захистить та не відновить своє порушене право або інтерес у разі задоволення позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Біляївська районна державної адміністрація Одеської міської ради, не скористався своїм правом на подання письмових пояснень. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року у даній справі, закрито підготовче провадження та призначено справу № 815/2493/17 до судового розгляду по суті. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.07.2022 р., задоволено клопотання третьої особи, [PERSON] про заміну відповідача правонаступником, постановлено: залучити до участі у справі № 815/2493/17 правонаступника відповідача Головного територіального управління юстиції в Одеській області (Код ЄДРПОУ 34929741, адреса місця знаходження: Україна, 65028, місто Одеса, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 34) - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Код ЄДРПОУ 43315529, адреса місця знаходження: Україна, 54000, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця 8 Березня, будинок 107, телефон: (0512) 47-41-28, info@mk.minjust.gov.ua). Відповідач, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (правонаступник Головного територіального управління юстиції в Одеській області), надав до суду письмові пояснення, в яких просить, зокрема, відмовити в задоволенні позову Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Відповідач вказує, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Зазначає, що системне тлумачення статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина друга цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Отже гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Зазначає, що з позову залишається незрозумілим, як Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) порушило права позивача. Наголошує, що обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права, а Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не має повноважень щодо виконання рішення суду про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. При цьому, з посиланням, зокрема, на ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 37 Закону України № 1952-IV, п. 3 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 року № 759/19497, вказує, що до повноважень Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не належить скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За таких обставин вважає, що Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не є належним відповідачем у даній справі. З урахуванням доводів пояснень, просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси у даній справі від 16.05.2024 року здійснена заміна третьої особи, Біляївської районної адміністрації Одеської області, правонаступником, вирішено залучити до участі у справі за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Біляївська районна державна адміністрація Одеської області, [PERSON] , про скасування рішення про державну реєстрацію, Одеську районну державну адміністрацію Одеської області (код ЄДРПОУ 44010662, м. Одеса, проспект Шевченка, 4) в якості правонаступника третьої особи Біляївської районної державної адміністрації Одеської області. Згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів від 26.02.2025 року № 4273-ІХ назву Малиновського районного суду міста Одеси змінено на Хаджибейський районний суд міста Одеси. Згідно Положення про районні адміністрації Одеської міської ради затвердженого рішенням Одеської міської ради від 02.07.2025 № 3148-VIII (в новій редакції) назву Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради змінено на Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради . Представники позивача, Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради; третьої особи, Одеської державної адміністрації Одеської області, в судове засідання не з`явились, про дату розгляду справи буди повідомлені належним чином. Представник відповідача, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ГоловкоТ.А. у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі за підставами, вказаними в письмових поясненнях. Вказує, що Південне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є правонаступником Головного територіального управління юстиції в Одеській області, але не є належним відповідачем у справі у спірних правовідносинах. Представник третьої особи, [PERSON] , адвокат Дразніна М. Є. підтримала раніш надані письмові пояснення, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також вказувала, оскільки даний спір є цивільно-правовим про право власності з урахуванням висновків постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року у даній справі, належними відповідачами мають бути власники спірного об`єкту нерухомості, а не суб`єкт, що здійснив державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального Кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільного права є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини першої статті 16 Цивільного кодексу України. Частиною першої статті 19 Цивільного процесуального Кодексу України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Як вказує Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 08 вересня 2020 року у даній справі, викладене свідчить про те, що спір який розглядається не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. За змістом позовної заяви визнання протиправним і скасування рішення щодо державної реєстрації права на об`єкт нерухомості спричинило необхідність захисту права територіальної громади, яку представляє позивач, від порушення таких прав третіми особами, за якими зареєстровано право власності на такий об`єкт. Виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю набуття третьою особою права власності на об`єкт нерухомого майна, що стало підставою для оскарження реєстрації права власності на це майно. Предметом спору у цій справі є законність набуття особою права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий характер спірних правовідносин. Отже позовні вимоги у цій справі є похідними при вирішенні спору щодо правомірності набуття особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень. Судом встановлено, що 04.04.2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області, Маренич Г.Г., внесений запис за № 14091220 про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення загальною площею 483, 3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 89789251101) за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29164409 від 08.04.2016 р. державного реєстратора Іскрова О.В. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Підстава виникнення права власності: висновок щодо технічної можливості об`єднання об`єкту нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 04.04.2016 р., видавник: ТОВ «БТІ Одеса»; технічний паспорт, серія та номер, б/н, виданий 04.04.2016 р., видавник ТОВ «БТІ Одеса». Судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 266865973 від 21.07.2021 року, отриманої за параметрами пошуку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна № 89789251101, 11.11.2020 року право власності на цей об`єкт нерухомості загальною площею 483, 3 кв.м за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Як підстава реєстрації права власності на нерухоме майно адміністративно - офісної будівлі загальної площі 483, 3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] в відомостях з Інформаційній довідки зазначені: Договір дарування, серія та номер: 52, виданий 31.01.2018, видавник приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Нікітюк Оксана Михайлівна; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД101201110972, видавник: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, документ отримано з ЄРД. Отже, на час звернення позивача до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом та розгляду даної справи, власником спірного об`єкту нерухомості був не [PERSON] , право власності якого на спірний об`єкт нерухомості фактично оскаржується позивачем, а інша особа [PERSON] , про що позивачу відомо з огляду на те, що такі відомості вбачаються також з тексту постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року у даній справі, якою рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2018 року скасовані; провадження у справі № 815/2493/17 закрито. Провадження у справі Верховним судом закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, в зв`язку з тим, що дану справу за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Так з матеріалів справи вбачається, що 31.01.2018 року [PERSON] подарував вказане нежитлове приміщення [PERSON] . Матеріалами справи, зокрема, відомостями з Реєстру будівельної діяльності про Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ОД101201110971; копією Декларації про початок виконання будівельних робіт від 16.09.2016 року за № ОД082162601416; Інформаційною довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 266865973 від 21.07.2021 року підтверджується, що спірний об`єкт нерухомості був введений в експлуатацію його новим власником після завершення будівельних робіт по реконструкції, яка здійснювалась на підставі Декларації про початок виконання будівельних робіт від 16.09.2016 року за № ОД082162601416, що первісно видана [PERSON] та 11.11.2020 р. здійснена державна реєстрація право власності за [PERSON] на реконструйований об`єкт нерухомості, а саме: адміністративно - офісну будівлю загальної площі 483, 3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Матеріалами справи спростовуються доводи позивача, що наказом Управління № 01-13/41 ДАБК «Про скасування реєстрації про початок виконання будівельних робіт від 16.09.2016 року за № ОД082162601416» скасовано реєстрацію даної декларації з реконструкції нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] . Так, судом встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року у справі № 522/5048/17 задоволений позов [PERSON] до управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі - управління ДАБК) про скасування наказу №01-13/41-ДАБК від 04.11.2016 року «Про скасування реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт №ОД082162601416 від 16.09.2016 року» та скасований відповідний наказ ДАБК. Вказана постанова суду залишена без змін Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2018 року у такий справі. Отже в теперішній час нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] не належить [PERSON] , рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності за яким на спірний об`єкт нежитлової нерухомості просить скасувати позивач. Між тим, позивачем не надано доказів, що позивач в межах цієї справи, або в інших судових справах заперечує право власності теперішнього власника спірного об`єкта нерухомості. За змістом частини першої статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає, зокрема, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради. За змістом пункту 1.1 Положення про Хаджибейську районну адміністрацію Одеської міської ради (нова редакція Положення про районні адміністрації Одеської міської ради затверджено рішенням Одеської міської ради від 02.07.2025 № 3148-VIII), Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Хаджибейського району міста Одеси згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування». Відповідно до пункту 2.8 Положення у галузі будівництва райадміністрація має повноваження здійснювати заходи щодо виявлення на території району фактів свавільного будівництва або реконструкції та вирішує питання щодо знесення самочинно побудованих об`єктів або приведення самочинно реконструйованих об`єктів у первинний стан. Відповідно до п./п «а» п 2.14 Положення у галузі забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян має власні повноваження: здійснює судовий захист прав та інтересів райадміністрації в порядку самопредставництва; подає позови до суду з питань повноважень Райадміністрації, визначених рішеннями Одеської міської ради, Виконкому та розпорядженнями міського голови. Такі ж повноваження були передбачені на момент звернення до суду п.п. 1.1., 3.2.7. Положення про Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради відповідно до додатку № 30 до рішення Одеської міської ради від 28.02.2011 № 384-VI. Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Позивач не обґрунтував, яким чином на час звернення до суду з позовом у даній справі та розгляду справи рішення державного реєстратора від 04.04.2016 року про реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нежитлової нерухомості загальної площі 483, 3 кв.м обмежує права та законні інтереси або іншим чином порушує інтереси територіальної громади, приймаючи до уваги, що цей об`єкт нерухомості загальною площею 483, 3 кв.м введений в експлуатацію відповідно до законодавства після його реконструкції в листопаді 2020 р., а право власності на нього зареєстроване за іншою особою. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» № 1952 викладено у новій редакції. Так, відповідно до абзаців 1-3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020 на час звернення позивача до Малиновського районного суду м. Одеси) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону (абзац другий ч. 3 ст. 26 Закону України № 1952-IV). Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) адресовані насамперед суду, який, задовольняючи позов, зокрема, про скасування рішення державного реєстратора, має чітко визначитися з тим, кому саме і яке речове право внаслідок задоволення такого позову належить (п. 125 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20). Положення Закону № 1952-IV регламентують процедуру внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор повинен керуватися положеннями Закону № 1952-IV, чинними на момент вчинення ним дій на підставі такого судового рішення. Станом на час розгляду даної справи. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству» від 12.05.2022 р. (набрав чинності 26.07.2022 р.) абзац другий- третій частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» № 1952 викладено у новій редакції. Чинна нині редакція абзацу другого частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV встановлює, що у разі якщо в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. Чинне нині положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. Таким чином, порядок дій державного реєстратора у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення врегульований чинними нині абзацами другим і третім частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV. При цьому, в силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV, відомості про право власності відповідача з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення. Законодавство визначає певний перелік можливих способів захисту порушеного права, у тому числі у спосіб, визначений договором (стаття 16 Цивільного кодексу). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування. З урахуванням того, що в подальшому після спірного рішення державного реєстратора, на підставі якого 04.04.2016 р. здійснена державна реєстрація права власності [PERSON] на об`єкт нерухомості, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносились записи про державну реєстрацію права власності на цей же об`єкт за іншою особою, в тому числі, внесений актуальний запис про рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухомість від 11.11.2020 р. на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД101201110972, тобто після завершення реконструкції цього об`єкту та прийняття його в експлуатацію відповідно до законодавства України, обраний позивачем спосіб захисту прав не є ефективним. Також суд враховує, що задоволення такого позову може привести до порушення прав іншої особи нового власника об`єкту нерухомості, позовні вимоги до якого позивачем не заявлялись. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)). Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. У постанові Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 зроблено висновок, що «[…] позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 січня 2021 року в справі № 753/905/18 (провадження № 61-12528св19), від 10 березня 2021 року у справі № 127/2209/18 (провадження № 61-17711св20, ЄДРСРУ № 95574628), від 17 березня 2021 року у справі № 201/8844/18 (провадження № 61-13663св20, ЄДРСРУ № 95654049). Як зауважив Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в пунктах 38-39 постанови від 08 вересня 2020 року у даній справі: «Спір, що розглядається не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки реєстратор, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації інших прав на нерухоме майно ( [PERSON] , а в подальшому [PERSON] ). Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як відповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його приватноправового характеру». Отже, позивачем фактично оскаржується право власності на спірний об`єкт нежитлової нерухомості, що належав спочатку [PERSON] , але в теперішній час належить іншій фізичної особі - [PERSON] . Однак, позивач не зазначив цих осіб в якості відповідачів/співвідповідачів у даній справі. Між тим вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності до державного реєстратора є похідними від спору у даній справі про правомірність набуття права власності на об`єкт нерухомості, про що зауважено в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року у даній справі. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Позивач у цій справі, будучи обізнаним про власників спірного об`єкту нерухомості, клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем/відповідачами, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв, а 16 листопада 2021 року звернувся до суду з клопотанням про закінчення підготовчого засідання та перехід до розгляду справи по суті, яке просив розглянути у його відсутність. В подальшому участі в судових засідання позивач не брав, незважаючи на належне сповіщення про дату, час та місце розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Аналогічна позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункт 75)).

Outcome: dismissed