Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

У жовтні 2025 року Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області (далі позивач, Кременчуцька міська рада) звернулася з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 71597,89 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період із 01 лютого 2023 року по 30 червня 2025 року відповідач користувався земельною ділянкою площею 4136 кв. м для закінчення будівництва багатоповерхового житлового будинку з вбудованими адміністративно-торговими приміщеннями в буд. [ADDRESS] , проте плату за користування такою ділянкою у встановленому порядку не вносив, чим завдав позивачу збитків на суму 71597,89 грн. Ухвалою від 03 листопада 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження. 18 листопада 2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що є директором та засновником МКП «Граніт» та 15 червня 2016 року набув у власність об`єкт незавершеного будівництва. 11 травня 2017 року Кременчуцькою міською радою прийнято рішення про поновлення договору оренди, шляхом укладення договору оренди землі з 24 липня 2011 року строком на три роки з дати державної реєстрації права оренди земельної ділянки, укладеного між Кременчуцькою міською радою та МКП «Граніт» для закінчення будівництва багатоповерхового житлового будинку [ADDRESS] з вбудованим адміністративно-торговим приміщенням на Кварталі 278. На виконання вказаного рішення між Кременчуцькою міською радою та МКП «Граніт» 26 травня 2017 року укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки. Отже, позивачем поновлено договір оренди землі з МКП «Граніт» вже після отримання ним у власність об`єкта незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер: 5310436100:04:003:0273. Враховуючи відсутність заперечень позивача у поновленні договору та те, що МКП «Граніт» продовжує користуватися земельною ділянкою, відповідач виходить із того, що орендодавець надав мовчазну згоду на поновлення договору оренди на той самий строк. Укладення ж договору оренди між ним та позивачем порушило б права третьої особи МКП «Граніт», яке належним чином дотрималося встановленої чинним законодавством процедури поновлення договору оренди землі. Позивач не звертався до нього із пропозицією укладення договору оренди землі та не повідомляв про необхідність сплати орендної плати чи про її розмір. Вважає, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки є інша особа, а саме орендар цієї земельної ділянки МКП «Граніт», яка повинна за неї сплачувати орендну плату. 26 листопада 2025 року позивач надіслав відповідь на відзив, в якому зазначив, що договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5310436100:04:003:0273 на [ADDRESS] , укладений між Кременчуцькою міською радою та МКП «Граніт», діяв у період із 01 червня 2017 року до 01 червня 2020 року. У подальшому автоматичної пролонгації договору не здійснювалось. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на земельній ділянці з кадастровим номером 5310436100:04:003:0273 розташоване незавершене будівництво багатоповерховий житловий будинок, який належить на праві власності [PERSON] . Так, у період із 01 лютого 2023 року по 30 червня 2025 року відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась під об`єкт нерухомого майна, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою доходу від орендної плати за землю в сумі 71597,89 грн, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем згідно з вимогами статей 125 та 126 Земельного кодексу України документів на земельну ділянку. Відповідач є власником нерухомого майна, розміщеного на відповідній земельній ділянці з 22 червня 2016 року. При цьому не має доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою, зокрема, укладення відповідного договору оренди з Кременчуцькою міською радою та державної реєстрації такого права. Отже, відповідач користується цією земельною ділянкою без належної правової підстави. Сторони надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У статті 80 Земельного кодексу України визначено, зокрема, що суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю (частина перша статті 83 Земельного кодексу України). Суд встановив, що за інформацією з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка з кадастровим номером 5310436100:04:003:0273 є комунальною власністю. Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно нежитлове приміщення незавершене будівництво, а саме багатоповерховий житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці (кадастровий номер 5310436100:04:003:0273) за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Отже, відповідач є власником зазначеного нерухомого майна, однак відомості щодо правових підстав користування земельною ділянкою площею 2852 кв. м з кадастровим номером 5310436100:04:003:0273, на якій знаходиться цей об`єкт, відсутні. Статтею 377 ЦК України, зокрема, передбачено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. За правилами частини першої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Згідно з пунктом «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Відповідно до статті 40 цього Кодексу громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. За правилами статті 5 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Орендарями земельних ділянок можуть бути , зокрема, громадяни і юридичні особи, іноземці та особи без громадянства, міжнародні об`єднання та організації, а також іноземні держави. Статтями 122, 123, 124 Земельного кодексу України, зокрема, передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. У частині другій статті 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів. Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (стаття 17 Закону України «Про оренду землі»). З аналізу вказаних норм вбачається, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є автоматичною підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року № 629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року № 922/3412/17). Відповідач не надав належних доказів оформлення права користування спірної земельної ділянки, зокрема, укладення відповідного договору оренди з позивачем та державної реєстрації права оренди відповідача за спірний період. [PERSON] , як власник незавершеного будівництва об`єкта нерухомого майна, користувався земельною ділянкою за відсутності оформленого відповідно до вимог чинного законодавства права користування цією земельною ділянкою. Ураховуючи наведене, у порушення наведених вище норм, відповідач користувався земельною ділянкою площею 4136 кв. м. з кадастровим номером 5310436100:04:003:0273 без належного оформлення ним, як власником нерухомого майна, права користування земельною ділянкою. Отже, предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені, без належних на те правових підстав. За правилами статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно з частиною другою статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з частиною першою статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. Ураховуючи, що відповідач без достатньої правової підстави за рахунок позивача, який є власником земельної ділянки, зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, у вигляді орендної плати, він зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1378-IV «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, у абзаці 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України, зокрема, зазначено, що для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина друга статті 20 Закону України «Про оцінку земель»). Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності. Відповідно до Розрахунків орендної плати за землю за 2023 рік, 2024 рік та 2025 рік у відповідача виникла заборгованості за користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за період із 01 лютого 2023 року по 30 червня у розмірі 71597,89 грн. Під час здійснення розрахунку безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати позивач застосував ставку орендної плати у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі, що є мінімальною ставкою за вимогами податкового законодавства. Відповідно до Витягу № НВ-5301099652025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером 5310436100:04:003:0273 становить 1836301,28 грн. Заборгованість розрахована за наступною грошовою формулою: нормативна грошова оцінка земельної ділянки 1836301,28 грн х 3 % (річна ставка орендної плати) х 0,6 (понижуючий коефіцієнт) = сума річного розміру орендної плати за кожний рік. Ця сума помножується на кількість днів безоплатного користування земельною ділянкою та розділяється на загальну кількість днів у році; отже, сума безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати становить 71597,89 грн. Суд погоджується з правильністю здійсненого позивачем розрахунку заборгованості. Вказаний розрахунок відповідач не спростував, іншого розрахунку суду також не надав. Доводи відповідача по те, що МКП «Граніт» є орендарем спірної земельної ділянки та саме воно має сплачувати оренду плату, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що у вказаний період були наявні догори оренди землі між Кременчуцькою міською радою та МКП «Граніт». Також, не заслуговують на увагу доводи [PERSON] , що на виконання умов договору оренди 19 січня 2024 року сплачено орендну плату у сумі 18000,00 грн, оскільки відсутні докази наявності договірних відносин щодо користування спірною земельною ділянкою між позивачем та МКП «Граніт». Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першоютретьою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою у сумі 71597,89 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved