Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

У жовтні 2025 року до Вишгородського районного суду Київської області в підсистемі «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 06.04.2025-100001179 від 07.04.2025 у розмірі 8 633, 17 грн та витрати на оплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позову позивач послався на те, що 06.04.2025 ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали кредитний договір (оферту) №06.04.2025-100001179 шляхом підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та заявки на отримання кредиту. Позичальник [PERSON] під час укладення кредитного договору №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025 пройшов ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації позичальника [PERSON] з документів, створених на матеріальних носіях та/або електронних даних, забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. ТОВ «Споживчий центр» являється абонентом Системи BankID Національного банку з 26 жовтня 2020 року. Відповідно до умов договору [PERSON] надано кредит у розмірі 3 000,00 грн строком на 140 днів; дата надання кредиту 06.04.2025; дата повернення кредиту 24.08.2025; процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом. Процентна ставка фіксована у розмірі 1 % застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту, 20% від суми кредиту, дорівнює 600,00 грн. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, тільки 19.04.2025 здійснив часткову оплату на суму 666,83 грн. Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень, на підставі яких за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Оскільки кредитний договір з відповідачем був укладений після набуття чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування», то є правомірною вимога позивача про стягнення неустойки, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Станом на дату пред`явлення позову за кредитним договором №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025 утворилась заборгованість у розмірі 8 633,17 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3 000,00 грн, процентів 3 780,00 грн, комісії 353,17 грн, неустойки 1 500,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр» (а.с. 1-8). Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 07 листопада 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Славутицького міського суду Київської області ( а.с. 60-61). Матеріали цивільної справи №363/6175/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором надійшли до Славутицького міського суду Київської області 11 грудня 2025 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи визначено суддю Бабич Н.С. ( а.с. 42). Ухвалою судді від 30 грудня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 27 січня 2026 року (а.с. 49-50). Ухвалою суду від 27 січня 2026 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України судове засідання відкладено на 12 лютого 2026 року (а.с.60-61). Позивач свого представника у призначене судове засідання не направив, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином шляхом доставки судової повістки та копії ухвали суду від 27 січня 2026 року до зареєстрованого електронного кабінету позивача та його представника Літовченко О.О., що підтверджується довідками про доставку електронного документу ( а.с.64-67). У позовній заяві зазначено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи ( а.с.8 зв.ст.). Відповідач [PERSON] у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце якого повідомлений в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Рекомендований лист з повідомленням про вручення, яким йому направлялась судова повістка з копією ухвали суду від 27 січня 2026 року за зареєстрованим місцем проживання, повернутий до суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с. 68). У такому випадку [PERSON] відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Відзив на позов відповідач не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не направив, причини неявки суду не повідомив. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, суд ухвалєю заочне рішення у справі. Оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає приписам частини другої статті 247 ЦПК України. Відповідно до частини четвертої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України). Отже, враховуючи наведені вище норми процесуального закону, оскільки всі учасники справи не з`явились у призначене судове засідання, яким завершується розгляд справи, датою ухвалення судом рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Суд встановив, що 06 квітня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] уклали кредитний договір №06.04.2025-100001179 (Кредитної лінії) шляхом підписання відповідачем 06.04.2025 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е995 заявки кредитного договору № 06.04.2025-100001179 (Кредитної лінії); інформаційного повідомлення позичальника [PERSON] ; пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта); відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №06.04.2025-100001179 (Кредитної лінії) (а.с. 16-22). Згідно з п. 3.1. кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом 3.2. кредитного договору передбачено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з п. 3.3. кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту; сума кредиту; тип кредиту- кредитна лінія; строк, на який надається кредит; дата повернення (виплати) кредиту; проценти за користування кредитом; графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. У п 4.1. кредитного договору зазначено, що кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11хх-хххх-9484. Пунктом 4.4. сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання кредиту (включаючи безпосередньо день надання кредиту) включно до дати його фактичного повернення. Проценти за користування нараховуються та обліковуються кредитодавцем щоденно. Комісія нараховується в порядку, встановленому договором. Згідно із заявкою від 06.04.2025 відповідно до умов кредитного договору №06.04.2025-100001179 (Кредитної лінії) позичальнику надається кредит на наведених нижче умовах ( а.с. 19-20). Дата надання/видачі кредиту: 07.04.2025. Сума кредиту: 3 000,00 грн. Строк, на який надається кредит- 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту- 24.08.2025 ( п.1-4.). Відповідно до п. 6 процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. Згідно з п. 7 комісія, пов`язана з наданням кредиту 20 % від суми кредиту, та дорівнює 600,00 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Пунктом 12 визначений графік платежів, згідно з яким: загальний розмір чергового платежу 666,83 грн та здійснюється у дати: 20.04.2025, 04.05.2025, 18.05.2025, 01.06.2025; 15.06.2025, 29.06.2025, 13.07.2025, 27.07.2025, 10.08.2025, 666,67 грн - 24.08.2025 ( а.с. 19 зв.ст.) Відповідно до п. 15 кредитного договору неустойка: 30,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до інформації ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №345-0210 від 02.10.2025 на підставі укладеного договору про переказ коштів № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 07.04.2025 о 00:01:21 на суму 3 000,00 грн, картка №4441111042599484 номер транзакції в системі iPay, ua 703337052, призначення платежу: видача за договором кредиту №06.04.2025-100001179 (а.с. 30). При цьому, номер електронного платіжного засобу №4441111042599484, на який перераховано кошти, відповідає номеру платіжному засобу №4441-11хх-хххх-9484, вказаному у заявці від 06.04.2025, складеній відповідно до умов кредитного договору №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025, пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) оферти та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №06.04.2025-100001179 (а.с. 16 зв.ст., а.с. 19, а.с. 20 зв. ст.). Ідентифікація даних позичальника [PERSON] здійснена АТ «Універсал Банк» через систему BankiD НБУ, про що свідчить роздруківка інформації, отриманої з центрального вузла Системи BankiD НБУ (а.с. 29 зв.ст.). З довідки розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, наданої ТОВ «Споживчий центр, вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025 становить: 3000,00 грн за основним боргом; 3 780,00 грн за процентами, 353,17 грн - за комісією за надання; 1 500,00 грн неустойка, всього 8 633,17 грн (а.с. 12). За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним ( стаття 204 ЦК України). За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України « Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України « Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За змістом частини восьмої статті 11 Закону України « Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»,за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно із статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України « Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України. Пунктом 159 розділу VIII «Загальні правила документообігу за операціями з використанням платіжних інструментів» Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 за №164, передбачено, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Відповідно до пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» (в редакції, чинній станом на час укладення кредитного договору №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025) ідентифікація особи - процес використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті якого забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або уповноваженого представника юридичної особи та перевірка належності особі таких даних. Електронна ідентифікація здійснюється з використанням засобів електронної ідентифікації та процедури автентифікації відповідно до схем електронної ідентифікації (частина перша статті 14 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»). Частиною другою розділу І «Загальні положення» Положення про систему BankiD Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №32 від 17.03.2020, (далі Положення) передбачено такі визначення: -абонент-ідентифікатор банк України, який є абонентом Системи BankID Національного банку та безпосередньо виконує функції ідентифікації, автентифікації та верифікації клієнтів (банку), які є користувачами Системи BankID Національного банку; - абонент-надавач послуг- абонент Системи BankID Національного банку, який з її використанням отримує від абонента-ідентифікатора дані користувача Системи BankID Національного банку з метою надання йому послуг; -абонент Системи BankID Національного банку ( далі-абонент)- юридична особа- резидент приватного або публічного права, яка має укладений Національним банком України договір приєднання до Системи BankID Національного банку, та Національний банк; -користувач Системи BankID Національного банку ( далі-користувач) фізична особа, яка ініціювала ЕЗІ з використанням Системи BankID Національного банку з метою отримання послуги від абонента надавача послуг або контрагента абонента надавача послуг зі спеціальним статусом. Згідно з пунктом 21 розділу ІІІ «Порядок використання Системи BankID Національного банку, права та обов`язки суб`єктів взаємовідносин у Системі BankID Національного банку» Положення учасниками процесу взаємодії в Системі BankID Національного банку є: користувачі та абоненти. За змістом частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, на підтвердження своїх вимог позивач надав паперові копії електронних документів: заявки кредитного договору №06.04.2025-100001179 (кредитної лінії); інформаційного повідомлення позичальника [PERSON] пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта); відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №06.04.2025-100001179 (кредитної лінії), які містять інформацію про їх підписання відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який направлявся на номер телефону позичальника; особисті дані останнього - реквізити паспорта, адресу місця реєстрації, РНОКПП та номер платіжного засобу [NUMBER] (а.с. 16-22). Доказів на спростування відповідності анкетних даних [PERSON] в зазначених документах, які складають договір, матеріали справи не містять. ТОВ «Споживчий центр» являється абонентом Системи BankiD Національного банку України з 26 жовтня 2020 року, на підтвердження чого надано скріншот з сайту https://bank.gov.ua ( а.с.29). Позичальник [PERSON] під час укладення кредитного договору №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025 пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankiD Національного банку України, що підтверджено роздруківкою інформації, отриманої з центрального вузла Системи BankiD НБУ (а.с. 29 зв.ст.). Для підписання кредитного договору [PERSON] використав електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини шостої та восьмої статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Таким чином, вказаний договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18. З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що кредитний договір №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025 укладено в електронній формі, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 3 000,00 грн строком на 140 днів. Сторонами у належній формі погоджено розмір процентів за користування кредитом, комісії та строк, на який надається кредит. Відповідно до пункту 10 статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» еквайринг платіжних інструментів платіжна послуга, що полягає у прийнятті платіжних інструментів, результатом якої є переказ коштів отримувачу та/або видача коштів у готівковій формі. Еквайринг здійснюється еквайром на підставі договору, укладеного з отримувачем, з урахуванням вимог законодавства ( частина перша статті 37 Закону України « Про платіжні послуги»). Пунктом 10 розділу ІІ Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий фінансовий кредит), затвердженого постановою Правління Національного банку України №113 від 03.11.2021, передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ [NUMBER] (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). На підтвердження перерахування кредитних коштів [PERSON] позивач надав інформацію ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №345-0210 від 02.10.2025, згідно з якою на підставі укладеного договору про переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, 07.04.2025 о 00:01:21 було успішно перераховано кошти у сумі 3 000,00 грн на платіжну картку клієнта № [NUMBER] з призначенням платежу: видача за договором кредиту №06.04.2025-100001179 (а.с.30). Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» перерахувало кошти на рахунок [PERSON] , номер якого останній зазначив в кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу. Також позивач додав до позовної заяви копію договору про надання послуг з переказу коштів ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024, укладеного ТОВ «Споживчий центр» з ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ( а.с. 23-27). Зазначені докази у їх сукупності є достатніми для встановлення обставини отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 3 000,00 грн від кредитора ТОВ «Споживчий центр» на підставі кредитного договору №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025, що свідчить про виконання позивачем свого обов`язку згідно з вказаним кредитним договором. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За умовами договору відповідач отримав кредитні кошти у сумі 3 000,00 грн на 140 днів зі сплатою процентів 1% за кожен день протягом всього строку кредитування. Позивач не надав детального розрахунку заборгованості за кредитним договором. Виходячи зі змісту укладеного договору, загальна вартість кредиту для споживача становить 7 800,00 грн, а саме: сума отриманого кредиту 3 000, 00 грн, процентів за користування кредитом 4 200,00 грн, нарахованих в межах строку кредитування, у розмірі 1% від суми боргу за кожен день ( 3000,00 грн : 100% х 140 днів= 30,00 грн х140 днів = 4 200,00 грн); комісії у загальному розмірі 600 грн. Відповідно до графіка, визначеного сторонами при укладенні договору, платежі здійснюються почергово у сумі 666,83 грн у дати: 20.04.2025, 04.05.2025, 18.05.2025, 01.06.2025; 15.06.2025, 29.06.2025, 13.07.2025, 27.07.2025, 10.08.2025; у сумі 666,67 грн - 24.08.2025 ( а.с.19 зв.ст.). Зі змісту позовної заяви слідує, що відповідач 19.04.2025 здійснив платіж на суму 666,83 грн, тобто дотримався визначеного графіком терміну здійснення першого платежу 666,83 грн, відповідно до якого вказана сума розподіляється на погашення: 420,00 грн - процентів та 246,83 грн - комісії. Отже, загальна сума заборгованості, визначена умовами договору, за вказаними платежами зменшилася на відповідні суми погашення ( в загальному розмірі 666,83 грн) та становить 7 133,17 грн, а саме: сума отриманого кредиту 3 000, 00 грн, проценти за користування кредитом 3 780,00 грн (4 200,00 грн- 420,00 грн=3 780,00 грн); комісія у розмірі 353,17 грн ( 600 грн - 246,83 грн = 353,17 грн). З довідки розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, наданої ТОВ «Споживчий центр, вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025 становить: 3000,00 грн за основним боргом; 3 780,00 грн за процентами, нарахованими за період з 07.04.2025 по 24.08.2025, тобто в межах строку кредитування; 353,17 грн - за комісією; 1 500,00 грн неустойка, всього 8 633,17 грн (а.с. 12). Інших доказів повернення тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії, пов`язаної з наданням кредиту, матеріали справи не містять. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та не спростував доводів позивача про наявність заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та комісією та їх розмірів. Виходячи з викладених обставин, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025 3000,00 грн за основним боргом; 3 780,00 грн за процентами, нарахованими за період з 07.04.2025 по 24.08.2025, тобто в межах строку кредитування; 353,17 грн - за комісією, що разом становить 7133,17 грн та відповідає умовам укладеного сторонами договору. Окрім зазначеної суми заборгованості, позивач також просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 1 500,00 грн. Відповідно до п. 15 кредитного договору №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025 неустойка: 30,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з п.16 кредитного договору №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025, розмір процентів відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України становить 365 % річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України встановлюється законом. Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6-1, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною 4 статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною 2 статті 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» виключено на підставі Закону № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, та пунктом 6 даного розділу встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною 4 статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Отже, на дату укладення кредитного договору №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025 існувала очевидна суперечність між одночасно чинними нормами розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» та пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо того ж самого питання: чи звільняється позичальник від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за порушення виконання зобов`язання за договором у період дії в Україні воєнного стану. Якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17. З огляду на наведене, суд вважає, що нарахована в період воєнного стану неустойка в розмірі 1 500,00 грн за кредитним договором №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025 підлягає списанню кредитодавцем. З огляду на наведене, суд відхиляє доводи позивача про правомірність стягнення нарахованої за договором №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025 неустойки та вважає, що в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за неустойкою за кредитним договором №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025 у розмірі 1 500,00 грн необхідно відмовити. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №06.04.2025-100001179 від 06.04.2025 у розмірі 7133,17 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом 3 000,00 грн, заборгованості за процентами 3 780,00 грн, нарахованими за період з 07.04.2025 по 24.08.2025, тобто в межах строку кредитування; заборгованості за комісією 353,17 грн. За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00044482 від 07.10.2025 ( а.с. 28). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 39). З урахування висновку суду про часткове задоволення позову, з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог ( 7 133,17 грн х100%: 8 633,17 грн = 82,63 %) в сумі 2001,63 грн ( 2 422,40 грн х 82,63% : 100 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial