Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

17 лютого 2026 року адвокат Віхерко Н.О. в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до Староостропільської сільської ради Хмельницької області про визнання права власності в порядку спадкування та просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина за законом. [PERSON] звернувся до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори для оформлення його спадкових прав за законом, однак йому було відмовлено в оформлені спадкових прав оскільки не було надано документу, що підтверджує право власності на вищевказане майно. У зв`язку з чим [PERSON] вимушений звернутись до суду для захисту його спадкових прав та інтересів. 18 лютого 2026 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області відкрито загальне позовне провадження у справі та вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 березня 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат Віхерко Н.О. в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, однак подала клопотання яким просить розгляд справи здійснити без її участі та без участі позивача, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач Староостропільської сільської ради Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с.Старий Остропіль, Старокостянтинівського р-н., Хмельницької обл., помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Староостропільською сільською радою Старокостянтинівського району від 02 грудня 1999 року. Після його смерті відкрилась спадщина за законом, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , який на підставі договору купівлі-продажу від 05 липня 1989 року належав [PERSON] .. Згідно довідки №55 від 27.01.2026 року, судом встановлено, що [PERSON] станом на 28.12.1996 року на день смерті був зареєстрований та проживав разом з дружиною [PERSON] , [INFO] , сином - [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.02.1998 року, [INFO] у віці 55 років в с.Старий Остропіль, померла [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 02.02.1998 року зроблено запис за №4. Згідно ст. 548 ЦК УРСР 1963 року (в редакції від 27.12.1996 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року (в редакції від 27.12.1996 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією спадкової справи №334/1993 від 20.08.1993 року. Однак, згідно відповіді на звернення №109/02-14 від 23.01.2026 року, [PERSON] було повідомлено про відсутність можливості в оформлені його спадкових прав за законом після смерті батька - [PERSON] , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , оскільки згідно наданого Договору купівлі-продажу посвідченого виконавчим комітетом Староостропільської сільської Ради народних депутатів Старокостянтинівського району Хмельницької області 05 липня 1989 року, зареєстрованого в реєстрі за № 96, вбачається, що це другий примірник договору, який виготовлений із використанням копіювального паперу. Внаслідок дефектів при заповненні (зміщення аркушів), значна частина тексту з лівого та правого боку є нечитабельною, "обрізаною" або частково відсутньою, що унеможливлює повне встановлення змісту прав та обов`язків сторін, детальних характеристик об`єкта нерухомості та перевірку повноти заповнення обов`язкових реквізитів договору, що суперечить вимогам до документів, які подаються для вчинення нотаріальних дій. Крім того, згідно з наданим договором купівлі-продажу продавцем нерухомого майна виступала [PERSON] , а згідно довідки виданої Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради" Хмельницької області 29 грудня 2025 року за № 4103, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований в Хмельницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 1 під реєстровим № 77 за [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Старокостянтинівської районної ради 29.12.1988 року на основі рішення виконкому Старокостянтинівської районної ради № 207 від 26.12.1988 року, з чого вбачається, що за життя [PERSON] не здійснив державну реєстрацію права власності на придбаний будинок у встановленому законом порядку, так як на договорі відсутня відмітка БТІ та не надано витягу з реєстру. Окрім того, у вищевказаному договорі відсутня повна адреса об`єкта нерухомого майна, саме у тексті зазначено лише назву населеного пункті с. Старий Остропіль, без зазначення назви вулиці та номера будинку, що не дозволяє встановити тотожність майна, описаного в договорі, з майном, що фактично входить до складу спадщини. Згідно довідки про технічний опис об`єкта нерухомого майна - житлового будинку господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , виданої Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області 29 грудня 2025 року за № 4102, на ділянці наявна літня кухня цегляна (літера Г-1), проте у договорі ця споруда відсутня у переліку відчужуваного майна, у договорі вказано лише хлів та льох, що свідчить про самовільне будівництво або незавершеність процедури введення в експлуатацію літньої кухні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суду при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна. Відповідно до довідки №4103 від 29.12.2025 року, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] зареєстрований в Хмельницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1 під реєстровим №77 за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Старокостянтинівської районної ради 29.12.1988 року на основі рішення виконкому Старокосянтинівської районної ради №207 від 26.12.1988 року. Згідно довідки №48 від 26.01.2026 року, судом встановлено, що [PERSON] станом на 06.11.1988 року на день смерті була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS] . Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з набранням чинності ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (1989 рік) норми, щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна на момент укладання спірної угоди виконано. Відповідно до положень ст.227 Цивільний кодекс Української РСР (1963 року) (в редакції від 27.12.1996 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Судом встановлено що, сторони відповідно до вищезазначеного договору купівлі- продажу від 05.07.1989 року посвідченого виконавчим комітетом Староостропільської сільської ради свої зобов`язання виконали, однак за своє життя [PERSON] не встиг зареєструвати право власності. Виконати вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку неможливо, так як в Хмельницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації право власності на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстровано в реєстровій книзі №1 під реєстровим №77 за [PERSON] , проте вона померла. Положення ст.41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень Цивільного кодексу України, фізична особа має право мати у своїй власності будь-яке майно, яке вона придбала внаслідок правочинів не заборонених законом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Постанова КМУ від 5 серпня 1992 року № 449 (яка втратила чинність) регламентувала прийняття в експлуатацію об`єктів державного замовлення, але також поширювалася на індивідуальне будівництво. Документ передбачав процедуру введення приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року (дата набрання чинності), за спрощеною процедурою на підставі технічного паспорта та рішення органів місцевого самоврядування про оформлення права власності. Отже, до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 липня 2019 року у справі №206/6298/16-ц (провадження № 61-31398св18), від 26 лютого 2020 року у справі №607/16873/18 (провадження № 61-12451св19). Судом встановлено, що літня кухня позначена в плані літерою Г-1 побудована в дворогосподарстві [PERSON] у 1991 році, отже будівництво її не є самочинним, що також підтверджується довідкою №4102 виданою КП «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» від 29.12.2025 року. Згідно положень ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. (ч.2 ст. 220 ЦК України). Однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Згідно положень ст.153 Цивільний кодекс Української РСР (1963 року), договір є укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. За приписами ч.2 ст.47 Цивільний кодекс Української РСР (1963 року), яка діяла на момент укладення угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не порушує права та законні інтереси інших осіб. Враховуючи те, що угода купівлі-продажу фактично відбулася, сторони всі свої зобов`язання за договором купівлі-продажу виконали, нотаріальне посвідчення спірної угодив нотаріальному порядку неможливо, а також те, що позивач є спадкоємцем за законом, відповідач не заперечує проти задоволення позову, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались, тому суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, враховуючи, що наявні достатні правові підстави для визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за позивачем та враховуючи, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивач не має, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України та такими засадами цивільного судочинства,як справедливість та верховенство права, тому суд покладає судові витрати у виді судового збору на позивача незалежно від результатів вирішення спору та підстав для їх стягнення з відповідача не вбачає.

Outcome: approved