Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кеш ту гоу" (далі Товариство) звернулось з позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 115252 від 27.02.2020 р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Займер" (далі Товариство "Займер") та [PERSON] , у розмірі 23 490,00 грн., посилаючись на те, що воно на підставі договору факторингу набуло право грошової вимоги до [PERSON] за вказаним договором, грошові зобов`язання за яким [PERSON] належним чином не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість. [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що Товариство не довело, що Товариство "Займер" на виконання умов кредитного договору № 115252 від 27.02.2020 р. видало їй кредитні кошти, частина процентів, заборгованість за якими просить стягнути Товариство, нарахована поза межами строку кредитування, відсутній детальний розрахунок заборгованості, сам факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для неї обов`язку сплатити борг у розмірі, вказаному у такому договорі, обов`язок довести розмір боргу покладається на Товариство, Товариство не надало доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором № 115252 від 27.02.2020 р. Судом з`ясовано, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Займер" (далі Товариство "Займер") та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 115252 від 27.02.2020 р. (з додатком № 1), за умовами якого перше зобов`язалося надати другій кредит у розмірі 4 500,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 27.03.2020 р., зі сплатою 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу, тип процентної ставки фіксована, кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної [PERSON] (а. с. 9, 21 23), що [PERSON] не заперечується. Товариство "Займер" виконало грошові зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту № 115252 від 27.02.2020 р. перед [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою від 17.06.2025 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Платежі Онлайн", з якої вбачається, що 27.02.2020 р. ним було перераховано на платіжну картку № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 4 500,00 грн. з призначенням "видача кредита # [NUMBER] " (а. с. 10), при цьому платіжна картка № [NUMBER] вказана у договорі про надання фінансового кредиту № 115252 від 27.02.2020 р. як рахунок позичальника ( [PERSON] ). [PERSON] не заперечила, що картка № [NUMBER] належить їй і що на неї 27.02.2020 р. було перераховано грошові кошти у розмірі 4 500,00 грн. За таких обставин Суд вважає безпідставним твердження [PERSON] про те, що Товариство не довело, що Товариство "Займер" на виконання умов договору про надання фінансового кредиту № 115252 від 27.02.2020 р. надало їй кредитні кошти. Щодо посилання [PERSON] на те, що відсутні докази переходу права вимоги договором про надання фінансового кредиту № 115252 від 27.02.2020 р. від Товариства "Займер" до Товариства, Суд зазначає наступне. Між Товариством "Займер" (Клієент) та Товариством (Фактор) укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 р., за умовами якого Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, зазначених у реєстрі боржників (11 17). За умовами договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 р. права вимоги переходять до Фактора після підписання сторонами договору. В разі невиконання Фактором вимогу пункту 7.2 договору договір вважається неукладеним (підпункт 6.2.3). Товариство виконало вимоги пункту 7.2 договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 р., перерахувавши у визначений строк Товариству "Займер" грошові кошти у розмірі 1 444 834,08 грн., що підтверджується двома платіжними дорученнями від 02.11.2021 р. та платіжним дорученням від 23.11.2021 р. (а. с. 16, 17). У витязі з Реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 р. зазначено [PERSON] як боржника за договором про надання фінансового кредиту № 115252 від 27.02.2020 р. (а. с. 15). Твердження [PERSON] про те, що цей витяг не можна вважати належним доказом, так як він не містить підписів сторін, а містить лише підписи особи, яка його сформувала, Суд вважає помилковим, так як належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 Цивільного процесуального кодексу України), а витяг містить інформацію щодо предмета доказування. Крім того, цей витяг міститься підписи як уповноваженої особи Товариства "Займер", так і Товариства (разом з печатками цих товариств). Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі статтею 1080 Цивільного кодексу України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Таким чином Товариство набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 115252 від 27.02.2020 р. Грошових зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту № 115252 від 27.02.2020 р. [PERSON] належним чином не виконала, що підтверджується випискою з особового рахунку за цим договором за період з 27.02.2020 р. по 16.04.2025 р. (а. с. 8). [PERSON] проти того, що вона не виконувала грошових зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту № 115252 від 27.02.2020 р., не заперечила та доказів виконання цих зобов`язань не подала. Суд погоджується з [PERSON] , що відсутній детального розрахунок заборгованості, однак лише ця обставина не може бути підставою для відмови у задоволенні позову Товариства, якщо інші наявні у справі докази свідчать про наявність підстав для повного або часткового його задоволення. Товариство просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість у розмірі 23 490,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 4 500,00 грн. та простроченої заборгованості з процентів у розмірі 18 990,00 грн. Частиною першою та другою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першої статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим, за висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц та у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 р у справі № 300/438/18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання Таким чином Товариство має право на стягнення з [PERSON] простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 4 500,00 грн. та процентів за користування кредитом за 30 днів, виходячи з процентної ставки, вказаної у договорі 730% річних в розрахунку 2% на добу, тобто у розмірі 2 700,00 грн. (60% за 30 днів), не у розмірі 18 990,00 грн., як воно зазначає у позовній заяві. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов Товариства підлягає частковому задоволенню, а саме на його користь з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 115252 від 27.02.2020 р. у розмірі 7 200,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 4 500,00 грн., та процентів за користування кредитом у розмірі 2 700,00 грн. (що відповідає графіку розрахунків та орієнтовній сукупній вартості кредиту, який міститься у Додатку № 1 до наведеного договору, а. с. 23). Щодо розподілу судових витрат. Товариство просить стягнути на його користь з [PERSON] у якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошові кошти у розмірі 10 500 грн. (а. с. 70 78). [PERSON] просить зменшити розмір цих витрат до 1 000,00 грн., проте будь-якого обґрунтування цьому не наводить, а посилається лише на судову практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини. Також [PERSON] просить стягнути на її користь з Товариства у якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн. (а. с. 61, 62 66). Згідно з частинами першою четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З акту від 01.10.2025 р. про отримання правової допомоги вбачається, що адвокатом Пархомчуком С.В. були надані Товариству такі послуги у даній справі: зустріч та консультація вартістю 2 000,00 грн., складення та подання до суду позовної заяви вартістю 5 000,00 грн., інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи вартістю 3 000,00 грн., канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції вартістю 500,00 грн., загальна вартість послуг 10 500,00 грн. (а. с. 77). Визначаючи розмір витрат Товариства на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, Суд враховує, що справа є типовою, а тому має незначну складність, зважаючи на ціну позову 23 490,00 грн., справа не має суттєвої значимості для Товариства, адвокатом Пархомчуком С.В. були надані Товариству такі послуги: зустріч та консультація, складення та подання до суду позовної заяви, що, враховуючи типовість справи, не потребувало значної кількості часу, складено заяву про усунення недоліків позовної заяви, яка є типовою, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи, також адвокатом Пархомчуком С.В. було здійснено канцелярські витрати на виготовлення копій документів та відправку поштової кореспонденції. Разом з тим, будь-яких інших заяв, клопотань тощо до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, окрім як заяви про розподіл судових витрат, адвокатом Пархомчуком С.В. подано не було. Приймаючи до уваги наведене, Суд вважає, що розмір цих витрат має становити 3 500,00 грн., а розмір цих витрат, визначений Товариством 10 500,00 грн., є явно завищеним. З розрахунку до договору про надання правової допомоги № 95 від 02.09.2025 р. випливає, що адвокатом Гуменюком О.В. були надані [PERSON] такі послуги: усна консультація з вивченням документів вартістю 1 000,00 грн., складання процесуальних документів вартістю 4 000,00 грн., представництво інтересів у суді першої інстанції вартістю 1 000,00 грн., загальна вартість послуг 6 000,00 грн. (а. с 66). Визначаючи розмір витрат [PERSON] на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат Суд враховує, що справа є типовою, а тому має незначну складність, зважаючи на ціну позову 23 490,00 грн., справа не має суттєвої значимості для [PERSON] , адвокатом Гуменюком О.В. були надані [PERSON] такі послуги: усна консультація з вивченням документів та складання процесуального документа, а саме відзиву (є складовою представництва інтересів у суді), що, враховуючи типовість справи, не потребувало значної кількості часу, справа розглядалася без повідомлення (виклику) учасників справи, тому адвокат Гуменюк О.В. не приймав участі у судових засіданнях. Приймаючи до уваги наведене, Суд вважає, що розмір цих витрат має становити 3 000,00 грн. З урахуванням змісту статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з [PERSON] на користь Товариства у якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 1 072,80 грн., а з Товариства на користь [PERSON] у розмірі 2 080,46 грн., також з [PERSON] на користь Товариства у якості відшкодування судового збору підлягають стягнення грошові кошти у розмірі 742,50 грн. Таким чином різниця у судових витратах у розмірі 265,16 грн. підлягає стягненню з Товариства на корить [PERSON] .

Outcome: partial