Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія», про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.11.2014 року, [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] , у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. На підставі ст.. 40-1 КУпАП стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 36 грн. 54 коп. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 30.12.2014 року постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2014 року скасовано, провадження у справі закрите у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. До Дзержинського районного суду м. Харкова звернулася позивач за первісним позовом [PERSON] , з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Ухвалою суду від 04.06.2015 року суд залишив позовну заяву без руху. Ухвалою суду від 14.07.2015 року судом частково задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 14.07.2015 року суд відкрив провадження та призначив судове засідання. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.09.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2015 року разом зі справою направлено до Дзержинського районного суду м. Харкова для виконання вимог ч.2 ст.293 ЦПК України. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.10.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.07.2015 року залишено без змін. 20.11.2015 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Ухвалою суду від 25.11.2015 року судом прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Ухвалою суду від 25.11.2015 року заяву відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним - [PERSON] про забезпечення зустрічного позову задоволено, з метою забезпечення позову накладено арешт на майно, яке належить [PERSON] в межах суми заявлених позовних вимог. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , 3-тя особа: страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про відшкодування матеріальної, завданої дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.05.2013 року на перехресті пр. Леніна та вул. Бакуліна в м. Харкові сталася ДТП за участю її автомобіля BMW X5, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Mercedes-Benz, державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.11.2014 року [PERSON] , водія автомобіля BMW X5, державний номер [NUMBER] , було визнано винною у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у справі було закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою апеляційного суду Харківської області від 30.12.2014 р. зазначена постанова в частині визнання [PERSON] винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП була скасована. В результаті даної ДТП автомобілю позивача, який належить їй на праві власності були завдані механічні пошкодження та загальна вартість відновлювального ремонту складає 435 209,14 грн., тому позивач просить суд стягнути з відповідача дану суму в якості відшкодування шкоди. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, в якому просила суд стягнути з [PERSON] спричинену матеріальну шкоду в розмірі 58 555,22 грн., мотивуючи вимоги тим, що 08.05.2013 року сталася ДТП, в результаті якої її автомобіль Mercedes-Benz, державний номер [NUMBER] та автомобіль [PERSON] BMW X5, державний номер [NUMBER] зазнали механічних пошкоджень. Позивач за зустрічним позовом вважає, що дана ДТП сталася з вини [PERSON] , тому просить стягнути з неї зазначену суму спричиненої шкоди. [PERSON] зазначає, що внаслідок ДТП їй було завдано матеріальної шкоди, яка полягає у вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, підтвердженій відповідними доказами, наданими суду. Добровільно заподіяну шкоду [PERSON] не відшкодувала, у зв`язку з чим позивачка за зустрічним позовом просить суд стягнути з відповідачки суму завданих збитків. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним надано суду клопотання про призначення по справі судової авто-технічної експертизи на предмет визначення винуватості або невинуватості обох водії в ДТП, яка сталася 08.05.2013 року на перехресті пр. Леніна та вул. Бакуліна в м. Харкові за участю її автомобіля BMW X5, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Mercedes-Benz, державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , оскільки проведені по справі експертизи в різних установах суперечливі та містять неоднозначні дані з приводу обставин ДТП, а також винуватості його учасників, тому просив доручити проведення експертизи Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Ухвалою від 23.01.2017 року призначено у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа: страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та зустрічним позовом [PERSON] , до [PERSON] , про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП судову авто-технічну експертизу. Ухвалою від 30.05.2017 року поновлено провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] , до [PERSON] , 3-тя особа: страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та зустрічним позовом [PERSON] , до [PERSON] , про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Ухвалою від 21.02.2018 року призначено у справі за позовом [PERSON] , до [PERSON] , 3-тя особа: страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та зустрічним позовом [PERSON] , до [PERSON] , про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП судову авто-технічну експертизу. Ухвалою від 21.05.2019 року призначено судове засідання у справі за позовом [PERSON] , до [PERSON] , 3-тя особа: страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та зустрічним позовом [PERSON] , до [PERSON] , про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Ухвалою від 16.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою [PERSON] , до [PERSON] , 3 особа Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за зустрічним позовом [PERSON] , до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Ухвалою від 21.11.2024 року залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] , до [PERSON] , 3-тя особа: страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та продовжено розгляд цивільної справи за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в загальному порядку. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 22.05.2025 року залишено апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Тищенко Андрія без задоволення, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2024 року залишено без змін. Представником позивача подана заява до суду, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачка та її представники у судові засідання неодноразово не з`являлися, про причини неявки суд не повідомили. Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 08.05.2013 року сталася ДТП, в результаті якої автомобіль [PERSON] Mercedes-Benz, державний номер [NUMBER] та автомобіль [PERSON] BMW X5, державний номер [NUMBER] зазнали механічних пошкоджень. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.11.2014 року [PERSON] , водія автомобіля BMW X5, державний номер [NUMBER] , було визнано винною у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у справі було закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою апеляційного суду Харківської області від 30.12.2014 р. зазначена постанова в частині визнання [PERSON] винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП була скасована. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилами ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В ст. 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Положеннями ст.1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Розмір матеріальної шкоди, завданої [PERSON] , підтверджується наданими суду належними та допустимими доказами, зокрема документами, що підтверджують вартість відновлювального ремонту транспортного засобу (звіт №03115 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 27.06.2013 року на суму 58555,22 грн.). Доказів, які б спростовували зазначений розмір шкоди або свідчили про відсутність вини [PERSON] у спричиненні ДТП, суду не надано. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що зустрічний позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. З встановлених судом обставин вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу BMW X5, державний номер [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Гарантія». Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. В приписах ст. 1194 ЦК України зазначено: особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, крім іншого, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. В ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує: страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати, деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. Тому, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, однак, в межах суми страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, не просто суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а повністю його нівелює. Такої думки, дотримується Велика Палата Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц). У відповідності до ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини завдання шкоди позивачеві, неможливість використовувати пошкоджений автомобіль для звичайного способу життя, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача шкоди підлягають задоволенню і з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача 58 555 грн. 22 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті ДТП. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved