Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами про стягнення з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання або досягнення дитиною 23 років, а також просить стягнути витрати на сплату правничої допомоги. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . За рішенням суду відповідач добровільно сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним 18 років. На даний час, син [PERSON] навчається на третьому курсі ДПТНЗ Сумський центр професійної технічної освіти, денної форми навчання, а тому потребує матеріальної допомоги від батька. Відповідач є офіційно працевлаштований, має змогу утримувати повнолітнього сина на період навчання. Позивач зазначає, що має незначний дохід, сім`я потребує матеріальної допомоги, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 16.02.2026 року відкрито провадження за вказаним позовом в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась. До суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи у суді. Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена відповідачу на його зареєстроване місце проживання. Відповідно до зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення ухвала про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами вручена відповідачу 26.02.2026 року. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 25.08.2006 року між позивачкою і відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 13.01.2020 року у справі №587/2365/19 позов [PERSON] було задоволено, шлюб між нею і відповідачем розірвано. (а.с.5) Згідно довідки №2 від 02.02.2026 року, виданої Державним професійно-технічним навчальним закладом «Сумський центр професійно-технічної освіти», [PERSON] навчається на державній основі за денною формою навчання в ДПТНЗ «Сумський центр професійно-технічної освіти» з 01.09.2023 року за професією «Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів. Електрогазозварник.». Термін закінчення навчання 11.05.2027 року (а.с.7). До матеріалів справи долучено Довідку про доходи позивача [PERSON] , згідно якої остання працює на посаді молодшої медичної сестри (санітарка) у КНП СОР «Медичний клінічний центр інфекційних хвороб та дерматології ім. З.Й. Красовицького» і за період з 01.08.2025 року по 31.01.2026 року має загальний дохід, без урахування аліментів, у сумі 58 888,09 грн. (а.с.8) Позивач вказує, що після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. На утриманні має ще одну повнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Доказів зворотного суду не надано. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, дочки, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Верховний Суд у постанові від 13.04.2021 року у справі № 308/4214/18 виснував, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобов`язання щодо утримання. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання, суду не надано. Зі змісту ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає, що відповідно до засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦПК України) аліменти в розмірі частки від доходів відповідача є достатніми та забезпечать інтереси дитини. З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини справи, що мають значення для вирішення спору по суті, оцінюючи в сукупності зібрані докази, а також беручи до уваги, що [PERSON] є сином відповідача, проживає з матір`ю і знаходиться на утриманні останньої, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, натомість відповідач в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дитини, суд вважає, що відповідач, як фізично здорова людина, спроможна сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною 23 річного віку за умови продовження навчання. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів відповідно до п. 3 ч.1. ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 331,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved