Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

[PERSON] , звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу, який зареєстрований виконавчим комітетом Руськокомарівської сільської ради Ужгородського райоу Закарпатської області за актовим записом №06. Від шлюбу у подружжя народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Ужгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виданого повторно 07.03.2023 року. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через подружні зради Відповідача та вчинення ним домашнього насильства відносно позивачки. На протязі останніх років спільного життя в сім`ї часто виникали конфліктні ситуації, сварки, внаслідок чого створювалася нестерпна обстановка. Це негативно впливало на малолітню дитину, яка неодноразово була свідком вищевказаного. Відповідач постійно ображав нецензурними словами позивачку, застосовуючи при цьому фізичне насилля. Шлюбні відносини остаточно фактично припинились у травні 2025 року, спільне господарство не ведеться, із травня місяця 2025 року. Спільна з [PERSON] дочка проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Спору з відповідачем про місце проживання дитини немає. Відповідач вихованням дитини не займався зсилаючись на те, що він немає для цього часу. В позовній заяві зазначно що збереження шлюбу неможливе. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, до суду подала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причнини неявки неповідомив. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025 року вказана справа передана на розгляд судді Бедьо В.І. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.12.2025 року відкрито провадження у справі, було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.07.2014 року між [PERSON] , та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Руськокомарівської сільської ради Ужгородського райоу Закарпатської області за актовим записом №06. Підставою звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу є те, що спільне життя з відповідачем не склалось через подружні зради Відповідача та вчинення ним домашнього насильства відносно позивачки. На протязі останніх років спільного життя в сім`ї часто виникали конфліктні ситуації, сварки, внаслідок чого створювалася нестерпна обстановка. Це негативно впливало на малолітню дитину, яка неодноразово була свідком вищевказаного. Відповідач постійно ображав нецензурними словами позивачку, застосовуючи при цьому фізичне насилля. Шлюбні відносини остаточно фактично припинились у травні 2025 року. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно до положень статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647/98). Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) зазначено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення..., держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя, у зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що зазначено в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. І підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] , та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім`єю і не ведуть сумісне господарство. Подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків. Спору щодо поділу спільного майна немає. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства. Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі. Положенням ст. 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 1211,20 грн. судового збору, тому з огляду на задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved