Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

02.02.2026 позивачка звернулася до суду із названою позовною заявою, вказуючи, що 23.08.2009 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . В шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю. Відповідач не цікавиться життям дитини, добровільно кошти на утримання дитини не надає, таким чином ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину. Позивачка, враховуючи викладене та посилаючись на ст. ст. 75, 84, 105, 110, 112, 180-182 СК України, ст. ст. 28, 175-177, 274-279 ЦПК України, просить суд: - аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; - розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. 17.02.2026 у цивільній справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами на 17.03.2026, однак який не відбувся та був відкладений на 31.03.2026 у зв`язку з поверненням поштового відправлення направленого на адресу зареєстрованого місця проживання Відповідача, без вручення (а.с. 23). Станом на 31.03.2026 сторони про відкриття провадження та про визначену судом дату розгляду справи належним чином повідомлені, зокрема, позивач шляхом направлення відповідних процесуальних документів на відому суду адресу її зареєстрованого місця проживання, відповідач - шляхом вручення відповідних процесуальних документів, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 24). Верховний Суд у постанові від 27.07.2022 у справі № 908/3468/13 зробив висновок, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа суду адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у цьому випадку суду. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін суду не надходило. Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторонам роз`яснено їх права передбачені ст. 278 ЦПК України, щодо порядку та строків подання відзиву, заперечень тощо. Станом на час розгляду справи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із викликом сторін до суду не надходило. З огляду на зазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено їх права передбачені ст. 278 ЦПК України, щодо порядку та строків подання відзиву, заперечень тощо. Станом на час розгляду справи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із викликом сторін до суду не надходило. З огляду на зазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проходив за відсутності учасників справи. Суд, ознайомившись із позовною заявою, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги позицію позивачки викладену у позові, за відсутності заперечень відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23 серпня 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований виконкомом Біліївської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 01. Після реєстрації позивачка стала носити прізвище « [PERSON] » (а.с. 8). У подружжя [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , про що виконкомом Біліївської сільської ради Володарського району Київської області було зроблено актовий запис № 02 (а.с. 9). Згідно з довідкою № 14, виданою виконавчим комітетом Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області 26.01.2026, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації разом з мамою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). В позовній заяві позивачка зазначає, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому вона звернулася до суду та ставить питання про стягнення аліментів на дитину. Таке твердження позивачки відповідачем наразі не спростовано. В досудовому порядку угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступних міркувань. Так, непорушним конституційним правом кожної неповнолітньої дитини є її право на утримання батьками до досягнення повноліття. Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов`язок передбачено в ст. 180 Сімейного кодексу України. Обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 180 Сімейного кодексу України, вказує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини визначені ст. 182 СК України та положеннями ч. 2 названої статті, а саме, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки. Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. З огляду на викладене суд, визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , враховує: що відповідач є особою працездатного віку та може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем суду не надано); обов`язок обох батьків утримувати дітей; розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та вважає розумним і справедливим стягнення аліментів на дитину, в заявленому позивачкою розмірі - (одна чверть) частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць у відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Таким чином встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на дитину, базуються на законі, тому підлягають задоволенню. Позивачку звільнено від сплати судових витрат, а відтак відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати у розмірі судового збору визначеного державою для розгляду справ такої категорії, що складає - 1331,20 грн, станом на час звернення до суду.

Outcome: approved