Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами. Позовну заяву мотивує тим, що подружні відносини між сторонами припинені, вони не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Між ними постійно виникали конфлікти та непорозуміння. Основними причинами розпаду сім`ї є різні характери та відсутність довіри. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник адвокат Пашкевич І.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Також просили залишити позивачці шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27 жовтня 2007 року, [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище « [PERSON] ») зареєстрували шлюб 27 жовтня 2007 року, актовий запис №2160, місце реєстрації шлюбу: Відділ реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу державного бюджету 50% сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved