Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

У лютому 2026 року заявник звернувся до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, у якій вказував, що [INFO] у м. Вознесенську Миколаївської області померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок по [ADDRESS] , який спадкодавець набув на підставі Свідоцтва про право на спадщину №619 від 22.11.1999 р., що було видане Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області та земельна ділянка площею 0,0926 га, розташована по [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (зареєстрована за [PERSON] ), що перейшла у власність спадкодавця на підставі ст..30 Земельного кодексу (у редакції 1990 року, який був чинний на час набуття спадкодавцем у власність будинку) у зв`язку з набуттям у власність будинку, для обслуговування якого вона надавалася. Проте після смерті [PERSON] спадкова справа не була заведена, ніхто не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та не вчиняв інших дій, направлених на прийняття спадщини. На день смерті разом з [PERSON] був зареєстрований [PERSON] , який помер [INFO] . Вжитими заявником заходами не встановлено жодних осіб, які мають право на спадщину та/або вважаються такими, що прийняли спадщину (спадкоємців). Враховуючи вказані обставини, а також те, що з моменту відкриття спадщини сплило понад 15 років, а тому заявник просив визнати спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відумерлою та передати відумерлу спадщину у власність територіальної громади міста Вознесенська. Ухвалою суду від 17 лютого 2026 року відкрито провадження у справі. В судове засідання представник заявника не з`явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву про визнання спадщини відумерлою підтримує. Оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для розгляду заяви, а тому суд вважав можливим розглядати справу без участі представника заявника. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що [INFO] у м. Вознесенську Миколаївської області померла [PERSON] , що підтверджується копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 03 грудня 2025 року №00055124281. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок по [ADDRESS] , який спадкодавець набула на підставі Свідоцтва про право на спадщину №619 від 22.11.1999 року, що було видане Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою, що підтверджується довідкою КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 03.12.2025 року за вих. №470 та земельна ділянка площею 0,0926 га, розташована по [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку (зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю від 02.06.1993 року з реєстр. №1500 (що підтверджується відповідю Відділу №2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 14.11.2025 року за вих. №18-14-0.120-1261/22-25)), що перейшла у власність спадкодавця (проте не була оформлена) на підставі ст..30 Земельного кодексу (у редакції 1990 року, який був чинний на час набуття спадкодавцем у власність будинку) у зв`язку з набуттям у власність будинку, для обслуговування якого вона надавалася. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 23.02.2026 року №84269551 після смерті [PERSON] спадкова справа не була заведена, ніхто не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно копії повідомлення Відділу ведення реєстру Територіальної громади міста Вознесенська управління надання адміністративних послуг апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 16.12.2025 року за вих. №4486/01/05/07 станом на 16 грудня 2025 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані особи відсутні. Згідно копії Акту комісії Відділу земельних відносин та комунальної власності апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 21 лютого 2026 року при виході за адресою: [ADDRESS] , було встановлено, що в житловому будинку, довгий час ніхто не проживає, будинок у занедбаному стані, руйнується. Також відповідно до Акту комісії Відділу земельних відносин та комунальної власності апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 21 лютого 2026 року у житловому будинку був зареєстрований [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть 00055124156 від 03 грудня 2025 року. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 84254117 від 20 лютого 2026 року спадкова справа не була заведена, ніхто не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1, 3-5 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна. Відповідно до ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, корпоративні права в юридичних особах, у тому числі банках, страхових компаніях чи інших господарських товариствах, майно житлового фонду, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Враховуючи те, що після смерті [PERSON] спадкова справа не була заведена, ніхто не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та не вчиняв інших дій, направлених на прийняття спадщини, вжитими заявником заходами не встановлено жодних осіб, які мають право на спадщину та/або вважаються такими, що прийняли спадщину (спадкоємців), виходячи з того, що з моменту відкриття спадщини сплило понад 15 років, суд вважає можливим визнати спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] до складу якої входить житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0926 га, розташовані за адресою [ADDRESS] , відумерлою, та передати відумерлу спадщину у власність територіальної громади міста Вознесенська. Тому,

Outcome: approved