Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-07 00:00:00

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс України» (далі ПрАТ «СК «Євроінс України») звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з позовною заявою до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу в сумі 12555,96 грн та судового збору в розмір 2422,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.07.2021 року [PERSON] (далі по справі - Відповідач), керуючи транспортним засобом «ВАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » допустив зіткнення з транспортним засобом «Джилі», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР1286399. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови суду відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Враховуючи, що відповідач був визнаний винним у вчиненні ДТП, посилаючись на ч. 13.2 ст. 13 та ст. 38-1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на те, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію забезпеченого транспортного засобу його власником є інша особа, ніж страхувальник відповідач по справі, ПрАТ «СК «Євроінс України» просить стягнути з відповідача в порядку регресу шкоду у розмірі 12555,96 грн. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечував, вважав його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач вказує, що не отримував претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу від 24.01.2024 року, а отже, не міг знати про її існування, щоб належним чином відреагувати і реалізувати своє право на захист. Також відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» посилаючись на те, що згідно ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Згідно поданої позовної заяви позивач зазначає, що із Заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі поданої заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти, відповідно ПрАТ «Євроінс Україна» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 25111,91 грн. Так, згідно наданої в Додатках до позову платіжної інструкції № 10916 потерпілому було виплачено страхове відшкодування в сумі 25111,91 грн. 25.08.2021 року. Тобто день виконання основного зобов`язання настав 25.08.2021року. Загальний строк позовної давності сплинув 25.08.2024 року. Отже, на думку відповідача, позивач пропустив строк позовної давності на пред`явлення позову. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, за наявними в матеріалах справи доказами. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, в задоволенні позову просив відмовити. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в справі матеріали, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно Поліса №АР/1286399 від 25.03.2021 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [PERSON] , [INFO] , (Страхувальник) застрахував у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» (Страховик) автомобіль ВАЗ 21072, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN кузова [NUMBER] (забезпечений ТЗ). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 21.10.2003, власником транспортного засобу ВАЗ 21072, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN кузова [NUMBER] є [PERSON] . 02.07.2021 близько 16 год. 45 хв. водій [PERSON] по вул. Полтавський Шлях, 217, в смт. Чутове Полтавського району Полтавської області, керуючи автомобілем BАЗ 21072, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював маневр розвороту із правого узбіччя не зайнявши завчасно відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині та не дав дорогу автомобілю GEELY EMGRAND 7, РН [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , котрий рухався в попутному напрямку із правої сторони, та допустив зіткнення з цим автомобілем, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим [PERSON] порушив п. 10.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124КУпАП. Зазначені обставини підтверджуються постановою Чутівського районного суду Полтавської області по справі № 550/692/21 за ст. 124 КУпАП, за якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено GEELY, держаний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . Транспортний засіб GEELY, держаний номерний знак [NUMBER] був застрахований у ТДВ СК «МЕГА-ГАРАНТ». Враховуючи що цивільна відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, винуватця дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПАТ «СК «Євроінс Україна» згідно Полісу №1286399 власник пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди GEELY, держаний номерний знак [NUMBER] звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із повідомленням про ДТП та із заявою про страхове відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого GEELY, держаний номерний знак [NUMBER] проведено його огляд, про що складено Акт огляду колісного транспортного засобу, та 03.08.2021 складено калькуляцію № 39360л, в якій зазначена вартість ремонту пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу GEELY, держаний номерний знак [NUMBER] . 06.08.2021 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт по справі № 39360/21. 25.08.2021 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 25111,91 грн. на користь [PERSON] - власника пошкодженого транспортного GEELY EMGRAND 7, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується платіжною інструкцією №10916 від 25.08.2021. У зв`язку зі сплатою страхового відшкодування на користь власника пошкодженого транспортного, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 29.12.2025 звернулось до суду з даним позовом про стягнення з відповідача в порядку регресу 50% сплаченого страхового відшкодування на підставі ч. 13.2 ст. 13 та ст. 38-1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). У частинах першій та третій статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Судовим розглядом встановлено, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/1286399 укладений 25.03.2021, дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого вказаним договором страхування транспортним засобом ВАЗ 21072, реєстраційний номер [NUMBER] , відбулась 02.07.2021, відповідно до даних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про страхування» № 85/96-ВР та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а не в редакції Закону №1909-IX від 01.01.2025 на який посилається позивач. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР). За змістом статті 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну. Відповідно до ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України). У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. За змістом статті 27 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією». Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV визначено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: п. 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування); 38.1.2. до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини; 38.1.3. до особи, яка заподіяла шкоду навмисно. 38.2. МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.2.1. до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону; 38.2.2. до водія транспортного засобу, який заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій; 38.2.3. до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов`язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом; 38.2.4. до підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини; 38.2.5. до особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також якщо вона відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вжила алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), та/або вона керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, та/або самовільно залишила місце пригоди. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 по справі №910/17324/19 виснувала, що суб`єкт, до якого МТСБУ може заявити регресний позов, та підстави такого регресного позову, є чітко визначеними у статті 38 Закону № 1961-IV. Отже, до страхувальника [PERSON] , який був водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду страховик ПрАТ «СК «Євроінс Україна» має право заявляти регресний позов лише у разі: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Однак, під час розгляду справи судом не встановлено обставин, з якими Закон № 1961-IV пов`язує право страховика заявити регресний позов до страхувальника. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України). Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження існування обставин, що визначені п.38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, а отже і не довів наявності підстав для звернення з даним позовом до відповідача про стягнення в порядку регресу суми страхового відшкодування. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в порядку регресу суми страхового відшкодування є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд зазначає, що відповідно до ч. 3. ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц роз`яснено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. З огляду на те, що за результатом розгляду даної справи суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то заява відповідача не може бути підставою для відмови в позові. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги залишені без задоволення, судові витрати позивача по сплаті судового збору залишаються за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed