Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-06 00:00:00

20.01.2026 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява [PERSON] , від імені та в інтерасх якої діє її представниця - адвокат Коренко Т.В., в якій просила визнати [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - безвісно відсутнім. Заява обгрунтована тим, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] . Заявниця вказує, що підтримувала тісні родинні відносини зі рідним братом [PERSON] , так як останній свої родини не мав. На початку 2000-х років [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями та вів антисоціальний спосіб життя. Останній раз заявниця бачила свого брата восени 2006 року за адресою: [ADDRESS] , де він і проживав. З 2006 року [PERSON] не виходив на зв`язок, за місцем своєї реєстрації не з`являвся. Зі слів знайомих односельців був безхатьком в м. Миколаєві, жебракував. Заявниці не відомо місце знаходження брата. Всі вжитті заходи щодо розшуку брата результату не принесли. [PERSON] зазначає, що визнання [PERSON] безвісті відсутнім є необхідним для встановлення опіки над частиною його майна, а саме на земельну ділянку (пай) розміром 6.80 га, яке залишилося після смерті їх батька [PERSON] та було успадковане заявницею та її братом [PERSON] . Тому заявниці необхідне визнати [PERSON] безвісно відсутнім та вказані обставини змушують її звернутись до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 20.01.2026 року матеріали справи передані на розгляд судді. Ухвалою судді від 23.01.2026 року прийнято заяву до розгляду та відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання особи безвісно відсутньою. Постановлено призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.02.2026 року на 11:30 год. Також, постановлено: витребувати: з відділення поліції №4 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області копії матеріалів кримінального провадження №12025152230000028 від 16.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України; викликати для допиту в судовому засіданні свідка: [PERSON] (м.т. [NUMBER] ). Судове засідання 24.02.2026 року відкладено на 07.04.2026 року на 10:00 год, в зв`язку з неявкою сторін та надходженням від представниці заявниці - адвоката Коренко Т.В. заяви про відкладення судового засідання. 12.03.2026 року, на виконання вимог ухвали суду від 23.01.2026 року, від відділення поліції №4 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області надійшли витребувані судом копії матеріалів кримінального провадження №12025152230000028 від 16.01.2025 року. В судовому засіданні заявниця та її представниця вимоги заяви підтримали та просили задовольнити. Заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, свого представника в засідання не направив, пояснення по справ не надав. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є рідними сестрою та братом, що підтверджується копіями свідоцтв про народження [PERSON] серії [NUMBER] та заявниці [PERSON] серії [NUMBER] . Як вбачається, з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.07.2004 року, [PERSON] та її братом [PERSON] успадковано земельну ділянку (пай) розміром 6.80 га в с. Комсомольське (теперішня назва - с.Благодатне), Жовтневого району (нині- Миколаївського району) Миколаївської області, яке залишилося після смерті їх батька [PERSON] . Згідно Довідки старости Партизанського старостинського округу Первомайської стг Миколаївського району Миколаївської області №94 від 05.08.2024 року, [PERSON] з 23 вересня 1993 року і по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з 2006 року за даною адресою не проживає. 15.11.2024 року представницею [PERSON] - адвокатом Коренко Т.В. направлено адвокатський запит до ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про надання копії заяви та інформації про результати розгляду заяви [PERSON] , яка зверталась з питанням про визнання особи [PERSON] , [INFO] зниклим Вх. №4379/54-2018, ЕО№3984 від 07.08.2018 р. 24.11.2024 року ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надано відповідь на вказаний вище адвокатський запит, згідно якої матеріали звернення [PERSON] , що були зареєстровані в ЄО №3984 від 07.08.2018 року були знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання. Відповідно до витягу з ЄРДР від 26.02.2026 року, 16.01.2025 року зареєстроване кримінальне провадження №120251522302000028 на підставі заяви [PERSON] про встановлення місцезнаходження її брата [PERSON] з яким втрачено зв`язок з 2006 року. 17.01.2025 року слідчим СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області направлено прокурору Миколаївської окружної прокуратури повідомлення про початко досудового розслідування у кримінальному провадженні №120251522302000028. 25.01.2025 року, з метою встановлення місцезнаходження розшукуваного [PERSON] , СКП ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області заведено ОРС категорії «Розшук» за №1525003. Як вбачається з рапорта о/у СКП ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області Томової А., проведеними оперативно-розшуковими заходами встановити місцезнаходження [PERSON] , [INFO] , не надалося можливим. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що є рідною племінницею [PERSON] . Останній раз бачила дядька приблизно в 2006 році, після чого про його долю нічого не відомо. Таким чином, судом встановлено, що брат заявниці - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 2006 року не проживає за місцем реєстрації, не спілкувався з родиною та не підтримував будь-яких родинних стосунків, ніяких відомостей про його місцеперебування заявниці не надходило. Крім того, матеріали справи містять докази, що місцезнаходження [PERSON] встановити не можливо. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місцезнаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Відповідно до ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місті її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць перше січня наступного року. Відповідно до ч. 1 ст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно статті 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визначити фізичну особу безвісно відсутньою, обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи. За вимогами ст. 305-309 Цивільного кодексу України, виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами. Визнання сина безвісно відсутнім є необхідним заявникові, для вступу у спадщину його спадкоємців, які зможуть оформити право власності в порядку спадкування. Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, тому мають бути вжитті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку. Процес розшуку безвісно відсутніх осіб регулюється такими нормативно-правовими актами законодавчого рівня, як Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Закони України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність». Законом України «Про Національну поліцію» визначено, що одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб; початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другоїстатті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ № 72641734). З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. З урахуванням викладених вище обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявниці та наявність підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім, оскільки факт зникнення останнього підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються. При цьому зазначені докази є взаємопов`язаними, в сукупності не суперечать один одному, та в достатній мірі підтверджують обставини, на які посилається заявниця в заяві, для визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, суд приходить до висновку, що дана заява підлягає задоволенню. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved