Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

І. Стислий зміст позовних вимог. До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла на розгляд позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 19.06.2025 між ТОВ ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів у кредит № 71817168, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 1 000 грн. строком на 15 днів. Крім того, 08.06.2025 між ТОВ ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів у кредит № 8326966, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 2 000 грн. строком на 360 днів. Дані договори укладені у відповідності до вимог чинного законодавства у електронній формі. 16.10.2025 між ТОВ ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено Договір факторингу № 16/10/2025 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі і за договорами № 71817168 від 19.06.2025 та № 8326966 від 08.06.2025. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, відповідач не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінпром Маркет», ні на рахунки попереднього кредитора. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Фінпром Маркет» у зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості в сумі 10 738 грн. 95 коп. та судові витрати у справі. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 січня 2026 року справу передано судді Балацькій О.Р. На виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України 21 січня 2026 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла відповідь № 5688/589 з ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області щодо реєстрації місця проживання відповідача. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 59) Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2026 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 60-61) Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. (а.с. 63-66) Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 68-69). У відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Відзиву із запереченнями на позовну заяву відповідач не надала. Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило. Відтак суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. За таких обставин у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та докази. Суд встановив, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. 08 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у кредит № 8326966, за умовами якого Кредитодавець надав Відповідачу грошові кошти у розмірі 2 000,00 грн строком на 360 днів, з 08.06.2025 року по 02.06.2026 року. Відповідно до умов зазначеного договору, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 0,95 % щоденно від залишку заборгованості за тілом кредиту. Крім того, договором передбачено сплату комісії у розмірі 17,25 % від суми кредиту, що у грошовому виразі становить 345,00 грн. У разі порушення строків виконання грошових зобов`язань встановлено відповідальність у вигляді неустойки в розмірі 100,00 грн за кожен день прострочення. (а.с. 26-33) Також судом встановлено, що 19 червня 2025 року між тими ж сторонами укладено договір про надання коштів у кредит № 71817168, відповідно до якого Відповідачу надано кредит у розмірі 1 000,00 грн строком на 15 днів, а саме з 19.06.2025 року по 03.07.2025 року. Згідно з умовами вказаного договору, процентна ставка за користування кредитом становить 0,333 % щоденно від залишку заборгованості за тілом кредиту. Комісія за надання кредиту визначена у розмірі 10 % від суми кредиту, що становить 100,00 грн. У разі прострочення виконання зобов`язань передбачено нарахування пені у розмірі 4 % від суми заборгованості за тілом кредиту за кожен день прострочення. (а.с.14-21) Як убачається з матеріалів справи, обидва договори укладені в електронній формі шляхом використання одноразових ідентифікаторів, що є електронними підписами, у порядку, визначеному чинним законодавством України. Факт укладення договорів, ідентифікації Відповідача та накладення електронних підписів підтверджується належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи. На виконання умов кредитних договорів Кредитодавцем було перераховано грошові кошти на банківський картковий рахунок Відповідача, що підтверджується Довідкою ТОВ «Європейська платіжна система» № КД-000004543 від 06.11.2025 та Довідкою ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» № КД-000076170. (а.с. 23, 34) Разом з тим, Відповідач у порушення умов договорів своєчасно не повернула отримані кредитні кошти, не сплатила проценти за користування кредитом, комісії та інші передбачені договором платежі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість за кредитним договором № 71817168 від 19.06.2025 року становить 3 149,95 грн, з яких: 1 000,00 грн основна сума боргу (тіло кредиту); 49,95 грн нараховані проценти за користування кредитом; 100,00 грн заборгованість за комісією; 2 000,00 грн пеня (неустойка). Заборгованість за кредитним договором № 8326966 від 08.06.2025 року становить 7 589,00 грн, з яких: 2 000,00 грн основна сума боргу (тіло кредиту); 1 244,00 грн нараховані проценти за користування кредитом; 345,00 грн заборгованість за комісією; 4 000,00 грн неустойка. Судом також встановлено, що 16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 16/10/2025, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача за вищевказаними кредитними договорами. Факт переходу права вимоги підтверджується витягами з реєстрів прав вимоги, відповідно до яких до позивача перейшло право вимоги за договором № 71817168 у розмірі 3 149,95 грн та за договором № 8326966 у розмірі 7 589,00 грн. (а.с. 36-45) З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами з приводу отримання відповідачем кредиту. ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що передбачено пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Проаналізувавши вищевказані положення законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як стверджується з матеріалами справи, відповідачем було укладено кредитні договори № 71817168 від 19.06.2025 та № 8326966 від 08.06.2025 за умовами якого відповідач отримала грошові кошти шляхом їх перерахування на її банківський картковий рахунок. Вказані договори було укладено в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, які були надіслані відповідачу. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі. З врахуванням викладеного, матеріалами справи стверджується, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, суд зазначає, що враховуючи умови надання кредитних коштів, саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надав. Отже, з урахуванням умов кредитного договору заборгованість за кредитним договором № 71817168 від 19.06.2025 року становить 3 149,95 грн, з яких: 1 000,00 грн основна сума боргу (тіло кредиту); 49,95 грн нараховані проценти за користування кредитом; 100,00 грн заборгованість за комісією; 2 000,00 грн пеня (неустойка). Заборгованість за кредитним договором № 8326966 від 08.06.2025 року становить 7 589,00 грн, з яких: 2 000,00 грн основна сума боргу (тіло кредиту); 1 244,00 грн нараховані проценти за користування кредитом; 345,00 грн заборгованість за комісією; 4 000,00 грн неустойка. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами в загальній сумі 10 738 грн. 95 коп. є обґрунтованими, а відтак позов підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позов підлягає задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає таке. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Позивач заявив до стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 4 500 грн. 00 коп., посилаючись на договір про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025, акт приймання передачі наданої правничої допомоги за договором від 25.08.2025, витяг з акту № 7ФП, ордер про надання правничої допомоги. Оцінивши характер та складність справи, обсяг наданої правничої допомоги, а також

Outcome: approved