Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-08 00:00:00

До Славутського міськрайонного суду Хмельницької області надійшов позов Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. В обґрунтування поданого позову вказано, що [PERSON] , 30.12.2025 о 02:30 год. в с. Красносілка, Траса Т-18-04, керуючи т/з MAN (д/н [NUMBER] ) вичнив ДТП зіткнувшись із електроопорою. Електрична опора не підлягає ремонту відповідно до технології виготовлення виробів такого типу. Такими діями [PERSON] були нанесені матеріальні збитки АТ «Хмельницькобленерго» Шепетівському РЕМ на суму 28177,50 грн. Даний факт був встановлений Славутським міськрайонним судом під час розгляду адміністративної справи № 682/47/26. Відповідно до постанови Славутського міськрайонного суду від 19 січня 2026 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнено до відповідальності. Відповідно до акту виконаних робіт сума збитків становить 28177,50 грн. За таких обставин, представник позивача звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Хмельницькобленерго» 28177,50 грн. та судовий збір в сумі 2662,40 грн. Ухвалою суду від 19.02.2026 року, провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 18.03.2026 о 11 год. 00 хв. 03.03.2026 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідальність власника наземного транспортного засобу на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО»». Відповідач на момент ДТП мав при собі посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а отже був належним володільцем транспортного засобу на момент ДТП. Позивач достовірно знав про те, що відповідальність власника наземного транспортного засобу на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО»» та мав відомості про номер полісу. [PERSON] в той же день повідомив страховика про подію, яка сталася 30.12.2025 о 02 год. 30 хв. Проте, з відповіді ПрАТ «СК «ВУСО»» вбачається, що звернень від потерпілих для отримання страхового відшкодування не надходило. Представник відповідача також зазначає, що розмір шкоди, яку заявляє позивач не перевищує ліміт відповідальності страховика, у відповідача не виник обов`язок відшкодувати завдану в результаті ДТП майнову шкоду, а відтак [PERSON] є неналежним відповідачем. Тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 05.03.2026 до суду надійшла відповідь на відзив від представника АТ «Хмельницькобленерго», у якій зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована та яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, має право протягом одного року з дати настання дорожньо-транспортної пригоди вернутись до страховика, який застрахував відповідальність такої особи. Процитував ч.1 ст.1166 ЦК України, де зазначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 18.03.2026 представник позивача, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, до суду не з`явився. Подав заяву про перенесення розгляду справи. Ухвалою суду, розгляд справи було відкладено на 09.04.2026 о 14 го. 00 хв. 09.04.2026 у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Зазначив, що з вини відповідача товариству завдана матеріальна шкода, яка ним повинна бути відшкодована у повному обсязі. З приводу визначення відповідача, представник позивача зазначив, що це їх права вибору до кого звертатися про відшкодування шкоди: до відповідача чи страхової компанії у якій застрахована відповідальність винуватця ДТП. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що оскільки цивільно правова відповідальність відповідача була застрахована, тому належним відповідачем є страхова компанія. З цих підстав просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.12.2025 о 02:30 год. в с. Красносілка, Траса Т-18-04, водій [PERSON] , [INFO] , керував т/з MAN (KE6885АО) та не впоравшись із керуванням здійснив зіткнення із електроопорою. В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження та були завдані матеріальні збитки (а.с.36,37,38-39,40, 41-42). Постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.01.2026 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (а.с. 34-35). Згідно акту приймання виконаних будівельних робіт сума збитків завданих позивачу становить 28177,50 грн. (а.с.44-46). Згідно із полісом №229623986 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик ПрАТ "Ск "ВУСО"", страхувальник ПП "Транс Логістик". Строк дії договору 1 рік, з 28.05.2025 до 27.05.2026 р. Забезпечений транспортний засіб марки INTERCARGOTRUCK, модель F17221, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN (номер кузова, шасі, рами) [NUMBER] . Розмір страхових сум: на один страховий випадок незалежно від кількості потерпілих - 1250000 грн., на оду потерпілу особу - 250000 грн. (а.с. 66). Відповідно до довідки від 06.03.2026 р., виданої ПП "Транс Логістик", транспортний засіб марки INTERCARGOTRUCK, модель F17221, державний номерний знак [NUMBER] , VIN (номер кузова, шасі, рами) [NUMBER] , що належить на праві приватної власності Приватному підприємству «Транс Логістик», станом на 30.12.2025 року був закріплений за працівником [PERSON] на підставі наказу П-Т-2025000204 від 23.12.2025 року «Про закріплення автотранспортних засобів за водійським складом». Цивільно-правова відповідальність власникам транспортного засобу марки INTERCARGOTRUCK, модель F17221, державний номерний знак [NUMBER] , VIN (номер кузова, шасі, рами) [NUMBER] , застрахована у ПрАТ «ВУСО» (поліс №229623986) (а.с.100). Згідно ч. 1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода). Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України має власник. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника». Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункти 40, 41). В постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 зазначено, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт). Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження-до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тож пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. З відповіді ПрАТ «СК «ВУСО»» вбачається, що [PERSON] у телефонному режимі повідомив страховика про ДТП 30.12.2025 12:14:54, але звернень від потерпілих для отримання страхового відшкодування не надходило (а.с.69). За таких обставин, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки [PERSON] є неналежним відповідачем у справі. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем та його представником до суду подано заяву про відшкодування правової допомоги. Витрати відповідача на правничу допомогу складають 12000 грн. та підтверджуються наступними доказами: договір №01-240226 укладений між Адвокатським бюро «Андрія Талалая «А.Т.ЛЕКС»», актом №01-240226 прийому-передачі наданих послуг, рахунком-фактурою №01-24026 від 06.03.2026, свідоцтвом про право зайняття адвокатською діяльністю (а.с.90,91-93,94,95). Представник позивач, який був присутній у судовому засіданні, не заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, не довів необґрунтованість витрат на правову допомогу. За таких обставин, з позивача АТ «Хмельницькобленерго» на користь відповідача підлягає стягненню 12000 грн. на правову допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Outcome: approved