Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 17 775,00 грн та судові витрати, які складаються із витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 8 000,00 грн та сплаченого судового збору в сумі 2 662,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 лютого 2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 7657056, згідно з умовами якого відповідач отримав 5 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів і можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 5 000,00 грн. Відповідач, у свою чергу, умов кредитного договору не виконав. 25 червня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ. Станом на дату відступлення права вимоги сума заборгованості відповідача становить 17 775,00 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 5 000,00 грн, прострочена заборгованість за сумою процентів 11 925,00 грн, прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту 850,00 грн. 04 лютого 2026 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» з метою врегулювання зобов`язання надіслало відповідачу [PERSON] претензію про негайне погашення кредитної заборгованості. Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 03 березня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та в порядку ст. 84 ЦПК України витребувано в АТ «Райффайзен Банк» докази по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині пред`явленого позову заяві представник [PERSON] просить здійснювати розгляд даної справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою сторони позивача суд проводить розгляд справи в заочному порядку, передбаченому гл. 11 розділу III ЦПК України, та ухвалює заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов такого висновку. 27 лютого 2024 року [PERSON] подав анкету-заяву на кредит № 7657056 в сумі 5 000,00 грн строком на 15 днів з 27 лютого 2024 року по 13 березня 2024 року (пільговий період), який було погоджено ТОВ «Мілоан». 27 лютого 2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 7657056 (індивідуальна частина), згідно з умовами якого відповідач отримав 5 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та комісії за надання кредиту, що передбачені кредитним договором, загальним строком на 105 днів з датою остаточного погашення заборгованості 11 червня 2024 року (рекомендована дата платежу 13 березня 2024 року). Згідно з додатком № 2 до договору про споживчий кредит № 7657056 від 27 лютого 2024 року [PERSON] підписав заявку на отримання кредиту № 7657056 на суму 5 000,00 грн на загальний строк кредитування 105 днів, з них пільговий період: 15 днів, поточний період: 90 днів, процентна ставка: протягом пільгового періоду - 2,10% на день, протягом поточного періоду - 2,30% на день, комісія за надання кредиту: 17,00% від суми кредиту. Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит № 7657056 від 27 лютого 2024 року (додаток № 1 до договору про споживчий кредит № 7657056 від 27 лютого 2024 року) дата повернення кредиту 11 червня 2024 року, сума кредиту 5 000,00 грн, сума нарахованих процентів за користування кредитом 11 925,00 грн, комісія за надання кредиту 850,00 грн, разом до оплати: 17 775,00 грн. Водночас із платіжного доручення № 124129127 від 27 лютого 2024 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , на карту VISA № [NUMBER] кошти в сумі 5 000,00 грн. Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Мілоан» від 10 вересня 2025 року підтверджено, що клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір про споживчий кредит № 7657056 від 27 лютого 2024 року, ідентифікований, акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 566386. З витребуваних судом доказів у АТ «Райффайзен Банк» (вих. № 81-15-9/4274-БТ від 11 березня 2026 року) вбачається, що на рахунок банківської картки [NUMBER] , [NUMBER] , належний [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), 27 лютого 2024 року було зараховано кошти в сумі 5 000,00 грн, що підтверджується відповідною випискою по рахунку з 27 лютого 2024 року по 05 березня 2024 року. 25 червня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ, з додатками, згідно з яким ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 7657056 від 27 лютого 2024року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 107-МЛ від 25 червня 2024 року (у новіій редакції згідно додаткової угоди № 1 від 25 червня 2024 року) ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 7657056 від 27 лютого 2024 року в сумі 17 775,00 грн., з яких сума кредиту 5 000,00 грн, сума нарахованих процентів 11 925,00 грн, комісія 850,00 грн. Згідно з платіжною інструкцією № 3446 від 25 червня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» здійснило плату ТОВ «Мілоан» за відступлення права вимоги за договором відступлення прав вимоги № 107-МЛ від 25 червня 2024 року в сумі 1 857 051,83 грн. Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором № 7657056 від 27 лютого 2024 року [PERSON] має заборгованість станом на 12 лютого 2026 року в сумі 17 775,00 грн., з яких прострочене тіло кредиту 5 000,00 грн, сума прострочених процентів 11 925,00 грн, комісія 850,00 грн. 04 лютого 2026 року за вих. № 23691706/1470 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направило [PERSON] претензію про погашення заборгованості в сумі 17 775,00 грн. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору про споживчий кредит № 7657056 від 27 лютого 2024 року, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором 566386, на підписання електронного договору. Електронний договір про споживчий кредит № 7657056 від 27 лютого 2024 року, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі; укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20. Позивач доводить, що має місце порушення виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Як передбачено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Водночас у відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Таким чином, право вимоги за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. З огляду на наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Відповідач належним чином не спростував наявну заборгованість та не надала заперечень стосовно факту укладення спірного договору. Отже, позов є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 8 000,00 грн, суд зазначає таке. За правилами ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження адвокатських повноважень та понесених витрат ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» надало договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року; акт № Д/17115 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 12 лютого 2026 року, як додаток до договору про надання правової (правничої) допомоги від 01 липня 2025 року, в якому погоджено вартість наданих послуг в сумі 8 000,00 грн; детальний опис наданих послуг до акту № Д/17115 від 12 лютого 2026 року за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року; ордер від 20 жовтня 2025 року до договору № 0107 від 01 липня 2025 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2093 від 29 вересня 2012 року; виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АО «Апологет». У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. У постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу ч. 3 ст.141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у рішенні «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, зокрема предметом позову, його ціною, та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд з огляду на розумну необхідність та реальність судових витрат для даної справи дійшов висновку про зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 662,40 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved