Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в розмірі 12 818,90 грн, з яких: 4 700,00 грн сума заборгованості за сумою кредиту; 8 118,90 грн сума заборгованості за відсотками за користування позикою, а також, 2422,40 грн понесених витрат на сплату судового збору та 10 000 грн понесених витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 червня 2021 року між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] було укладено договір № 3305813027-359736 про надання коштів у позику, у тому числі, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Договір укладено за допомогою веб-сайту https://koshelok.ua/, де відповідачка, з метою отримання кредиту, ідентифікувалася в ІТС використовуючи власний номер телефону, зазначила свої особисті дані паспорта, ідентифікаційного номера, номера телефону та електронної пошти, зайшла в особистий кабінет, зробила заявку на отримання кредиту та надала номер банківської картки, на яку просила перерахувати кошти, після чого отримала від позивача індивідуальну оферту з відповідними активними посиланнями, яка містить істотні умови договору та смс на номер телефону із одноразовим ідентифікатором: 3616. В свою чергу, відповідачка акцептувала оферту та підписала кредитний договір одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов даного кредитного договору позичальнику був наданий кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту становить 4 700 грн.; початковий строк кредитування 22 дні; дисконтна відсоткова ставка становить 1,85 % на добу за початковий строк кредитування; базова процентна ставка становить 2,2% на добу за продовжений строк користування кредитом. ТОВ «Кошельок» зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, надало позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , яку відповідачка зазначила в особистому кабінеті. Відповідачка свої зобов`язання за Кредитним договором від 03.06.2021 року № 3305813027-359736 про надання коштів у позику не виконала, не повернула кредит у повному обсязі та не сплатила відсотки, у зв`язку з чим, станом на момент звернення до суду у відповідачки, утворилась заборгованість у розмірі 12 818,90 грн, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту 4 700,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування позикою 8 118,90 грн. Ухвалою суду від 22.12.2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін по справі. Ухвалою суду від 09.02.2026 року було задоволено клопотання позивача та витребувано від АТ «Ощадбанк» інформацію щодо належності банківської картки № [NUMBER] та виписки по вказаному рахунку. У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно заявленого у позовній заяві клопотання, представник позивача просив проводити судовий розгляд справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення у справі представник позивача не заперечував. Про причини неявки у судове засідання відповідачка не повідомила, будь-яких клопотань про відкладення судового засідання, а також відзиву на позовну заяву суду не подавала. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до ч 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на те, що відповідачка повідомлялася належним чином про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася та про причини неявки суд не повідомила, враховуючи, що відповідачкою не подано відзиву на позовну заяву, а позивач не проти винесення судом заочного рішення, суд ухвалює заочне рішення у справі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 03 червня 2021 року між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] було укладено Договір № 3305813027-359736 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (зворот а.с. 13-16). Уклавши цей договір позичальник підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких знаходиться на Сайті Кредитодавця: https://koshelok.net (п. 9.4 Договору). Відповідно до умов договору Кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 4 700 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених цим Договором (п. 1.1 Договору). Кредит надається строком на 22 дні (далі Лояльний період) (п. 2.1 Договору). За умовами п. 3.2 та 3.4 Договору нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, сукупна вартість кредиту становить 6 701,00 грн, або 143% від суми отриманого кредиту та включає в себе проценти за користування кредитом в розмірі 2001,00 грн, або 43% від суми кредиту. Відповідно до п. 3.5 Договору, сплата процентів за користування кредитом в розмірі 1,85% розповсюджується на весь період користування кредитом з моменту укладання цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до завершення строку, передбаченого п. 2.1 Договору. Згідно з п. 3.6 Договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення строку Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування кредитом, зокрема: зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду; з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 730 процентів річних, що становить 2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним. У відповідності до п. 9.1 Договору цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Паспорт споживчого кредиту містить аналогічні умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що були надані виходячи із обраних відповідачкою умов кредитування. Згідно дослідженої судом візуальної форми послідовності дій клієнта (а.с. 37), наданої позивачем б/н та б/д, вбачається, що 03.06.2021 року о 18:54:26 відповідачка здійснила вхід в особистий кабінет ідентифікувавшись в ІТС використовуючи номер телефону та того ж дня о 18:54:48 здійснила підписання договору одноразовим ідентифікатором: 3616. Таким чином, між позивачем та відповідачкою укладено договір про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін. Згідно з Графіком розрахунків, який є Додатком № 1 до Договору, відповідачка повинна виконати свої зобов`язання за Договором 24 червня 2021 року у загальному розмірі 6 612,90 грн, в тому числі: сплативши кредит в розмірі 4 700,00 грн та нараховані проценти в розмірі 1 912,90 грн (а.с. 17). Відповідно до довідки про підтвердження платежу від 06.11.2025 року № 47397/80 АТ «ТАСКОМБАНК» та повідомлення ТОВ «ТАС ЛІНК» б/н та б/д, судом встановлено, що на номер платіжної картки № [NUMBER] банком здійснено успішний переказ грошових коштів у сумі 4 700 грн. (а.с. 22-23). Як вбачається з листа АТ «Державний ощадний банк України» від 26.02.2026 року № 46/12-11/28790/2026/БТ банківську платіжну картку з № [NUMBER] емітовано на ім`я відповідачки [PERSON] . З виписки по рахунку вказаної платіжної банківської картки вбачається, що 03.06.2021 року було проведено операцію із зарахування грошових коштів на картку в розмірі 4 700,00 грн (а.с. 71-73). Згідно з детальним розрахунком заборгованості за Договором 3305813027-359736 про надання коштів у позику від 03.06.2021 року (а.с. 18-19) вбачається, що відповідачка не виконала зобов`язань із повернення кредиту та сплати процентів протягом Лояльного періоду, у зв`язку із чим строк кредитування було продовжено. 07 липня 2021 року відповідачкою було сплачено 3 100,00 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитом, який було віднесено у рахунок погашення відсотків. За таких обставин, станом на 22.09.2021 року заборгованість відповідачки за Договором склала 12 818,90, в тому числі: 4 700,00 грн заборгованість за кредитом; 8 118,90 грн заборгованість за процентами. Встановивши наведені обставини, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У договорах про надання фінансового кредиту, укладених з відповідачем, сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування позикою, розмір і типи процентних ставок. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Частина 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Матеріали справи свідчать, що належними та допустимими доказами підтверджений факт укладання відповідачкою кредитного договору на суму 4 700,00 грн, у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору про надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останньою зобов`язань з повернення кредитних коштів, що є підставою для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором на користь позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 03.06.2021 року № 3305813027-359736 в розмірі 12 818,90 грн, з яких: 4 700,00 грн сума заборгованості за сумою кредиту; 8 118,90 грн сума заборгованості за відсотками за користування позикою. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. На підтвердження понесених витрат про надання правничої допомоги адвокат Гурський Г.Ю. надав: договір про надання правової допомоги від 12 лютого 2025 року, укладений із ТОВ «Кошельок» (а.с.35), додаток до договору від 24 листопада 2025 року (а.с. 36). Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Відповідно до положень ч.4,5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на правову допомогу, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та з урахуванням складності справи, обсягу виконаних представником позивача робіт, часом, витраченим на виконання цих робіт, ціни позову та результату розгляду справу стягнути з відповідачки на користь позивача розмір витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved