Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом у якому посилається на те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка за свого життя, залишила заповіт за реєстровим № 1965 від 11.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області відповідного до якого на випадок своєї смерті, [PERSON] зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося та взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] . Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 2, 83 га та житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Між тим, при зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадщини, позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного, просять суд: -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] право власності на земельну ділянку, площею 2, 83 га, для веденн товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер: 5122310100:01:002:0790, 5122310100:01:002:0791), розташовану на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, належної спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 927386, виданого 20.02.2007 року Кілійською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Одеської області від 14.03.2006 року № 101 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . -визнати за позивачем, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS] , який складається з: літ. «А» - житлового будинку (загальною площею 77, 4 кв.м., житловою площею 29, 3 кв.м.), літ. «Б» - кухня, літ. «В» - сарай, літ. «Г» - вбиральня, № 1-6, І надвірні споруди в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про проведення розгляду справи без участі представника, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.02.1968 року м. Кілія рай бюро ЗАГС Одеської області вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 46 від 08.02.1968 року. Згідно заповіту за реєстровим № 1965 від 11.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області вбачається, що [PERSON] зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося та взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.06.2025 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 262 від 11.06.2025 року. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 927386, виданого 20.02.2007 року Кілійською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Одеської області від 14.03.2006 року № 101, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2, 83 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер: 5122310100:01:002:0790, 5122310100:01:002:0791), розташована на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області. Згідно повідомлення Ренійської державної нотаріальної контори Одеської області за вих. № 220/01-16 від 26.02.2026 року вбачається, що 13.10.2025 року від [PERSON] надійшла заява про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Статтею 392 ЦК України передбачено, що у разі, якщо право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою, таке право підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку,визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. За приписами статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.п 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу, виданого з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документи, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, відповідно їх право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved