Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позов до відповідача [PERSON] з участю Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом із позивачем. На день подання даного позову матеріальне утримання сина зі сторони відповідача є лише сплата ним аліментів в розмірі 1500 гривень. З часу припинення сімейних відносин, відповідач тривалий час перебуває за межами України та усунувся від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з сином, не виявляє будь-якого інтересу до дитини, не турбується про його здоровя, не цікавиться навчання та захопленням сина у вільний від навчання час. Впродовж тривалого часу відповідач жодного разу не відвідав сина, не приймає участі у його вихованні, не утримує його, не цікавиться його життям, розвитком та станом здоров`я, що свідчить про свідоме умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків. Така поведінка батька є стійкою, послідовною, умисною та незмінною. Позивач вважає, що поведінка відповідача свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. За вказаних обставин просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 16.06.2025 відкрито провадження у цивільній справі №607/11747/25. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 28.11.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. Позивачка та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача щодо задоволення позову заперечив та вказав, що відповідач не ухиляється від виконання батьківських обов`язків та бажає приймати участь у житті сина, проте позивач чинить йому у цьому перешкоди. Від третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, за наявними матеріалами справи. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.06.2012, ухваленим у цивільній справі №607/7502/2012 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 25 лютого 2010 року відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №202. Також, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2012, ухваленим у цивільній справі №607/14306/2012 з [PERSON] в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в твердій сумі в розмірі 460 грн., щомісячно, починаючи з 30.08.2012 і до досягнення дитиною повноліття. В подальшому, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2012, ухваленим у цивільній справі №607/15428/17 збільшено розмір стягуваних аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2012 та стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500 гривень, з врахуванням індексації. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 31.10.2012 №1760 затверджено висновок про участь батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , 2011 року народження. 14 жовтня 2023 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14.10.2023 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1871. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до листа Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №17 імені Володимира Вихруща з поглибленим вивченням іноземних мов від 02.06.2025 №206, [PERSON] навчається у 8-Б класі з 01.09.2017. За весь період навчання [PERSON] , [INFO] навчання, батько дитини, [PERSON] , не цікавиться успіхами сина у навчанні, жодного разу не був присутнім на шкільних заходах за участі дитини, а також організованих для батьків здобувачів освіти батьківських зборах. Ні у вихованні, ні у навчанні, а також у матеріальному забезпеченні сина участі не приймає. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Виконавчого комітету Тернопільської міської ради вважає за недоцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] . У висновку зазначено, що мати дитини, [PERSON] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомила, що батько не виконує покладених на нього батьківських обов`язків, не цікавиться станом здоров`я сина, зовсім не зацікавлений у розвитку та навчанні дитини. Мати вказала, що із 2011 року батько не бажав матеріально допомагати в утриманні сина, тому вона була змушена звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів. [PERSON] також зазначила, що впродовж тривалого часу батько жодного разу не відвідував сина, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться його життям. Батько дитини, [PERSON] , на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явився. Проте направив письмові пояснення, у яких вказав, що на даний час проживає та працює в Італії. Тому просить провести засідання без його участі. Із позовною заявою та вимогою про позбавлення батьківських прав категорично не згідний, з наступних підстав. Вказує, що пересилав кошти на банківську картку ще до подачі [PERSON] позову до суду про стягнення аліментів на дитину. [PERSON] з сином батьку не давали, тому він звернувся до суду в 2012 року з позовною вимогою про отримання дозволу на зустрічі з сином. Батько зазначив, що сплачує аліменти на утримання сина. Окрім цього, висилав кошти на дні народження, школу, відпочинок, подарунки на Святого Миколая, передавав гостинці з Італії (посилки), давав дозвіл на виїзд дитини за кордон. До квітня 2015 року батько міг бачити і зустрічався з сином завдяки виконавчій службі, але перешкоди були завжди. У квітні 2015 року він виїхав в Італію, проте завжди намагався зв`язатися з [PERSON] для того, щоб побачити і поспілкуватися з сином, цікавився, що потрібно синові. [PERSON] зазначив, що сину телефонував завжди через номер [PERSON] , так як він не мав прямого номера до сина, але [PERSON] відповідала завжди, що син не хоче говорити із ним. До 2022 року [PERSON] спілкувалася із батьком дитини тільки тоді, коли їй це було потрібно. Із 2022 року він телефонував та писав [PERSON] неодноразово, просив дати номер телефону сина для спілкування з ним, але повідомлення ігнорувалися, і з березня 2023 року [PERSON] перестала зовсім спілкуватися та піднімати від батька телефон. Також, повідомив, що бажає і надалі спілкуватися і приймати участь у життя сина та буде вживати всіх заходів для цього. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомив, що проживає з матір`ю, вітчимом та сестрою. [PERSON] вказав, що із батьком спілкувався дуже давно, не пригадує точно коли, номера телефону до батька не має. Тому, орган опіки та піклування дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, виключний і надзвичайний спосіб впливу на батьків, відтак за встановлених у даній справі обставин необхідність та пропорційність застосування такого не доведено. В судовому зсіданні заслухано думку неповнолітньої дитини [PERSON] , який є сином сторін спору та який вказав, що не заперечує щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо нього. Cвідок [PERSON] , який доводиться виховником гуртка «Пласту», в якому бере участь [PERSON] , пояснив, що [PERSON] знає четвертий рік. З 2022 року він є членом гуртка в якому свідок є виховником. Пояснив, що при вступі в гурток проводиться ознайомлення з батьками і одним із батьків надається дозвіл на вступ у «Пласт» та подається відповідна заява. В гуртку є 8-9 осіб. [PERSON] є гуртковим, тобто головним серед дітей свого віку. Кожної неділі відбуваються збірки о 14:00 год., також виїзди за межі міста, виїзди в літні табори без батьків. Також, є батьківські збори та батьківський день на який завжди приїжджав [PERSON] з [PERSON] . Крім цього, батьки беруть активну участь в організації різних акцій в яких [PERSON] брав активну участь. З перших днів приходу [PERSON] в «Пласт», коли його запитували про батьків, він говорив, що пан [PERSON] це його тато, а пані [PERSON] його мати. Про [PERSON] він ніколи не чув і з ним незнайомий. Завжди знав, що батьком [PERSON] є [PERSON] . Свідок пояснив, що оплату різних витрат за [PERSON] завжди вносили [PERSON] або [PERSON] . Від [PERSON] за [PERSON] свідок ніколи не чув. Свідок [PERSON] , яка працює в Тернопільській спеціалізованій школі іноземних мов №17 вчителем німецької мови та є заступником директора з навчально-виховної частини пояснила, що вона доводиться класним керівником [PERSON] з 2021 року, тобто з 5 класу. Зараз [PERSON] навчається в 9 класі. Свідок пояснила, що коли вона отримала класне керівництво, спілкувалась з вчителями початкової школи і про те, що у [PERSON] фактично немає батька, який би приймав участь в його вихованні, вона знала одразу. Заява про прийняття дитини школу була написана мамою [PERSON] . В 5 класі, коли записували в журнал відомості про батьків, вона написала, що батько [PERSON] , оскільки інших відомостей про батька не було, номер його телефону також був невідомий. Свідок пояснила, що вихованням і навчанням дитини займалась позивачка [PERSON] . Коли відбувались перші батьківські збори, на зборах батька не було. Був випадок у 5 класі, коли [PERSON] їй поскаржився, що його ображають хлопці, через те, що у нього немає батька. Часто [PERSON] розказував їй і дітям в класі, що він дійсно проживає з мамою і що у нього є собака. Свідок пояснила, що [PERSON] займалася з дитиною, оплачувала гуртки, часто записувала його на різні гуртки: з математики, іноземної мови. Про тата [PERSON] вона нічого не знає, ніколи його не бачила, до школи він ніколи не приходив, в групі у «Вайбері» він ніколи не брав участі, не телефонував, не цікавився сином. В 6 чи 7 класі вчитель з трудового навчання попросив, щоб до школи прийшов батько, після чого вона зателефонувала до [PERSON] та повідомила, що склалася така ситуація, що вчитель просить прийти до школи батька. На другий день [PERSON] повідомив їй, що до школи прийде його тато, однак до школи прийшов [PERSON] . Про свого рідного батька [PERSON] ніколи не говорив і розмов на цю тему він старався уникати та одразу переводив розмову на іншу тему. Свідок пояснила, що у дитини відчувалася образа на рідного батька. Родичі зі сторони батька до школи не приходили, не цікавилися навчанням дитини. Свідок пояснила, що [PERSON] говорив, що батько його не вітає з днем народження. Додала, що [PERSON] не приймав жодної участі у вихованні [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка [PERSON] пояснила, що про розірвання шлюбу з [PERSON] вона дізналась в опікунській раді. Він був розірваний в судовому порядку з ініціативи [PERSON] . Допоки [PERSON] був малим, у нього був відсутній телефон, а тому усі спілкування із батьком відбувались через неї. Свідок повідомила, що в органі опіки і піклування розглядалась заява [PERSON] про встановлення режиму спілкування із сином, однак вона ніколи не перешкоджала тому, щоб [PERSON] спілкувався та бачився із сином. [PERSON] не проявляв ініціативи у спілкуванні з дитиною. Вона часто висилала батькові фотографії та повідомляла, що дитина відвідує гуртки. Реакції на це від батька жодної не було. Після встановлення органами опіки і піклування графіку побачень із дитиною, [PERSON] у відведені години приходив до сина, однак не завжди. Його відвідування сина припинилось орієнтовно з 2015-2016 років, коли [PERSON] виїхав за кордон. Свідок пояснила, що від відповідача були передачі солодощів один або два рази на рік. Крім солодощів більше нічого не передавалось. Передача посилок припинилась у 2022 році. З 2015 року до 2022 року вона отримувала від [PERSON] два дозволи на виїзд дитини разом із нею за кордон. Кожного року, як закінчувався термін дозволу виїзду дитини за кордон, вона просила відповідача про надання дозволу, однак його не отримувала, оскільки відповідач відмовляв і говорив, що для нього це складно і потребує фінансових витрат. Свідок [PERSON] , який є чоловіком позивачки пояснив, що з позивачкою він знайомий з 2010 року. З [PERSON] він бачився один або два рази. 5 років назад він передавав на [PERSON] посилку з солодощами. Свідок повідомив, що [PERSON] розказував, що батько йому почав писати на телефон повідомлення після того, як розпочався судовий процес щодо нього. Додав, що позивачка жодних перешкод з приводу спілкування батька із сином не чинила. Йому відомо, що [PERSON] сплачує аліменти. Пояснив, [PERSON] немає бажання спілкуватися з рідним батьком, оскільки останній не приймав участі в його житті. Свідок [PERSON] , яка доводиться кумою та подругою позивачки пояснила, що знайома з [PERSON] з 1 класу. Позивачка було одружена з [PERSON] і в них народився син. Коли дитині виповнилося 4 місяці [PERSON] їх покинув. В подальшому він, як батько не займався вихованням дитини, не допомагав фінансово. Коли позивачка залишилася з дитиною одна, вона їй неодноразово допомагала та залишалась із дитиною, допомагала дитячим одягом. Коли [PERSON] був малим, [PERSON] навідувався до нього. В шкільному закладі на 1-ий дзвінок батько не прийшов, на днях народження вона також його не бачила. Про перебування [PERSON] за кордоном їй стало відомо із фейсбука. Бачила в домі позивачки солодощі, які [PERSON] висилав [PERSON] . Про грошову допомогу позивачці від [PERSON] їй нічого невідомо. Зі слів [PERSON] їй відомо, що опікунською радою був встановлений графік відвідування [PERSON] дитини, однак [PERSON] не завжди його дотримувався. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та показання свідків, думку неповнолітньої дитини, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, доходить висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19. Згідно ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмові висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інші документів, які стосуються справи. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За результатами розгляду справи по суті суд вважає, що позивачем та її представником не доведено, що поведінка відповідача відносно свого сина є свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, а також не обґрунтовано та не доведено, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати найкращим інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідач проживає за кордоном. Сплачує аліменти на утримання сина та не має заборгованості щодо вказаних платежів. Крім цього, як встановлено судом, відповідач у 2012 році звертався у службу у справах дітей з метою встановлення графіку побачень із дитиною з метою налагодження спілкування із ним. Разом із цим, як встановлено в ході розгляду справи та вбачається із висновку органу опіки та піклування, відповідач заперечує щодо позбавлення його батьківських прав та бажає спілкуватись та приймати участь у житті сина, тому буде вживати усіх заходів для цього. Таким чином, при розгляді даної справи судом не встановлено беззаперечних доказів того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків та не цікавиться життя сина у такій мірі, що давало б суду достатні підстави дійти обґрунтованого висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав, оскільки його поведінку та відношення до сина неможливо змінити. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які неналежним чином виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Разом із тим, відмовляючи у позові про позбавлення відповідача батьківських прав, суд зазначає, що участь батька [PERSON] у вихованні сина не є достатньою, оскільки на думку суду, сплата відповідачем аліментів на утримання сина не є достатньою участю у вихованні сина, а потребує налагодження більш тісних зав`язків із сином, більшої участі у спілкуванні із ним, участі у виховному процесі, організації дозвілля, тощо, що у недостатній мірі забезпечується відповідачем, а тому суд вважає за необхідне попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , [INFO] .

Outcome: dismissed