Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Описова частина рішення: 17.02.2026 до Радехівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява від представника позивача [PERSON] [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що 24.06.2018 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] . Місце роботи відповідача невідоме, оскільки значний проміжок часу сторони не спілкуються. На утримання двох дітей, а саме [PERSON] та [PERSON] , необхідні кошти, проте відповідач ухиляється від сплати аліментів та не бажає надавати фінансову допомогу в добровільному порядку. Просить суд стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття. Здійснити розподіл судових витрат та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] витрати, понесені на правничу допомогу в розмірі 6000 гривень. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Заяви (клопотання) учасників справи 06.03.2026 від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання, де представник просить суд розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та погоджуються на здійснення заочного розгляду справи (а.с.29-33). Процесуальні дії у справі 18.02.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь №353840 від 18.02.2026 щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Суддя своєю ухвалою від 18.02.2026 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, дану справу призначив до судового розгляду у спрощеному позовному порядку з викликом сторін. Судом здійснено виклик відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.27). Суд своєю ухвалою від 09.03.2026 відклав судове засідання у зв`язку із неявкою відповідача. Попередив відповідача про наслідки неявки в наступне судове засідання. Судом здійснено виклик відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.38). Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подавав. 24.03.2026 постановлено ухвалу суду про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки сторони в судове засідання не з`явились. Мотивувальна частина рішення: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 24.06.2018 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 24.06.2018 у виконавчому комітеті Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №02. Прізвище чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 22.01.2019 [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] сторони по справі (а.с.7). Як вбачається із копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 21.10.2020 [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] сторони по справі (а.с.9). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2026/002126458 від 10.02.2026 [PERSON] , [INFO] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.8). Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2026/002127259 від 10.02.2026 [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.10). Як вбачається із довідки старости В.П.Ліхтар №54 від 10.02.2026 [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] і склад її сім`ї наступний: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Мотивувальна частина рішення: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Вивчивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, заяву відповідача, суд приходить переконання про розгляд справи за наявними доказами та про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач як на підставу своїх позовних вимог вказує на невиконання відповідачем його обов`язку як батька утримувати малолітніх дітей, що передбачено ст. 180 СК України. Із наведеного видно, що між сторонами виник спір щодо невиконання відповідачем його обов`язку як батька утримувати дітей у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, що він може надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. На підставі ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальний та сімейний стан позивача, перебування на її утримання двох дітей, законодавче встановлення розміру аліментів на одну дитину та законодавче обмеження загального розміру відрахувань із заробітної плати у виді 50 відсотків, обов`язок обох батьків утримувати дітей, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача, позивача по справі. Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1331,20 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати як джерело права практику Європейського суду з прав людини, надалі ЄСПЛ. В свою чергу ЄСПЛ у своїй практиці визначає поняття «фактично понесені витрати на сплату гонорару» (див., наприклад, рішення від 16.02.2012 у справі «Савін проти України», п. 97; рішення від 07.11.2013 у справі «Бєлоусов проти України», п. 115), не лише ті витрати, яким є документальне підтвердження, а і ті, які за умовами договору з адвокатом клієнт має сплатити як гонорар. Наведена практика ЄСПЛ цілком узгоджується з приписами п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, щодо доказування обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.02.2026 між [PERSON] та адвокатом Мулявка О.В. укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №11ц-26 (а.с.13-17). На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Мулявка О.В., окрім договору №11ц-26 від 10.02.2026, додано додаток №1 до договору №11ц-26 від 10.02.2026 (а.с.18), акт передачі-приймання виконаних робіт від 17.02.2026, що становить додаток №2 до договору №11ц-26 від 10.02.2026 (а.с.19), копію ордеру про надання правничої допомоги, серії ВС №1428065 від 17.0.2026 (а.с.20), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №000767 від 30.10.2017 (а.с.21). При цьому суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду висловлений у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 про те, що витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17. Оцінюючи заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що представником позивача було виконано обмежений обсяг технічної та юридичної роботи, а саме: підготовлено позовну заяву про стягнення аліментів та подано процесуальне клопотання. Суд зауважує, що вказані документи мають типовий характер, не потребували вивчення великого обсягу судової практики чи складних правових висновків. Окремо слід врахувати, що розгляд справи відбувався без безпосередньої участі представника у судових засіданнях, що суттєво зменшило фактичні витрати часу адвоката на надання правничої допомоги. Враховуючи викладене, суд зазначає, що заявлені позивачем витрати у сумі 6 000,00 грн є неспівмірними зі складністю цієї справи, фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та затраченим ним часом на надання правничої допомоги. Вказана сума не відповідає критеріям реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Резолютивна частина рішення: На підставі ст. 104, 105, 110, 112, 114, 115, 180, 182, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved