Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника та зацікавленої особи. Адвокат Кошман І.В., яка представляє інтереси [PERSON] , звернулася до Кіцманського районного суду Чернівецької області із заявою про визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатною та призначити їй опікуна - сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що [PERSON] , [INFO] , є його матір`ю та проживає з заявником за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є інвалідом другої групи безтерміново. Посилається на те, що висновком судово-психіатричної експертизи № 1700 від 09.11.2025 встановлено, що [PERSON] виявляє ознаки психічного захворювання у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку, виражений психоорганічний синдром у проявах виражених когнітивних порушень та депресивної симптоматики, яке має стійкий хронічних характер. За таких обставин просить заяву задовольнити, постановити рішення, яким визнати [PERSON] недієздатною та встановити над нею опіку, призначивши заявника опікуном. Представники зацікавленої особи не надав заперечень проти задоволення заяви. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 03.02.2026 вказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами окремого провадження. 27.03.2026 на адресу суду від адвоката Кошман І.В. надійшла заява про зменшення заявлених вимог, в якій вона просить визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатною, а обов`язки опікуна покласти на Кіцманську міську раду Чернівецького району Чернівецької області. Змінені вимоги сторона заявника підтримала в повному обсязі та просила розгляд справи провести без їхньої участі. Представник Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Про дату, час ті місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету. Представник особи, щодо якої розглядається справа, [PERSON] - адвокат Бугай В.Д. в судовому засідання не заперечував проти задоволення клопотання про визнання [PERSON] недієздатною. Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, суд доходить наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом. Фізична особа, яка внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, може бути, відповідно до ст.39 ЦК України, визнана судом недієздатною. Згідно з Законом України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року (з наступними змінами та доповненнями) під тяжким психічним розладом розуміють порушення психічної діяльності функціонального характеру (затьмарення свідомості, порушення адаптації та сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), яке позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, оцінювати свій психічний стан і поведінку. Предметом судової діяльності є безпосереднє визначення наявності підстав для встановлення такого правового статусу фізичної особи, як обмеження у дієздатності чи визнання її недієздатною. Фізична особа визнається недієздатною лише на підставі рішення суду у порядку, встановленому ЦПК України. Необхідність судового порядку визнання громадянина обмежено дієздатним або недієздатним обумовлюється істотною зміною правового становища громадянина, який на невизначений період позбавляється можливості самостійно здійснювати свої права і обов`язки. Судова процедура покликана гарантувати правомірність правообмежень, які вживаються до громадянина, особливо якщо судовий розгляд ініційовано особами, що претендують на роль опікунів або піклувальників. Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Згідно із ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (ч. 2 п. 1ст. 293 ЦПК України). Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Встановлення хронічної хвороби, недоумства, іншого важкого захворювання, що спричинили стійкий розлад психіки, належать до компетенції відповідних медичних закладів. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка (ч.1 ст. 41 ЦК України). Згідно зі ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над особами, визнаними недієздатними. Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Згідно з абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Відповідно до статті 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними, такий висновок експертизи повинен бути обґрунтованим та мати конкретний характер. При проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 акцентовано увагу судів на тому, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. З аналізу наведених норм слідує, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності з умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не можуть покладатися докази, які ґрунтуються на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 11.03.1966, [PERSON] народилася [INFO] . З витягу з реєстру територіальної громади встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.03.1993, [PERSON] є матір`ю заявника [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією довідки МСЕК серії 12 ААГ № 800511 від 25.04.2024 [PERSON] , [INFO] , є інвалідом другої групи безтерміново. Із висновку судово-психіатричного експерта № 1700 від 09.11.2025 встановлено, що [PERSON] на даний час виявляє ознаки психічного захворювання у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку, виражений психоорганічний синдром у проявах виражених когнітивних порушень та депресивної симптоматики, яке носить стійкий хронічних характер, внаслідок чого не може розумніти значення своїх дій та керувати ними. Кваліфікація експерта сумнівів не викликає. Доказів, що ставили б під сумнів висновок експерта, в судовому засіданні не здобуто. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання [PERSON] недієздатною. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною особою встановлюється опіка. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 300 ЦПК України, разом з іншим, встановлено, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Аналізуючи норми ЦК України так ЦПК України у даному питанні, слід звернути увагу, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК слідує, що вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, полягає в тому, що саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. В судовому засіданні встановлено, що подання органу опіки і піклування про призначення [PERSON] , у разі визнання її недієздатною, опікуна - сина [PERSON] не надійшло. Крім того, адвокатом заявника Кошман І.В. подано заяву про зменшення заявлених вимог, в якій сторона заявника просить обов`язки опікуна покласти на Кіцманську міську раду Чернівецького району Чернівецької області як орган опіки та піклування. Враховуючи наведене, суд зазначає, що при призначенні опікуна важливі та обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Вирішуючи питання про призначення повнолітній особі опікуна або піклувальника, суд не діє самостійно. Орган опіки та піклування зобов`язаний подати до суду висновок про необхідність встановлення опіки та піклування щодо повнолітньої особи. Враховуючи вимоги законодавця, що при визнанні особи недієздатною, суд зобов`язаний встановити опіку над недієздатною, тому обов`язки опікуна над недієздатною [PERSON] слід тимчасово покласти на орган опіки і піклування за місцем проживання (перебування) недієздатного до вирішення питання про призначення опікуна в порядку визначеному законом. Разом з тим, суд враховує, що заявник здійснює постійний догляд за матір`ю [PERSON] , тому суд вважає за необхідне недієздатну [PERSON] залишити під наглядом [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, відносяться на рахунок держави.. На підставі викладеного,

Outcome: approved