Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

ТзОВ «Факторин Партнерс» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.11.2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено договір № 88536 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у письмовій формі. Відповідно до умов кредитного договору, типом кредиту є кредитна лінія. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, окремими траншами. Перший транш в сумі 13 334.00 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення кредитного договору шляхом перерахування на рахунок/карту позичальника та шляхом погашення заборгованості позичальника, згідно п. 2.5 індивідуальної частини цього договору. Проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 286.00 % річних. Загальний строк кредитування за цим договором складає 252 днів. 28.01.2025 було укладено договір № 28012025 відповідно до якого ТзОВ «ФК «Кредіплюс» відступило на ТзОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 88536. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 88536. Станом на дату складання позовної заяви загальна заборгованість відповідача за договором № 88536 від 05.11.2021 року становить 16 528,21 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 11 240,36 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 5181,85 грн.; заборгованість за комісіями - 106,00 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути зазаначену вище заборгованість, а також сплачений при поданні до суду судовий збір та витрати на правничу допомогу. 12.02.2026 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 82). Сторона позивача в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи (а.с. 88, 89). У позовній заяві сторона позивача, на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України просить розгляд даної справи проводити за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 5). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи по суті повторно 26.03.2026 року не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до ст.128 ЦПК України (а.с. 90). Причини неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, відзиву на позовну заяву, будь яких заяв чи клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання до суду не подав. Таким чином, суд прийшов до висновку про вирішення справи шляхом заочного її розгляду, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Норми ч. 2 ст. 247 ЦПК України вказують, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви ТзОВ «Факторин Партнерс» у повному обсязі. Судом встановлено, що 05.11.2021 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 88536 (індивідуальна частина) у письмовій формі (а.с. 26-27). Підписавши цей кредитний договір [PERSON] засвідчив, що до укладення договору отримав та ознайомився, зокрема, з індивідуальною частиною договору про споживчий кредит, графіком платежів за першим траншем, паспортом споживчого кредиту, публічною частиною договору, правилами надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «ФК «Кредіплюс», а також іншою інформацією необхідною для прийняття ним свідомого рішення про укладення договору та отримання кредиту, у тому числі передбаченою ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, інформацією та документами розміщеними на сайті https://finx.com.ua/. У випадку, якщо будь-яка інформація не була отримана позичальником або є йому незрозумілою, позичальник повинен був відмовитись від підписання цієї індивідуальної частини договору. Відповідно до умов кредитного договору № 88536, типом кредиту є кредитна лінія. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, окремими траншами. Перший транш в сумі 13 334,00 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення кредитного договору шляхом перерахування на рахунок/карту позичальника та шляхом погашення заборгованості позичальника, згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 286.00 % річних. Загальний строк кредитування за цим договором складає 252 днів. Своїм підписом позичальник підтвердив, що примірник підписаних сторонами індивідуальної частини договору та графіку платежів за першим траншем, отримав особисто в паперовій формі, публічну частину в електронному повідомленні. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства (а.с. 26, 27). Із дослідженої судом індивідуальної частини кредитного договору № 88536 від 05.11.2021 року, а саме із п.п. 2.2.2 вбачається, що перший транш в сумі 13 334,00 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 10 000,50 грн. на номер рахунку картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 3 333,50 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Із п. 2.5 вказаного договору слідує, що комісія за надання першого траншу складає 3 333,50 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25,00% від загальної суми першого траншу за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.2 цієї індивідуальної частини (а.с. 26). Отже, судом встановлено, що ТзОВ «ФК «Кредіплюс» перерахувало [PERSON] кредитні кошти у сумі 10 000,50 грн. на вказаний ним у договорі картковий рахунок, що підтверджується платіжним дорученням №CRD_351456 від 05.11.2021 року, яке міститься в матеріалах даної цивільної справи (а.с. 65). На підставі вищевикладеного судом встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 88536 від 05.11.2021 року. Судом досліджено розрахунок суми заборгованості відповідача [PERSON] за договором № 88536 від 05.11.2021 року, відповідно до якого загальна заборгованість відповідача становить 16 528,21 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 11 240,36 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 5181,85 грн.; заборгованість за комісіями - 106,00 грн. (а.с. 9). Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі надано не було, а тому суд приймає його до уваги. При цьому, розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит не сплатив, внаслідок чого виникла заборгованість. Також судом встановлено, 28.01.2025 року було укладено договір № 28012025 відповідно до якого ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило на ТзОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 88536. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 88536 від 05.11.2021 року (а.с. 10-18). Так, згідно умов вищевказаного договору факторингу до позивача ТзОВ «Факторинг Партнерс» відступається право вимоги ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та товариство сплачує останньому фінансування згідно ціни договору. Право вимоги відступається у розмірі заборгованості вказаної у договорі факторингу на дату відступлення з правом подальшого перерахування платежів, передбачених кредитними договорами. Зокрема, наявність права вимоги позивача до відповідача, також підтверджується дослідженою судом платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 0491640000 від 28.01.2025 року про оплату за договором факторингу № № 28012025 від 28.01.2025 року(а.с. 19). Судом досліджено витяг з Реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу. Так, кредитодавець ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступив фактору/позивачу ТзОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги заборгованостей до боржників на умовах, передбачених договором факторингу № 28012025 від 28.01.2025 року року, в тому числі і до відповідача [PERSON] (а.с. 22-25). Докази повного погашення відповідачем заборгованості перед позивачем чи первісним кредитором у матеріалах справи відсутні. Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначені ст. 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст.512 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст.ст.1077-1078 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Позовні вимоги ТзОВ «Факторинг Партнерс» до відповідача [PERSON] підтверджуються і іншими дослідженими судом доказами. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач свого зобов`язання не виконав. Після відступлення права грошової вимоги до ТзОВ «Факторинг Партнерс» відповідач [PERSON] не здійснив жодного платежу на погашення заборгованості на рахунок нового кредитора. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ТзОВ «Факторинг Партнерс» є доведеними та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, на користь позивача підлягає стягненню із відповідача заборгованість в розмірі 16 528,21 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 11 240,36 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 5181,85 грн.; заборгованість за комісіями - 106,00 грн.. За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, враховуючи те, що відповідач належним чином не виконує взяті зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надав суду доказів на спростування вказаного, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд вважає наступне. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при подачі позову у розмірі 2 662,40 грн, оскільки позов задоволений у повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача витрат, що понесені ТзОВ «Факторинг Партнерс» на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Наявними у справі доказами підтверджено, що «Факторинг Партнерс» отримало від Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» правничу допомогу, яка складається із надання усної консультації та складання позовної заяви про стягнення боргу із [PERSON] для подачі до суду, на загальну суму 9 000 гривень (а.с. 34-41). Відповідно до ч. 1, п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному ст. 137 ЦПК України. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). З огляду на викладене суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судових витрат, що вже понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 гривень, що відповідатиме принципу розумності та реальності витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved