Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-05 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: позивач просить стягнути зі [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 09.10.2024-100001829 від 09.10.2024 у розмірі 16600 гривень та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.10.2024 ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та відповідачка уклали кредитний договір № 09.10.2024-100001829, відповідно до якого перший надав останній кредит у розмірі 6000,00 грн на строк 140 днів. Дата повернення кредиту 25.02.2025. Процентна ставка "Стандарт" - 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія за наданням кредиту, - 20 % від суми кредиту та дорівнює 1200,00 грн. Неустойка 60,00 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало позичальниці кредит у розмірі 6000,00 грн. Однак відповідачка свої зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подання позову у неї утворилась заборгованість у розмірі 16600,00 грн, що складається із заборгованості по тілу - 6000,00 грн, по процентам 6893,65 грн, по комісії за надання кредиту 706,35 грн, по неустойці - 3000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, безпосередньо в позовній заяві просить проводити розгляд справи за відсутності позивача, проти винесення заочного рішення не заперечив (а.с. 1-17). Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, причин неявки не повідомила, хоча була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, шляхом направлення рекомендованими поштовими відправленнями ухвали про відкриття провадження у справі, в якій визначена дата та час проведення судового засідання, та повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 22), які повернулися до суду із відмітками "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 55-56, 60-61), що, з огляду на вимоги п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважаються врученими у день проставлення у поштових повідомленнях таких відміток. Крім того суд опубліковував оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України (а.с. 59). Також дані РНОКПП відповідачки внесені у статкартку в програмі "Д-3", що забезпечує її можливість отримувати всі процесуальні документи та повістки у застосунку "Дія". Причини неявки відповідачка не повідомила, відзив на позов не подавала, будь-яких заяв, клопотань від неї на адресу суду не поступало. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: в Долинський районний суд Івано-Франківської області 10.02.2026 з Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області поступила позовна заява, сформована в системі "Електронний суд", ТОВ "Споживчий Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором . 10 лютого 2026 року суд відкрив провадження у справі та призначив судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, про що постановив відповідну ухвалу. Відповідачка відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надавала, в судове засідання не з`явилася. Згідно із ухвалою від 06.04.2026, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: 09 жовтня 2024 року відповідачка отримала від ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферту), в якій серед іншого зазначено, що електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" (п. 2.1). Електронний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору, яка розміщена на вебсайті роботодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх складення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодаця та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником у смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (п. 2.2). У заявці, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору, встановлено дані сторін договору, документи, за якими ідентифіковано відповідачку, реквізити належного їй платіжного засобу для надання коштів 4441-11ХХ-ХХХХ-7528, а також умови, на яких їй буде надано кредит. У відповіді позичальника про прийняття пропозиції (оферти) зазначено, що, відповідно до умов кредитного договору № 09.10.2024-100001829, позичальнику надається кредит на таких умовах: дата надання кредиту 09.10.2024; сума кредиту - 6000,00 грн; строк, на який надається кредит, - 140 днів з дня його надання; дата повернення кредиту 25.02.2025. Процентна ставка "Стандарт" - 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту, - 20 % від суми кредиту та дорівнює 1200,00 грн. Неустойка - 60,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Пропозицію та заявку відповідачка підписала електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Е815 (а.с. 37-43). Вказане свідчить про те, що [PERSON] уклала зі ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" електронний кредитний договір № 09.10.2024-100001829 від 09.10.2024 у порядку, визначеному Законом України "Про електронну комерцію", підписавши його електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. На підтвердження факту перерахування відповідачці грошових коштів у сумі 6000,00 грн позивач надав повідомлення за вих. № 1-1301 від 13.01.2026, а також договір про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024 (а.с. 52, 33-36), які вказують на те, що переказ коштів здійснено 09.10.2024 через систему iPay на картку [NUMBER] , призначення платежу: видача за договором кредиту № 09.10.2024-100001829. Як слідує із розрахунку заборгованості за договором № 09.10.2024-100001829 від 09.10.2024, заборгованість відповідачки складає 16600,00 грн, що складається із заборгованості по основному боргу - 6000,00 грн, залишку відсотків 6893,65 грн, залишку по комісії 706,35 грн, залишку штрафів - 3000,00 грн. 10 листопада 2024 року мала місце сплата в розмірі 2000,00 грн, з яких 1506,35 грн зараховано на сплату процентів, 493,65 грн на погашення комісії (а.с. ). Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов договору позики, непогашення відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду та норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд установив, що 09.10.2024 відповідачка, ознайомившись із основними умовами кредитуваня в ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", уклала з указаним Товариством споживчий кредитний договір № 09.10.2024-100001829 в електронному вигляді, що відповідає описаним вище нормам законодавства, копія якого долучена по позовної заяви. У кредитному договорі, який фактично складається із трьох частин (із пропозиції, заявки та відповіді), визначені основні умови кредитування, в тому числі сума кредиту, яка надана на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, розмір процентної ставки, дата повернення, орієнтована вартість кредиту для споживача та інше. Кожна частина договору відповідно підписана електронним підписом кредитовця чи електронним підписом позичальниці за допомогою одноразового ідентифікатора, направленого на вказаний нею номер телефону. На підтвердження факту перерахування відповідачці 09.10.2024 коштів у розмірі 6000,00 грн на картку [NUMBER] позивач надав відповідні докази. Остання ж не була позбавлена можливості надати довідку про відсутність у неї вказаної банківської карти на момент здійснення перерахування коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. У частині 1 ст. 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У судовому засіданні підтверджено факт перерахування 09.10.2024 позивачем кредитних коштів на користь відповідачки на загальну суму 6000,00 грн на споживчі потреби, яка обумовлена кредитним договором, що свідчить про те, що ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" виконало свої зобов`язання за вказаним договором. Натомість відповідачка кредитні кошти не повернула, доказів протилежного не надала, а відтак непогашеною сумою за тілом кредиту залишилось 6000,00 грн, яку підставно позивач заявляє до стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором. Оскільки відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, за нею рахується заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 6893,65 грн, на підтвердження чого позивач надав відповідний розрахунок. Суд установив, що позивачем при нарахуванні заборгованості за процентами була застосована погоджена сторонами процентна ставка у розмірі 1 % за кожен день користування кредитними коштами, яка нараховувалася за період із 09.10.2024 до 25.02.2025, тобто у межах погодженого сторонами строку кредитування - 140 днів (60,00 грн (6000,00 грн * 1 %) * 140 днів 1506,35 грн = 6893,65 грн), а відтак, ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" підставно, врахувавши внесений платіж на погашення відсотків, заявив до стягнення 6893,65 грн заборгованості за процентами. Також у розрахунку визначено заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 706,35 грн. Так, умовами договору, з якими відповідачка погодилася, передбачено стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 1200,00 грн, що відповідає вимогам ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", якою визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. А відтак позивач підставно, з урахуванням внесеної сплати на погашення комісії, заявляє до стягнення комісію в розмірі 706,35 грн (1200,00 грн - 493,65 грн), що передбачено ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", та з якою відповідачка погодилася. Однак суд звертає увагу на те, що позивач у розрахунку вказує і нарахування неустойки в розмірі 3000,00 грн, що мало місце у період із 23.10.2024 до 10.11.2024, з 16.11.2024 до 16.12.2024, мотивуючи це в позовній заяві тим, що за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, даючи оцінку чому суд зазначає таке. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 4 ст. 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким, зокрема розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2 із наступними змінами) доповнити пунктом 6-1 такого змісту: "6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". Пункт 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" виключено на підставі Закону України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Однак, згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнено, зокрема, пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України є чинними. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримував як Конституційний Суд України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховний Суд України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69). Також Верховний Суд уже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказував, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що 3000,00 грн неустойки підлягають списанню позикодавцем (позивачем у справі) в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Таким чином, суд висновує, що нарахування неустойки в сумі 3000,00 грн за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак позовна вимога в частині її стягнення задоволенню не підлягає. З огляду на викладене вище, враховуючи, що відповідачка порушила умови кредитного договору № 09.10.2024-100001829 від 09.10.2024, у встановленому порядку та строки не погашала заборгованість, доказів належного виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів коштів не надала, не подала й будь-яких доказів на спростування факту отримання нею кредитних коштів, а також наданого позивачем розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" слід стягнути заборгованість у розмірі 13600,00 грн, що складається із заборгованості по тілу - 6000,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами 6893,65 грн, заборгованості по комісії 706,35 грн, а позовні вимоги задовольнити частково, відмовивши у стягнення заборгованості за неустойкою. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України та враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 18). Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову (на 81,92 % від заявленої до стягнення суми заборгованості в розмірі 16600,00 грн (13600,00 грн * 100 % / 16600,00 грн)), то, згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2181,04 грн (2662,40 грн * 81,92 %) сплаченого судового збору. Щодо понесення витрат на професійну правничу допомогу, то позивач у позовній заяві зазначив, що докази понесення таких будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення, а відтак у разі подання позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення та подання доказів про понесені витрати на правову допомогу, буде визначена дата судового засідання для її розгляду. На підставі викладеного, ст. 205, 207, 526, 610, 626, 628, 629, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування",

Outcome: partial