Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-14 00:00:00

У лютому 2026 року позивач звернувся до Березівського районного суду Одеської області із вказаним позовом посилаючись на те, що 15.10.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 103775021, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 5 000, 00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені договором. 28.02.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 105-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, а також на підставі даного договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» стає новим кредитором у зобов`язаннях, що виникли із основних договорів та отримує права вимоги по зобов`язанням за основними договорами, в тому числі грошових вимог до боржників по сплаті боргу за основними договорами, строк платежу за якими настав, а також вимоги по основним договорам, які виникають у майбутньому з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, відповідно до додатку № 2 цього договору. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання по погашенню заборгованості, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором № 103775021 у розмірі 17 883, 12 грн. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] зазначену заборгованість та судові витрати. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 04.02.2026 року вказану цивільну справу передано до Миколаївського районного суду Одеської області для розгляду за підсудністю. 02.03.2026 року до Миколаївського районного суду Одеської області надійшла вищезазначена цивільна справа. Ухвалою суду від 03.03.2026 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.Витребувано у АТ «Універсал Банк» письмові докази, що становлять банківську таємницю. 16.03.2026 року на адресу суду надійшли витребувані судом письмові докази. Розгляд справи від 01.04.2026 року було відкладено, у зв`язку з перебуванням судді Корсаненкової О.О. у відпустці, про що свідчить копія наказу № 2 ВГ від 26.03.2026 року. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідно до ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Про розгляд даної справи відповідач була повідомлена належним чином, про що свідчить поштовий конверт, що повернувся на адресу суду із позначкою «адресат відсутній». У встановлений строк відзив на позов не подала. Відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.10.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 103775021, відповідно до умов якого остання отримала кредит, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені договором. Відповідно до умов договору сума кредиту становить 5 000, 00 грн. який надано відповідачу строком на 105 днів з 15.10.2023 року, термін повернення кредиту та сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 30.10.2023 року, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 28.01.2024 року. Згідно п.п.1.5.1 комісія за надання кредиту становить 500, 00 грн. яка нараховується за ставкою 100, 00 % відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Крім того, за п.п.1.5.2 вказаного договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1 237, 50 грн., які нараховуються за ставкою 1, 65 % відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду; проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 15 750, 00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3, 50 % відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду. Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 1 737, 50 грн. в грошовому виразі та 14 176,.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 17 487, 50 грн. в грошовому виразі та 18 515, 00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 6 737, 50 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 22 487, 50 гривень. Всі вказані в цьому пункті розрахункові величини як за пільговий період так і за весь строк кредитування, включаючи загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовну реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов?язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості згідно п.1.4 договору. позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов?язань. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товаритсва та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що вона ознайомлена, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил. Зокрема, [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого тип кредиту - кредит; сума кредиту 5 000, 00 грн.; строк кредитування 105 днів пільговий період 15 днів, поточний період 90 днів); мета отримання задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника; спосіб надання безготівково на рахунок з використанням карти. Процентна ставка: 1, 65 відсотків за кожен день користування кредитом (або 602, 25 відсотків річних), в межах пільгового періоду, вказаного в п.1.3.1 договору. Стандартна ставка: 3, 50 відсотків за кожен день користування кредитом (або 1 277, 50 відсотків річних), в межах поточного періоду, вказаного в п.1.3.2 договору. Тип процентної ставки: фіксована. Платежі за супровідні послуги кредитодавця, обов?язкові для укладання договору: комісія за надання кредиту: 500, 00 грн., яка нараховується за ставкою 10, 00 відсотків від суми кредиту одноразово. Загальні витрати за кредитом: за пільговий період 1 737, 50 грн., за весь строк кредитування 17 487, 50 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту за пільговий період 6 737, 50 грн, за вест строк кредитування 22 487, 50 грн.. Реальна річна процентна ставка: за пільговий період 141 762, 00 відсотків річних, за весь строк кредитування 18 515, 00 відсотків річних. Згідно з платіжним дорученням № 74506352 від 15.10.2023 року вбачається, що ТОВ «МІЛОАН», перераховано 5 000, 00 грн. на кредитний рахунок [NUMBER] , отримувач [PERSON] , код [NUMBER] (Призначення платежу: кошти згідно договору 103775021). За інформацією АТ «Універсал Банк» від 16.03.2026 року вбачається, що на ім`я [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на яку 15.10.2023 року був зарахований платіж у сумі 5 000, 00 грн. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положення ч. 1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За положеннями ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства ( ч. 2 ст. 536 ЦК України) Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.3 ст.11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти(оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту)другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст.11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із матеріалів справи вбачається, що 15.10.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 103775021, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 5 000, 00 грн. зі строком кредитування 105 днів; з процентною ставкою 1, 65 відсотків за кожен день користування кредитом в межах пільгового періоду, вказаного в п.1.3.1 договору, стандартною ставкою 3, 50 відсотків за кожен день користування кредитом в межах поточного періоду, вказаного в п.1.3.2 договору. Для ознайомлення з умовами кредитування та підписання договору про споживчий кредит №103775021 позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор 853854. Договір про споживчий кредит містить відомості про те, що останній підписано одноразовим ідентифікатором 853854. До договору додано паспорт споживчого кредиту, який містить відомості про те, що відповідач підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних нею умов кредитування. Підтвердила отримання всіх пояснень необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договорі до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення вказаної інформації в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї в тому числі в разі невиконання зобов`язань. Отже, судом встановлено, що договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорювала договір в частині або в цілому, кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту. Підписавши договір [PERSON] посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, а саме ТОВ «МІЛОАН», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Прийняті на себе зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 103775021, ТОВ «МІЛОАН» виконало своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні кошти, відповідно до умов укладеного договору. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 28.02.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 105-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 105-МЛ/Т від 28.02.2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за кредитним договором № 103775021 у розмірі 17 883, 12 грн., яка складається з: 5 000, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 12 383, 12 грн. заборгованість за відсотками, 500, 00 грн. заборгованість за комісією. Відповідно до акту приймання-передачі від 28.02.2024 року ТОВ «МІЛОАН» передав, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв реєстр боржників кількістю 3 573. Із виписки з особового рахунку за кредитним договором № 103775021 від 15.10.2023 року вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 17 883, 12 грн., яка складається з: 5 000, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 12 383, 12 грн. заборгованість за відсотками, 500, 00 грн. заборгованість за комісією. У відповідності до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст.516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ст.1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, судом встановлено та підтверджуєть.ся матеріалами справи, що у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, оскільки відповідач не виконує в повному обсязі взяті на себе зобов`язання відповідно до кредитного договору № 103775021 від 15.10.2023 року, та зважаючи на відступлення прав вимоги попереднім кредитором факторові ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», у зв`язку з чим, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що позовна заява в частині стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом у розмірі 17 383, 12 грн. підлягає задоволенню. Вказаний розмір заборгованості відповідачем по справі не спростований, альтернативного розрахунку заборгованості наявні матеріали справи не містять. Окрім того, матеріали справи не містять також й доказів на підтвердження повного/часткового погашення наявної заборгованості позичальником. Щодо позовних вимог про стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 500, 00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Пунктом 1.5.1 договору про споживчий кредит № 103775021 визначено, що комісія за надання кредиту 500, 00 грн, яка нараховується за ставкою 10, 00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Натомість, положеннями ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Відповідно, банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 640/14229/15, від 21 квітня 2021року у справі № 677/1535/15, від 15 грудня 2021року у справі № 209/789/15. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За наведених обставин справи в своїй сукупності, заявлені вимоги позивача про стягнення комісії у розмірі 500, 00 грн задоволенню не підлягають. За встановлених обставин, позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. З За положеннями ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 8 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Згідно з приписами ч. ч. 1-6 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія договору про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»» та адвокатським об`єднанням «Апологет», актом наданих послуг № Д/14665 від 05.01.2026 року, відповідно до якого погоджено обсяг послуг на суму 8 000 00 грн. та детальний опис наданих послуг від 05.01.2026 року. Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19). Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 року від №640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Судом встановлено, що спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та об`єму виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (97. 2 %). Отже, в порядку ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 587, 85 гривень, та витрат на правову допомогу у розмірі 5 000, 00 гривень, а всього 7 587, 85 гривень.

Outcome: partial