Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Фільварочна О.Б., звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина - [PERSON] , який народився [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина. Зокрема, близько 10 років участі у житті дитини не приймає, потребами не цікавиться, не спілкується, не навідує, із днем народження не вітає, нічого не дарує, спільно час не проводить, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Участі у забезпеченні здобуття освіти також ніколи не брав, ніколи не цікавився навчанням, успіхами, розвитком та соціалізацією. Канцелярського приладдя, одягу, взуття, предметів гігієни, продуктів харчування, ліків не купував, станом здоров`я не цікавився. Рішенням суду від 19.05.2025 відмовлено у задоволенні позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина, однак попереджено відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина. Однак, батьківської поведінки по відношенню до малолітнього [PERSON] , а також ставлення до виконання батьківських обов`язків відповідач не змінив. Жодного разу із сином не спілкувався та такої ініціативи не проявляв, із зазначеного приводу до органу опіки та піклування не звертався. Шкільним життям, успіхами, освітою [PERSON] не цікавився, як і станом його здоров`я. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2025 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 11.12.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали з підстав, викладених у ній, просили позовні вимоги задовольнити, щодо постановлення заочного рішення не заперечили. Відповідач до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з частиною четвертою статті 223, статті 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та її представник не заперечили проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, також подано суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Суд встановив, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано 09.01.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №19 (а.с. 5). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.03.2015 у справі № 607/1165/15-й шлюб між батьками дитини розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] » (а.с. 7). 12.06.2021 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 12.06.2021 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с. 8). Відповідно до Витягів з Реєстру територіальної громади від 23.04.2024, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.02.2024 у справі № 607/20506/23 визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання. Згідно з довідкою № 02-20/105 від 04.08.2023 [PERSON] , вихованням дитини займається мама. Батько, [PERSON] , з 2020 року по теперішній час не виявляв зацікавленості у навчанні і вихованні сина. До школи [PERSON] постійно приводила та забирала додому мама, батько не цікавився шкільним життям та успішністю сина, батьківські збори жодного разу не відвідував (а.с. 10). Згідно з відповіддю від 17.08.2023 № 582 КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня», за медичною допомогою з дитиною в поліклініку зверталася та доглядала за дитиною тільки мати [PERSON] , усі рекомендації виконувала. Батько дитини [PERSON] у поліклініку дитину [PERSON] не приводив, у КНП «ТМДКЛ» не з`являвся та ніяким іншим способом не цікавився станом здоров`я своєї дитини (а.с. 11). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.05.2025 у справі № 607/8726/24 (а.с. 12-14) у задоволенні позовних вимог [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Фільварочна Ольга Борисівна до [PERSON] , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовлено. Попереджено відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON] , [INFO] . Покладено на службу у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням відповідачем [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалюючи рішення про відмову в позбавленні батьківських прав, суд виходив з того, що позивачем надано достатніх доказів для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач тривалий період часу не спілкувався із сином, не цікавився його життям, здоров`ям, розвитком та вихованням, а також не приділяв йому достатньої уваги та турботи, як батько. Проте, суд взяв до уваги, що відповідач сплачував аліменти на утримання сина, перебуває у зв`язку із працевлаштуванням тривалий час за кордоном, просив суд не позбавляти його батьківських прав щодо його сина, який у нього є єдиним сином і запевнив суд, що змінить свою батьківську поведінку по відношенню до малолітнього [PERSON] , а тому суд вважав за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав, оскільки вважав за можливе надати відповідачу можливість змінити свою поведінку по відношенню до сина і належним чином виконувати батьківські обов`язки. Згідно із відповіддю Тернопільської ЗОШ № 13 імені [PERSON] від 24.10.2025 № 02-16/97, за період з 19.05.2025 батько [PERSON] не контактував із класним керівником, дитину у навчальному закладі не навідував, не цікавився шкільним життям та успішністю сина, участі у батьківських зборах не брав (а.с. 17). Відповідно до відповіді ЦПМСД від 31.10.2025 № 01.1-04/1184 [PERSON] на прийом до лікаря дитину [PERSON] не супроводжував та станом здоров`я дитини не цікавився (а.с. 19). Згідно із відповіддю Тернопільської міської ради № 29619-Ф/2025 від 23.10.2025 в службу у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради за період з 19.05.2025 по теперішній час не надходило звернень від громадянина України [PERSON] з приводу визначення способу участі у вихованні дитини [PERSON] [INFO] (а.с. 21). Судом було заслухано неповнолітню дитину [PERSON] , який пояснив, що живе з мамою, татом і молодшим братом. З 7-8 років живе з татом [PERSON] . Рідного тата ніколи не бачив, окрім як на фотографії, не говорив з ним, подарунків від нього не отримував, ніколи з ним не спілкувався. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є подругою позивачки [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] та її родину більше 10 років, часто разом проводять час, гуляють з дітьми разом на вулиці, їздять відпочивати. За весь цей час батька [PERSON] ніколи не бачила, не чула, щоб він телефонував сину, [PERSON] також ніколи не казав, щоб тато з ним зв`язувався в будь-який спосіб. Знає, що [PERSON] додатково займається англійською мовою, вивчає ІТ-технології, займається програмуванням. Вітчима називає татом, дуже його любить. З часу розгляду попередньої справи про позбавлення батьківських прав нічого не змінилося у ставленні [PERSON] по відношенню до сина, він не намагався зв`язуватися з сином в будь-який спосіб. Свідок [PERSON] , який є батьком позивачки [PERSON] пояснив, що з 2013 року [PERSON] , колишній чоловік доньки [PERSON] , не здійснював жодних спроб зв`язатися з сином, жодного разу не вітав з днем народження, не навідувався до нього, не телефонував. Аліменти платить, іншої матеріальної допомоги дитині не надає, подарунків не купляв. Денис не пам`ятає батька. Родичі [PERSON] також не спілкуються з [PERSON] , з днем народження не вітають, жодних подарунків не надсилають. Коли був маленьким татом називав дідуся, зараз татом називає [PERSON] , свого вітчима. З дочкою і внуком бачиться майже щодня. Будь-яких перешкод для спілкування з сином [PERSON] ніхто не чинить, але він не робив будь-яких спроб спілкуватися з [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 11.02.2026 № 180, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Висновок обґрунтовано тим, що батько життям дитини не цікавиться, участі у вихованні та утриманні не бере, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання дитини, з моменту ухвалення судом рішення про відмову у задоволення позову про позбавлення батьківських прав, останній не вчиняє будь-яких дій з метою налагодження з дитиною контакту чи зв?язку або принаймні задля того, щоб її побачити. Його ставлення до виконання батьківських обов?язків щодо дитини не змінилося. Батько свідомо ухиляється від виконання батьківських обов?язків, тобто не піклується про розвиток дитини, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування, не цікавиться навчанням, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання. Розглянувши справу суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, виходячи із наступних підстав. Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов`язком. Згідно з частинами другою, четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьків батьківських прав відносно їх дітей передбачені у частині першій статті 164 СК України. Зокрема, згідно із пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц ). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ятастатті 7 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (постанова Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері) так і для дитини (стаття 166 СК України). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що право батьків і дітей бути один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 49). У рішенні від 30 червня 20202 року у справі «Ілля Ляпін проти росії» ЄСПЛ зауважив, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які могти б завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини, можуть в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав, в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Тобто в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1,9 Конвенції). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі №753/9433/17 зазначено, що: «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Суд вважає доведеним той факт, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує батьківські обов`язки щодо належного виховання та розвиту сина, оскільки більше десяти років не спілкувався із сином, не цікавився його життям, здоров`ям, розвитком та вихованням, а також не приділяв йому достатньої уваги та турботи, як батько. Встановлені судом обставини справи, підтверджені належними та достатніми доказами, свідчать про те, що після ухвалення судового рішення у справі №607/8726/24 відповідач не виконав рішення в частині необхідності змінити ставлення до виховання сина [PERSON] та умисно ухилявся від обов`язку щодо виховання дитини. У період між ухваленням рішення у справі № 607/8726/24 та звернення з позовом у даній справі, ухилення відповідача [PERSON] від виховання сина проявилось у його бездіяльності щодо налагодження стосунків із [PERSON] та відсутністю участі у його житті. Зокрема, він не намагався будь-яким чином налагодити зв`язок із сином, не робив спроб зустрітися з ним чи поспілкуватися, не звертався за допомогою як до органів опіки і піклування, вчителів та психолога школи, в якій навчається [PERSON] з метою налагодження стосунків з сином та належної участі у його житті та вихованні. Крім цього, відповідач не цікавився у вчителів школи щодо стану справ [PERSON] у школі, про що свідчить наявна у матеріалах справи відповідь на адвокатський запит школи № 13 м. Тернополя. Та обставина, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина не спростовує факт його ухилення від виконання батьківських обов`язків. Отже, відповідач після ухвалення рішення у справі №607/8726/24 свідомо не вчиняв жодних дій щодо участі у житті дитини, що з врахуванням конкретних обставин цієї справи свідчить про умисне ухилення від виховання дитини. У даному випадку таке ухилення батька від виконання батьківських обов`язків не є простою бездіяльністю, а умисним уникненням від покладеного на нього судовим рішенням обов`язку змінити ставлення до виховання дитини, що становить реальну загрозу для благополуччя дитини. Після ухвалення рішення у справі № 607/20506/23 відповідач мав можливість спробувати налагодити відносини з сином, а бо ж звернутися за допомогою органу опіки та піклування, вчителів та психолога школи, однак не вчиняв жодних дій. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав. Суд доходить висновку, що поведінку відповідача змінити у кращий бік неможливо, оскільки така можливість судом уже надавалася, однак відповідач не вважав за потрібне щось змінювати у своїй поведінці щодо налагодження стосунків із сином та прийняття безпосередньої участі у його вихованні. У даному випадку найважливіші інтереси дитини, що полягають у забезпеченні її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, за своєю природою та важливістю переважають над інтересами батька, який самоусунувся від участі у його житті. З врахуванням наведеного, виходячи з найкращих інтересів дитини, суд доходить переконання про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . При цьому суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною та побачення з нею, а також на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі №331/8310/15. Крім того, враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, згідно статті 141 ЦПК України, з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути 968,96 грн судового збору.

Outcome: approved