Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, в якому просить стягнути із відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором №2725306 від 21.09.2021 в розмірі 54880 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 16000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 21.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №2725306. Вказаний договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця. Відповідно до вказаного договору загальна сума кредиту становить 7000 гривень, строком на 30 днів з 21.09.2021, дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 21.10.2021, комісія за надання кредиту 1330 грн., яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 5250 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова0 процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тип процентної ставки фіксована. 28.12.2021 було укладено договір №28-12/2021-72 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2725306. 10.03.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2725306. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №2725306. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №2725306 від 21.09.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 54880,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 7000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 47880 грн. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 04.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу [PERSON] надіслано копію ухвалу про відкриття провадження у справі на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням, яку відповідач отримала 10.02.2026. 20.02.2026 за вх.№1174 представник відповідача адвокат Вовк Е.П., подала заяву про застосування строку позовної давності, мотивуючи тим, що відповідно до умов договору №2725306 від 21.09.2021 строк користування кредитом становив 30 днів. Отже, датою повернення коштів є 21.10.2021. Тому перебіг позовної давності починається з 22.10.2021. Позовна давність відповідно до ст.257 ЦК України встановлюється у три роки, тому строк позовної давності за даним договором сплив 21.10.2024, а позивач звернувся із даним позовом лише у 2026 році. Просила застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову. 23.02.2026 за вх.№1198 представник відповідача адвокат Вовк Е.П., подала відзив, в якому вказала, що заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідачу було надано кредит у сумі 7000 грн. строком на 30 днів до 21.10.2021. Відповідно до вказаного договору загальний строк пролонгації на стандартних умовах не може перевищувати 60 днів, таким чином, нарахування будь-яких відсотків мало остаточно припинитися не пізніше грудня 2021 року. Натомість, позивач надав розрахунок, згідно з яким відсотки за ставкою 5 % на день нараховувалися протягом тривалого часу, що призвело до необґрунтованого збільшення боргу до 54880 грн., що суперечить умовам підписаного договору. Згідно із Законом України «Про споживче кредитування» та змінами до нього: для мікрокредитів (до 1 мін. зарплати) загальна сума штрафів та пені не може перевищувати подвійної суми, отриманої споживачем (тобто, не більше 14000 грн. штрафів для даного кредиту; з 24.02.2022 в Україні заборонено нараховувати штрафи, пеню та інші платежі за прострочення споживчих кредитів. Нараховуватися можуть лише відсотки зав користування, але не штрафні санкції; з кінця 2023 року максимальна ставка за мікрокредитами обмежена рівнем 1 % на день. Позивач у своєму розрахунку за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 нарахував відсотки за ставкою 5 % на день, що за своєю суттю є штрафною санкцією, оскільки значно перевищує звичайну вартість грошей. Також представник відповідача вказала, що строк повернення кредиту за договором 21.10.2021. Загальна позовна давність становить три роки. Позивач звернувся до суду у 2026 році, тобто, з пропуском трирічного строку позовної давності. Просила суд застосувати наслідки спливу позовної давності. Щодо витрат на правову допомогу зазначила, що позов є шаблонним і не потребує значного часу, не відповідає часу, затраченому на підготовку та обсягу виконаних робіт, сума 16000 гривень витрат на правничу допомогу є неспівмірною зі складністю справи, представник позивача у судовому засіданні участі не брав, фактично послуги адвоката складаються лише з надання консультацій та складення позовної заяви, яка є шаблонною, а тому в задоволенні цих витрат має бути відмовлено. Просила відмовити у задоволенні позову та застосувати наслідки спливу позовної давності. 24.02.2025 за вх.№1229 представником позивача ТОВ «Коллект Центр» надано письмові заперечення про застосування строку позовної давності, в яких зазначено, що за загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. 02.04.2020, тобто, ще до дати укладення вказаного договору, набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12 за змістом якого під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто. На момент укладення вказаного кредитного договору вже діяли норми закону, які призупиняли перебіг строку позовної давності. Крім цього, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, чинного на момент звернення позивача до суду з позовом, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки, визначені ст.257 цього кодексу продовжуються на строк його дії. Тобто, загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас, продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Законом України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 за №4434-ІХ передбачено виключення п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Пунктом 2 цього Закону передбачено, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Набрання чинності такого Закону відбулося 04.09.2025, тобто, саме із цієї дати почався відлік строку позовної давності, який спливе 04.09.2028. Таким чином, враховуючи вищезазначене, строк позовної давності щодо подачі позову до [PERSON] про стягнення заборгованості на дату звернення позивача до суду з даним позовом не минув, відтак, позовна заява подана в межах строку позовної давності, у зв`язку з чим, підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Просив відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності. 24.02.2025 за вх.№1231 представником позивача ТОВ «Коллект Центр» надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що 21.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №2725306. Пункт 2.3. договору містить умови, на яких здійснюється пролонгація строку кредитування. Пунктом 2.3.1.2. договору визначено порядок пролонгації на стандартних (базових) умовах, а саме: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Оскільки відповідач не вчинив дій, передбачених для пролонгації строку кредитування на пільгових умовах, то відбулася пролонгація строку кредитування на стандартних (базових) умовах на 60 днів прямо передбачена умовами кредитного договору, з яким ознайомився та погодився відповідач. Оскільки в період з 22.10.2021 по 20.12.2021 проценти за користування кредитом нараховувались за відсотковою ставкою 5,00 % за кожен день користування кредитом (п.1.6 Договору), що із врахуванням тіла кредиту 7000 грн., становило 350 грн. Тобто, за період з 22.10.2021 по 20.12.2021 загальна сума відсотків становить 21000 грн. (350х60=21000). Отже, згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан» заборгованість за договором про споживчий кредит №2725306 від 21.09.2021 становить 34580 грн. (7000 грн. + 1330 грн. + 5250 грн. + 21000 грн. = 34580 грн.). 28.12.2021 було укладено договір факторингу 328-12/2021-72, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором №2725306. ТОВ «Вердикт Капітал» було здійснено нарахування процентів за період з 28.12.12.2021 (дати набуття права вимоги) по 23.02.2022 (дата, що передувала введенню воєнного стану) згідно п.4.2. кредитного договору, яким передбачено змінену процентну ставку згідно ч.2 ст.625 ЦК України. Загальна сума відсотків за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 становить 20300 грн. 10.01.2023 було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. В тому числі за договором №2725306. ТОВ «Коллект Центр» не здійснювалось жодних нарахувань за договором про споживчий кредит №2725306. Також представник позивача зазначив, що розрахунки заборгованості виконані у відповідності до умов договору та є максимально деталізованими і містять усі складові, а саме: загальну суму заборгованості, тіло кредиту та суму нарахованих відсотків із зазначенням періоду нарахування. Відповідачем не було долучено жодного належного, допустимого та достовірного доказу на спростування розміру заборгованості. Стосовно суми витрат на правничу допомогу на користь позивача вказав, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Просив відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, а позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене та положення 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.09.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №2725306 (а.с.8-20). Згідно з п.1.1. Договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п.1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7000,00 грн. Відповідно до п.1.5.1. Договору комісія за надання кредиту: 1330 грн., яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 5250 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п.1.6., 1.7. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки : фіксована. Пунктом 2.3. Договору передбачено порядок пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних умовах. Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Умовами Кредитного договору передбачена видача кредитних коштів Позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на Картковий рахунок. Відповідно до Розділу 2, сторонами узгоджені умови, щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо. Згідно п. 2.3.1.2. Договору, Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах Договір передбачає, що Позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця. Відповідно до п. 6.3. Договору приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п.6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Усі платежі за Договором повинні здійснюватися Позичальником шляхом переказу коштів Товариству у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим Договором. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами, які були погоджені сторонами, та що йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. На підтвердження факту видачі кредиту, до позову долучено довідку про ідентифікацію відповідача та квитанцію LIQPAY від 21.09.2021 про перерахунок позичальнику 7000,00 грн. згідно Договору №2725306 від 21.09.2021 (а.с.21,22). 28.12.2021 було укладено договір факторингу №28-12/2021-72 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2725306 від 21.09.2021 (а.с.27-31). Згідно реєстру боржників до договору факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021, до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2725306, загальна заборгованість [PERSON] за вказаним договором становить 34580 грн., з яких: 7000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 27580 грн. - заборгованість по процентах, що також підтверджується витягом з вказаного реєстру боржників (а.с. 35-37, 38). Відповідно до розрахунку заборгованості здійсненого ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість [PERSON] становить 54880 грн., з яких: 7000 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту, 47880 грн. загальна сума заборгованості за відсотками за весь період. При цьому за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 [PERSON] було нараховано відсотки в розмірі 20300 грн. по ставці 5% в день (а.с.25). 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2725306 від 21.09.2021 (а.с.39-45). Згідно реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2725306, загальна заборгованість [PERSON] за вказаним договором становить 54880 грн., з яких: 7000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 47880 грн. - заборгованість по процентах, що також підтверджується витягом з вказаного реєстру боржників (а.с. 55, 56). Відповідно до розрахунку заборгованості здійсненого ТОВ «Коллект Центр» у відповідача за Договором №2725306 від 21.09.2021 обліковується заборгованість у розмірі 54880 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 7000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 47880 грн. (а.с.26). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. За змістом ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Наявними в матеріалах справи доказами підтверджуються та сторонами не оспорюються факти переходу права грошової вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Вердикт Капітал» та від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» за кредитним договором від 21 вересня 2021 року № 2725306, який укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Таким чином, [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вищезазначеним договором позики перед новим кредитором ТОВ «Коллект Центр» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає встановленим факт укладення між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] кредитного договору від 21 вересня 2021 року № 2725306, який підписаний з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора і відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. При цьому, факт отримання [PERSON] позики в сумі 7000 грн. підтверджується квитанцією LiqPay ID платежу 1770110405 від 21.09.2021 та не заперечується відповідачем. Сторони договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору на таких умовах. Доказів, які б свідчили про виконання умов договору або внесення коштів на його погашення, [PERSON] не надано. Стосовно доводів сторони відповідача про те, що після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договорами проценти, тому заявлені позикодавцем вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування позикою за період, який виходить за межі строку кредитування, суд зазначає наступне. Відповідно до пунктів 1.2., 1.3., 1.5.1., 1.5.2., 1.6 Договору про споживчий кредит №2725306 від 21.09.2021 [PERSON] надано кредит у розмірі 7000,00 грн., строком на 30 днів з 21.09.2021. Проценти за користування кредитом: 5250,00 грн., які нараховуються за ставкою 2.50 % від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Договір передбачає (п. 2.3.1.2), що Позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Відповідно до пункту 4.2 Договорів кредиту, у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахування пролонгацій та оновлених графіків платежів, має право нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця. Як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16). Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відтак, ТОВ «Коллект Центр» має право на стягнення відсотків за користування кредитними коштами за 30 днів (строк дії договору) та додаткові 60 днів пролонгації договору відповідно до п. 2.3.1.2 Договору кредиту у розмірі 5% за кожен день користування кредитом за Договором №2725306 від 21.09.2021 у сумі 26250,00 грн. Отже, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, здійсненим ТОВ «Мілоан», оскільки він здійснений у повній відповідності з умовами Договору №2725306 від 21.09.2021. Заборгованість за процентами нарахована в межах встановленого строку кредитування з урахуванням автопролонгації (з 22.10.2021 по 20.12.2021) та за узгодженими процентними ставками (7000,00 грн. х 2.50 % х 30 днів + 7000,00 грн. х 5 % х 60 днів), що становить 26250,00 грн., та комісія за надання кредиту, відповідно до п.1.5.1 кредитного договору, яка становить 1330,00 грн. Всього 27580 грн. Оскільки такий розмір процентів є визначений умовами укладеного між сторонами Договору кредиту то підстави для їх зменшення пропорційно до розміру заборгованості за тілом кредиту відсутні. Тому суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за Договором №2725306 від 21.09.2021 за тілом кредиту 7000,00 грн. та за відсотками у розмірі 27580 грн., що загалом становить 34580,00 грн. Однак, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості, здійсненим ТОВ «Вердикт Капітал» в частині нарахування процентів з огляду на таке. Так, згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за Договором про споживчий кредит №2725306 від 21.09.2021 становить 54880,00 грн., у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 7000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 47880 грн. Як встановлено з матеріалів справи, ТОВ «Вердикт Капітал», як проміжний кредитор, також нарахував відповідачу проценти за договором №2725306 від 21.09.2021 за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 в розмірі 20300,00 грн. Вказані проценти, що слідує зі змісту позову, а також наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості за кредитним договором, нараховані саме в якості договірних процентів за користування кредитом (поза межами строку кредитування), а не в якості передбачених ч.2 ст.625 ЦК України та п. 4.2 кредитного договору процентів за порушення позичальником виконання грошового зобов`язання. Зокрема, згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» кредитор не нараховував передбачені ч.2 ст.625 ЦК України проценти за порушення позичальником грошового зобов`язання. Позивачем позовні вимоги в порядку ч.2 ст.625 ЦК України не заявлено. Тому нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» проценти за Договором №2725306 від 21.09.2021 за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 в розмірі 20300,00 грн., не підлягають стягненню, як такі, що нараховані поза межами визначеного договором строку кредитування. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині стягнення заборгованості за Договором №2725306 від 21.09.2021 - за тілом кредиту 7000,00 грн. та за відсотками у розмірі 27580 грн., що загалом становить 34580 грн. Стосовно заявленої вимоги представником відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо). Судом встановлено, що кредитний договір укладено 21.09.2021. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, де зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Так, Закон набрав чинності 02.04.2020 року. Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30.06.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який Указами Президента України неодноразово продовжувався, і станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом воєнний стан не був скасований. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Водночас, 4 вересня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 №4434-IX. Вказаний закон скасовує зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Проте, з огляду на те, що з 02.04.2020 року набрав чинності Закон, згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 року загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023 року, а з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє на усій території України, а договір про споживчий кредит №2725306 укладено 21.09.2021, тобто в період дії карантину. З огляду на викладене, а також дату звернення позивача із даним позовом - 30.01.2026, строк позовної давності по даній справі позивачем не пропущено. Таким чином, за вказаних обставин у суду немає законних підстав для застосовування строку позовної давності до заявлених вимог про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №2725306 від 21 вересня 2021 року, оскільки позивач звернувся з вказаним позовом в межах строку позовної давності, а тому заява представника відповідача є не обґрунтованою та задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем і документально підтверджені платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №0604960002 від 29.01.2026, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 1677,60 грн. (2662,40 х 34580 / 54880). Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 16000 грн. суд дійшов наступного. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що 01.07.2024 між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладено договір про надання правової допомоги №01-07/2024 (а.с.65-67), у зв`язку з чим сторонами узгоджено вартість надання юридичної допомоги у заявці, яка є невід`ємним додатком до договору (а.с.68). Відповідно до п.4.1. розділу 4 договору про надання правової допомоги, вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього Договору (форма заявки визначена у Додатку №1 до Договору). Відповідно до п.4.3. розділу 4 договору про надання правової допомоги факт надання послуг за Договором підтверджується Актом про надання юридичної допомоги (форма акту про надання юридичної допомоги визначена Додатком №2 до Договору). На підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 гривень позивачем надано копію заявки на надання юридичної допомоги №2288 від 01.12.2025 та копію витягу з акту №17 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025, відповідно до яких вартість послуг, які надавались, складається з наступного: надання усної консультації з вивченням документів 2 год. х 2000 грн. = 4000 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 4 год. х 3000 грн. = 12000 грн. Загальна сума понесених витрат за надані послуги адвоката становить 16000 гривень (а.с.69). Тобто, позивач надав докази понесених витрат на професійну правову допомогу. При визначенні співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд зазначає, що стороною відповідача було подано заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу і на її переконання заявлена сума відшкодування таких витрат у розмірі 16000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. При вирішенні цього питання суд враховує, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників. Суд також бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт: надання усної консультації з вивченням документів та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду. Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Переважна більшість тексту позову містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду цивільно-правових спорів. Судовий розгляд справи здійснений без участі представника позивача, що не потребувало витрат часу адвоката для участі у судових засіданнях. Отже, з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, щодо зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивача до 4000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial