Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом, в якому просить визнати його батьком неповнолітнього [PERSON] . На обґрунтування позову зазначає, що проживав спільно з відповідачкою [PERSON] в період часу з 2007 р. У 2010 році в них народився син [PERSON] . Батьком [PERSON] в свідоцтві про народження вписаний чоловік відповідачки [PERSON] , оскільки саме в шлюбі з останнім перебувала відповідачка. Незважаючи на цю обставину він завжди поводився як батьк [PERSON] . На даний час шлюб між ним та відповідачкою не розірваний, хоча відповідачка поїхала в Республіку Білорусь і не навідується до сина. Факт свого батьківства позивач підтверджує тим, що на момент зачаття дитини проживав спільно з відповідачкою, допомагав їй під час вагітності та пологів, визнав дитину перед родичами та друзями, від народження опікувався дитиною, син від народження проживав з ним, повністю перебуває на його утриманні. Також це можуть підтвердити свідки. Також зможе підтвердити висновок експертизи. Відповідач [PERSON] , що записаний батьком дитини в 2016 році на прохання позивача надав заяву про те, що він відмовляється від дитини, не заперечує, що не бере участі в вихованні дитини, не проявляє батьківської турботи. У справі відкрито провадження ухвалою від 22.08.2025 р. Ухвалою суду від 23.09.2025 призначена судова молекулярно генетична експертиза. 19.01.2026 ухвалою суду поновлено провадження у зв`язку з отриманням висновку експертизи. 18.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Додатково пояснив, що спочатку проживав з відповідачкою без реєстрації шлюбу, народився син [PERSON] . Під час реєстрації народження дитини, оскільки відповідачка перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, то батьком був записаний саме чоловік відповідачки, а згодом відповідачка з [PERSON] розірвала шлюб і уклала шлюб з позивачем. Однак спільне життя не склалось, відповідачка поїхала за межі України, дитина проживає з ним. У даний час дитині майже виповнилось 16 років. Щодо строку звернення до суду із цим позовом пояснив, що з моменту народження [PERSON] виховував його як свою дитину, а останні роки мати самоусунулась від виховання дитини. Незважаючи на такі обставини та існування фактичних сімейних відносин, на момент народження дитини та протягом тривалого часу не мав достовірної інформації щодо належного підтвердження свого біологічного батьківства. Тому обмежився реєстрацією шлюбу з відповідачкою і спільним проживанням з нею і сином. Але, після того як відповідачка їх залишила, а в телефонній розмові відповідачка в 2025 р. повідомила, що не бажає забирати сина, та запевнила, що він є біологічний батько дитини, незважаючи на перебування в той час в шлюбі з іншим чоловіком. Раніше розмов щодо біологічної спорідненості з дитиною між ним та відповідачкою не було. Після того, як дізнався зі слів відповідачки, що все таки є батьком дитини, то без зволікань звернувся до суду. Вартість проведення експертиз також вплинула на своєчасність звернення до суду. Просить визнати його батьком дитини і внести відповідні відомості про нього як про батька дитини в актовий запис по народження. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов з наведених в ньому підстав, додатково пояснила, що дитина проживала весь час з відповідачем, він ставився до сина як до рідної дитини. З огляду на не зовсім впорядковані сімейні стосунки відповідачки, були все таки сумніви щодо батьківства позивача, але вони відпали після телефонної розмови з відповідачкою щодо подальшої долі дитини. Всі сумніви остаточно виключив висновок експертизи. Представник третьої особи [PERSON] дала суду пояснення про те, що умови проживання дитини в сім`ї позивача забезпечені належні умови. Стосунки з дитиною хороші. Дитина називає позивача батьком і також знає про суть позову, який розглядається. Оскільки мати дитини ним не піклується, неповнолітній має бажання залишитись проживати в Україні з батьком, не має наміру їхати до матері, вважає, що задоволення позову відповідатиме інтересам дитини, Ковельський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просить розглянути справу за відсутності представника за наявними матеріалами справи (а.с. 76). Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не подавали, у зв`язку із чим, враховуючи згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи (в порядку, встановленому ст.280 ЦПК). Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, думку неповнолітньої дитини, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Встановлено такі обставини. [PERSON] народився [INFO] . Згідно з свідоцтвом про народження його батьками є відповідачі [PERSON] і [PERSON] (а.с.8). Позивач [PERSON] проживає в с. Дубечне Ковельського району (а.с.9). [PERSON] є учнем 9-4 класу ліцею с.Дубечне, проживає разом з [PERSON] , який опікується і цікавиться навчанням дитини (а.с. 10). Згідно з актом обстеження від 27.04.2025 р. умови проживання [PERSON] з [PERSON] є належні (а.с.11). Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено шлюб 02.07.2026 р., прізвища чоловіку та дружині присвоєні [PERSON] (а.с.13). Згідно з довідкою Дубечненської сільської ради від 26.03.2026 № 372 [PERSON] проживала в с.Дубечне без реєстрації, в листопаді 2018 р. виїхала в Білорусь. Про факт проживання [PERSON] без реєстрації в с.Дубечне з позивачем стверджує також в письмовій заяві [PERSON] . Відповідач в справі [PERSON] у письмовій заяві повідомив, що не бере участі в вихованні дитини [PERSON] , тому не заперечує щодо подальшого усиновлення дитини [PERSON] (а.с.15). З висновку експерта № СЕ 19/103-25/13778-БД від 08.01.2026 року встановлено, що [PERSON] може бути батьком дитини [PERSON] , ймовірність походження цих ДНК профілів від батька становить 99,999995 %. У судовому засіданні свідок [PERSON] дала пояснення про те, що є сестрою позивача. Брат та відповідачка проживали разом, але шлюб спочатку не був зареєстрований, в них народився син. Всі вважали [PERSON] сином позивача. Після того, як відповідачка покинула дитину і виїхала за межі України, дитиною займається позивач і допомагає вона. Зі слів племінника він не бажає їхати за межі України, з матір`ю не бажає жити. У судовому засіданні свідок [PERSON] дав пояснення про те, що є сусідом позивача, думає, що [PERSON] є сином позивача, бо проживає весь час з ним. Суд на виконання вимог Сімейного кодексу заслухав думку неповнолітньої дитини [PERSON] , який розповів, що знає про суть позову, не заперечує щодо задоволення позову, внесення запису про позивача як про батька до його свідоцтва про народження, а також щодо зміни прізвища і по батькові. Вважає своїм батьком позивача та хоче бути офіційно його сином. Суд враховує такі положення закону. Відповідно до змісту ч.1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно п.3 ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Згідно зі ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно із ч. 1 ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Як вбачається з висновку експерта № СЕ 19/103-25/13778-БД від 08.01.2026 року [PERSON] , може бути батьком дитини [PERSON] , ймовірність походження цих ДНК профілів від батька становить 99,999995 % ( а.с. 44-48). Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25.08.2020 у справі № 478/690/18, висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 7 Конвенції дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved