Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

14.05.2025 року за підсудністю до суду надійшов зазначений позов, в якому представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за Кредитним договором № 3000024732 від 24.06.2024 року, яка виникла станом на 15.01.2025 рік, у розмірі 167202,60 грн., з яких 143469,65 грн. заборгованість за тілом кредиту, 23732,95 грн. заборгованість за відсотками, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 24.06.2024 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір в електронній формі № 3000024732, на підставі якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 150000,00 грн. Мета кредиту на загальні споживчі цілі. Фіксована процентна ставка у розмірі 34,99 % річних. Дата остаточного повернення кредиту 24.12.2025 року. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 15.01.2025 року виникла зазначена заборгованість, яку просить стягнути з відповідача. 21.08.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника Позивача на проведення заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Згідно з п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Судом встановлено, що, 24.06.2024 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір в електронній формі № 3000024732. Відповідачу було надано кредит у розмірі 150000,00 грн. Мета кредиту на загальні споживчі цілі. Фіксована процентна ставка у розмірі 34,99 % річних. Дата остаточного повернення кредиту 24.12.2025 року (а.с.11-13). Відповідно до Додатку №1 до Кредитного договору №3000024732 від 24.06.2024, зазначено строк кредиту 18 місяців, загальна вартість кредиту 194957,41 грн., щомісячний платіж позичальника становить 10832,00 грн., крім останнього 10813,41 грн. (а.с.14-15). Разом з Договором, [PERSON] був ознайомлений з Графіком платежів, розрахунком та Паспортом споживчого кредиту (а.с.14-18). Відповідно меморіального ордеру №150628428 від 24.06.2024 року, [PERSON] отривам грошові кошти у розмірі 150000,00 грн. за кредитним договором №3000024732 (а.с.19). Відповідно п.1.4 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику Кредит безготівково, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний/картковий рахунок Позичальника або шляхом Рефінансування, та з подальшим перерахуванням цих сум за Цільовим використанням Кредиту згідно із дорученням Позичальника. Кредит видається протягом 1 (одного) Банківського дня з дати укладення Кредитного договору. Розрахунок загальної вартості Кредиту на дату укладення Кредитного договору зазначені у Додатку №1 до Кредитного договору. Відповідно п.2.1.7.5 Кредитного договору, «Відповідальність сторін». У наслідок прострочення виконання Боргових зобов`язань та/або порушення Позичальником зобов`язань, визначених Кредитним договором, Позичальник несе відповідальність за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) Боргових зобов`язань в обумовлені Кредитним договором строки, Позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок порушення (невиконання та/або неналежне виконання) Боргових зобов`язань, але не частіше ніж 1 раз за календарний місяць (а.с.14-15). Відповідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість Відповідача станом на 15.01.2025 рік становить - 167202,60 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 143469,65 грн., заборгованість за відсотками 23732,95 грн. (а.с.10). Банком було направлену на адресу відповідача досудову вимогу про виконання грошових зобов`язань за вих. № 6766/2025 від 04.02.2025 року (а.с. 57). У відповідності з вимогами ч.1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів, які б спростовували факт укладання наведеного Договору, не спростував розрахунок заборгованості, не довів відсутність заборгованості за наведеним Договором. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладеними між сторонами договорами та нормами чинного законодавства України, та задовольняє заявлені вимоги в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем судові витрати в сумі 3028,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved