Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] та на частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Автомобіль FORD FUSION 2005 року випуску та мотоцикл GEON GN150-11, 2012 року випуску залишити у власності відповідача, стягнувши з нього 1/2 частку їх вартості на користь позивача. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та відповідачем 04 листопада 2006 року укладений шлюб зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірваний рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2023 року. В період шлюбу подружжям 27 листопада 2015 року придбано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу, будинок зареєстрований на відповідача. Розташований будинок на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку кадастровий номер 3522286300:51:000:08222. В період спільного подружнього життя сторони значно покращили це майно, вклавши в його ремонт та реконструкцію чималі грошові кошти. Також придбали автомобіль FORD FUSION 2005 року випуску та мотоцикл GEON GN150-11, 2012 року випуску. Вартість автомобіля визначила за приблизною оцінкою, яка становить 5150 доларів США, вартість мотоциклу 800 доларів США. Оскільки нерухоме майно придбане сторонами в період шлюбу та належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, позивач має намір поділити вище вказане майно. Відповідач подав відзив на позов, відповідно до якого частково заперечив проти задоволення позовних вимог. Не заперечує проти задоволення вимоги про розподіл будинку та визнання за кожним право власності на його частину. Також згоден сплатити позивачу вартість її частини в розмірі 20000 гривень, яку визначив на день купівлі будинку. Заперечив проти розподілу земельної ділянки, яка була ним приватизована та належить йому на праві приватної власності, тому не підлягає розподілу. Пояснив, що мотоцикл був куплений в якості подарунка синові за 5000 гривень та на даний час він розбитий. Автомобіль був придбаний також в період шлюбу, в листопаді 2023 року потрапив у ДТП, після ремонту 24.07.2024 проданий за 38000 гривень, що підтверджується договором комісії. Згоден виплатити позивачу половину вартості проданого автомобіля 19000 гривень. Представник позивача у судовому засіданні підтримала вимоги частково, за виключенням вимог щодо мотоцикла. В решті вимог просить задовільнити позов. Відповідач у судовому засіданні визнав вимоги позову частково, заперечує проти розподілу земельної ділянки, яка є його власністю та придбана в порядку приватизації. Суд вислухав пояснення сторін, дослідив у судовому засіданні матеріали справи та встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 04 листопада 2006 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірваний рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2023 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.11.2015, [PERSON] купив житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Степановою Н.М., зареєстрований в реєстрі за №464. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 377766331 від 09.05.2024, [PERSON] , на підставі рішення Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 22.12.2015 №50, набув право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] . Витяг з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів №37 від 11.06.2024 підтверджує належність [PERSON] , [INFO] , наступних транспортних засобів: FORD FUSION Універсал 2005 року випуску, дата державної реєстрації 04.12.2019; GEON GN150-11 мотоцикл 2012 року випуску, дата державної реєстрації 07.01.2023. Представник позивача відмовилася від вимог щодо розділу мотоциклу, тому суд не досліджує докази щодо нього. Відповідно до договору комісії №6720/24/009728 від 24 липня 2024 року автомобіль FORD FUSION Універсал 2005 року випуску проданий 24.07.2024 за ціною, узгодженою між сторонами 38000 гривень. За ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.68, ч.1 ст.69 СК України). Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Разом з цим, відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст.61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст.63 СК України). Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого з подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Вказане узгоджується з роз`ясненнями, викладеними в п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007, згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 4 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що спірне майно, а саме: житловий будинок з господарсько побутовими будівлями та спорудами розташований за адресою [ADDRESS] , сторонами придбаний за час перебування у шлюбі, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. Тому вимога позивача про визнання за нею права власності на частину житлового будинку підлягає задоволенню. Також суд вважає доведеним в судовому засіданні факт придбання сторонами за час перебування у шлюбі автомобіля FORD FUSION 2005 року випуску, а відтак, таке майно також є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. Але враховуючи те, що автомобіль був відчужений відповідачем без згоди позивача, остання має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного автомобіля, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, виходячи із реальної вартості проданого автомобіля 38000 гривень. При визначенні вартості автомобіля судом враховано, що він був пошкоджений внаслідок ДТП та проданий після ремонту. Ступінь пошкодження автомобіля та вартість його відновлення у судовому засідання не підтверджена. Тому суд не може взяти до уваги докази позивача про вартість автомобіля на підставі наданих фото із інтернет ресурсів з продажу автомобілів. Таким чином, відповідач вжив всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості автомобіля на час його продажу, тоді як позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вартості транспортного засобу на час вирішення спору, не зверталася із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи. Щодо спірної земельної ділянки суд встановив наступне. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) зроблено висновок, що "земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України". Враховуючи те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, тому є необхідність у визнанні за позивачем права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки. Укладений між сторонами 10 листопада 2023 року шлюбний договір не змінює правової природи спільного майна подружжя та підтверджує, що все нерухоме та рухоме майно, а також майнові права, що придбані подружжям за час шлюбу в період з моменту реєстрації шлюбу та до моменту укладення та нотаріального посвідчення цього договору, належать чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, окрім майна, що перебувало у приватній власності одного із подружжя. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial