Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-31 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Немцева Олена Леонідівна, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 17 квітня 2018 року позивач з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя дітей немає. Адвокат позивача зазначила, що під час шлюбу відносини між сторонами поступово погіршувалися, на ґрунті яких між ними починались непорозуміння, які у подальшому переростали у сварки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Адвокат позивача повідомила, що з лютого місяця 2025 року сторони не ведуть спільне господарство, проживають окремо та будь-яких відносин, у тому числі шлюбних, вони не підтримують. Також адвокат позивача вказала, що з урахуванням внутрішнього ставлення позивача до відповідачки, позивач прийшов до безумовного переконання про необхідність розірвання шлюбу, оскільки перебування у цьому шлюбі істотно суперечить його інтересам. Позивач втратив почуття взаємності до відповідачки, яке відтворити вже неможливо, тому подальшого розвитку сімейних відносин з відповідачкою позивач категорично не бачить і примирення між сторонами неможливо. Вищевикладене й стало підставою для звернення адвоката позивача до суду із вимогою про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 17.02.2026 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. На виконання вимог ч. 7 ст. 43 і абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України адвокатом позивача надано докази надсилання відповідачці за адресою її місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, листом з описом копії позовної заяви із доданими до неї документами (трекінг відправлення 2100500173396). (а.с. 4-4зв.) За інформацією з офіційного вебсайту Укрпошти вбачається, що вищевказане поштове відправлення було вручено відповідачці 16.02.2026. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення із ухвалою суду від 17.02.2026, направлене відповідачці за адресою її місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, було вручене їй особисто 28.02.2026. (а.с. 16) У строк визначений ухвалою суду від 17.02.2026 від відповідачки на адресу суду відзив на позовну заяву не надійшов. Водночас, 20.02.2026, до початку розгляду справи по суті, від відповідачки на електронну адресу суду надійшла заява про визнання нею позовних вимог. Будь-які докази по справі, крім поданих адвокатом позивача разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання відповідачкою позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17.04.2018 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 17.04.218, актовий запис № 645. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . (а.с. 8) Із змісту позовної заяви вбачається, що подружжя від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог відповідачкою є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищевикладене суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , тим самим задовольнивши визнаний відповідачкою позов. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 064, 96 гривень (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується квитанцією від 14.02.2026. (а.с. 5) Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи визнання позову відповідачкою до початку розгляду справи по суті, а також положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову 532, 48 гривень, а з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню решта судового збору в сумі 532, 48 гривень. Доказів понесення інших судових витрат ні позивачем, ні відповідачкою не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved