Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в службовій квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської міської ради 21.05.2008 року [PERSON] з сім`єю чотири особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] видано ордер на право заняття службового житлового приміщення квартири [ADDRESS] . На даний час, відповідно до довідки про склад сім`ї зареєстрованих у приміщенні/будинку, виданої директором ОСББ «Грушевського 50» від 07.10.2025 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Разом з цим, син позивача [PERSON] не проживає в квартирі з початку 2024 року, відповідно витрати на комунальні послуги не сплачує, жодним чином не бере участі у видатках на оплату житлово-комунальних послуг, в будинку відсутні будь-які його речі. Факт не проживання [PERSON] у вказаній квартирі підтверджується Актами перевірки паспортного режиму, складених комісією в присутності сусідів від 05.08.2024 року, від 09.09.2024 року, від 02.10.2024 року, від 06.11.2024 року, від 01.01.2025 року, від 09.04.2025 року, від 02.07.2025 року, від 01.10.2025 року. Відтак, на даний час позивач змушений власними силами та за власні кошти нести витрати на утримання даної квартири, тому виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 07 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 23 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Худий І.А. в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду від позивача надійшла письмова заяві в якій він просив здійснювати розгляд справи у його відсутність та представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, яка підписана електронним цифровим підписом, при цьому вказав, що він протягом тривалого часу проживає за кордоном, а тому просить суд розгляд справи здійснювати у його відсутність. Також зазначив, що враховуючи предмет спірних правовідносин, він не заперечує проти задоволення позовних вимог та визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в службовій квартирі, що розташована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 травня 2008 року на підставі рішення Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради №871 від 08.05.2008 року [PERSON] сім`ї з чотирьох осіб, в тому числі:[PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), [PERSON] (син) видано службовий ордер на жиле приміщення серії ХМО №000052 на право заняття жилого приміщення житловою площею 30,2 кв.м за адресою [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житлоовму приміщенні, виданої директором ОСББ «Грушевського 50» від 07.10.2025 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно із актами перевірки паспортного режиму складених комісією в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 05.08.2024 року, від 09.09.2024 року, від 02.10.2024 року, від 06.11.2024 року, від 01.01.2025 року, від 09.04.2025 року, від 02.07.2025 року, від 01.10.2025 року про те, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] [INFO] не проживає. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.ч.1-2 ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Статтею 118 ЖК України встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. За змістом ч.2 ст. 123 ЖК до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Статтею 9 ЖК України РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ст.64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ст.65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення ст.ст.71,72 ЖК Української РСР. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз ст.ст.71,72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: 1) непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та 2) відсутність поважних причин. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року в справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування ст.ст.71,72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. В судовому засіданні встановлено, що 21.05.2008 року [PERSON] був виданий ордер серія ХМО №000052 на сім`ю з чотирьох осіб: позивачу [PERSON] , дружині [PERSON] , доньці [PERSON] та сину [PERSON] на право зайняття службового жилого приміщення з двох кімнат жилою площею 30,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Статус квартири на час розгляду справи - службове житло, не змінювалося, отже, позивач [PERSON] як і відповідач [PERSON] є рівноправними наймачами службового житла. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК). Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підтвердження викладених позовних вимог, зокрема те, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , позивачем подано до суду акти складені комісією в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 05.08.2024 року, від 09.09.2024 року, від 02.10.2024 року, від 06.11.2024 року, від 01.01.2025 року, від 09.04.2025 року, від 02.07.2025 року, від 01.10.2025 року про те, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] [INFO] не проживає. Окрім того, відповідно до письмової заяви відповідача [PERSON] , яка підписана ним електронним цифровим підписом, останній підтвердив, що він тривалий час проживає за кордоном, а тому не заперечує проти задоволення позовних вимог. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач, не проживає та не користується спірною квартирою більше шести місяців, оскільки перебуває вже тривалий час за кордоном, що підтверджується відповідними актами, а також визнається самим відповідачем [PERSON] , а тому враховуючи викладене, заявлений позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved