Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 06.01.2024№ 4275078 у розмірі 20200,00 грн, а також судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що 06.01.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір №4275078 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 2000,00 грн на 364 дні, зі стандартною процентною ставкою 2,50% в день, яка застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору, а також зі зниженою процентною ставкою 0,01% в день, яка застосовується на відповідних умовах. За даними поданого розрахунку заборгованості за Договором за період з 06.01.2024 року по 26.07.2024 первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 10150,00 грн. 26.07.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу №26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача. Представник позивача зазначає, що відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору №4275078 строк кредиту 364 днів. Станом на дату укладання Договору факторингу від 26.07.2024 року №26/07/2024, строк дії Договору №4275078 від 06.01.2024 не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 27.07.2024 по 03.01.2025 року (161 календарний день) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 8050,00 грн. (2000,00 грн х 2,5% = 50 грн х 161 календарних дні = 8050,00 грн.) Таким чином, за твердженням позивача, відповідач має заборгованість перед позивачем за договором № 4275078 від 06.01.2024 на загальну суму20200,00 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 2000,00 грн, суми заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором 10150,00 грн, суми заборгованості за відсотками, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» за 161 календарних днів 8050,00 грн. В порушення умов кредитного договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20200,00 грн, яка складається з 2000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 10150,00 грн заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, 8050,00 грн заборгованості за процентами, нарахованими позивачем. Відзив на позов Відзив на позовну заяву від сторони відповідача до суду не надійшов. Процесуальні дії та рух справи Позивач звернувся з вказаним позовом через підсистему «Електронний суд» до Київського районного суду м. Одеси. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді СкрильЮ.А. Ухвалою судді від 30.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу визначений п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позов. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано за останнім відомим місцем проживання відповідача. Згідно з Довідкою АТ «Укрпошта» про причини повернення поштового відправлення, останнє повернулось на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». Позивач у позовній заяві зазначив про проведення розгляду справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Ухвалою суду від 30.01.2026 також задоволено клопотання про витребування з АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» доказів. 09.03.2026 до суду з АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» надійшла витребувана інформація та докази. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини та зміст спірних правовідносин Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого позивач звернувся з позовом про відновлення його прав шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Встановлені фактичні обставини справи Суд встановив, що 06.01.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4275078про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Вказаний договір підписаний з боку [PERSON] одноразовим ідентифікатором 88517. Відповідно до п. 1.1 Договору,укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний застосунок «Сredit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІКС Товариства. Згідно з п. 1.2-1.3 Договору, сума кредиту складає 2 000,00 гривень строком на 364 дні, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 7 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Пунктом 1.4 Договору передбачено, що тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: - пункт 1.4.1 Договору передбачає стандартну проценту ставку, яка становить 2,50% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. - пункт 1.4.2 Договору передбачає знижену процентну ставку, яка становить 0,01% в день та застосовується на таких умовах: якщо Клієнт д о 12.01.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для ї застосування, передбачених цим Договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку ї обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Відповідно до п.1.6 Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 20 200,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 19 851,40 грн. Первісним кредитором зобов`язання щодо перерахування кредитних коштів у розмірі 2000,00 грн виконані, що підтверджується Довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» від 26.07.2024 № 20240726-5488, відповідно до якої були успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»: «06.01.2024 13:16:21 на суму 2000.00 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» b5d4c305-ede6-4830-a14c-f0b1f4040758, номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 42750781704539781, Session ID - 022634859059, сайт торгівця - https://credit7.ua, код авторизації- 775696, банк-еквайр - АТ "ПУМБ", призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] ». Зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , підтверджується витребуваною з АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» інформацією, відповідно до якої за період з 06.01.2024 по 11.01.2024 по рахунку № [NUMBER] було здійснено зарахування коштів у розмір 2000,00 грн, з призначенням платежу «FUIB MoneyTransfer, Visa Direct». Згідно з розрахунком, проведеним первісним крелдитором, заборгованість станом на 26.07.2024 становить 12150,00 грн, з яких: 2000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 10150,00 грн заборгованість за процентами за користування кредитом. 26.07.2024 між первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «Українські фінансові операції» укладений Договір факторингу №26/07/2024. Відповідно до умов вказаного договору, Фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно з Договором факторингу до Фактора переходить Право вимоги після підписання Акту прийому-передачі Реєстру Боржників та надходження Ціни продажу в повному обсязі. 26.07.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» підписали Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу від 26.07.2024 №26/07/2024. Позивач на виконання умов Договору факторингу здійснив перерахування коштів у розмірі 1671256,73грн на рахунок первісного кредитора ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», що підтверджується платіжною інструкцією від 02.08.2024 № 1. Отже, суд встановив, що на підставі Договору факторингу №26/07/2024 до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором від 06.01.2024, укладеним з [PERSON] . Згідно з Витягом з Реєстру Боржників від 26.07.2024, первісний кредитор передав право грошової вимоги заборгованості за Договором від 06.01.2024, укладеним з відповідачем, у розмірі 12150,00 грн, з яких: 2000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 10150,00 грн заборгованість за процентами за користування кредитом (нараховані за 196 днів). У подальшому позивачем проведений розрахунок заборгованості за наступні 161 день користування кредитом відповідачем. Згідно з Розрахунком заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» за Договором № 4275078 про надання споживчого кредиту від 06.01.2024, проведеним за 161 календарний день (27.07.2024 - 03.01.2025) , встановлено, що сума основного боргу, на яку нараховується процентна ставка: 2000,00 грн, процентна ставка: 2,5%, сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами за 161 день 8050,00 грн. Доказів погашення заборгованості за тілом кредиту та/або за відсотками матеріали справи не містять. Згідно з заявленими вимогами, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором від 06.01.2024 у розмірі 20200,00 грн, яка складається з 2000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 10150,00 грн заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, 8050,00 грн заборгованості за процентами, нарахованими позивачем. Мотиви суду та застосування норм права Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України.) Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону Законом України «Про електронну комерцію»). Згідно частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідачки лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як встановлено судом, 06.01.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладений Договір № 4275078про надання коштів на умовах споживчого кредиту та підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором 88517. Факт виконання первісним кредитором своїх зобов`язань підтверджується Довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» від 26.07.2024 № 20240726-5488, та витребуваною з АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» інформацією про емітування на ім`я [PERSON] платіжної кратки, на яку здійснено зарахування 06.01.2024 грошових коштів у розмірі 2000,00 грн, а також зарахування коштів у розмірі 2000,00 грн. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 1-1 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з частиною 5статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно ч. 1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає доведеним факт набуття позивачем ТОВ «Українські фінансові операції» права грошової вимоги до відповідача, що підтверджується Договором факторингу від 26.07.2024 № 26/07/2024, Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу від 26.07.2024 та платіжною інструкцією від 02.08.2024 № 1. Водночас згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості встановлено, що нарахування процентів за користування кредитом, починаючи з 13.01.2024 здійснювалось за процентною ставкою 2,5%. Згідно з заявленими вимогами, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором від 06.01.2024 у розмірі 20200,00 грн, яка складається з 2000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 10150,00 грн заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, 8050,00 грн заборгованості за процентами, нарахованими позивачем. Як встановлено судом та свідчать матеріали справи, докази щодо повернення відповідачем кредиту відсутні. Отже, суд вважає доведеною позовну вимогу про стягнення з [PERSON] заборгованості по тілу кредиту у розмірі 2000,00 грн. Щодо стягнення з відповідача розміру заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 10150,00 грн (нараховані первісним кредитором) та у розмірі 8050, 00 грн (нараховані позивачем) Як встановлено судом, правовідносини, які виникли між первісним кредитором та відповідачем регулюються нормами Закону України «Про споживче кредитування». Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, внесені зміни в Закон України «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 цього Закону доповнено частиною 5 - «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Частиною 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до п. 17Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %». Суд зазначає, що перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроєкту. Як встановлено судом, договір про надання споживчого кредиту №4275078, укладений 06.01.2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5 щодо максимального розміру денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1%. Отже умови договори щодо встановлення денної процентної ставки мають відповідати ч. 5ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яка вступила в дію з 24.12.2023. Судом встановлено, що пунктом 1.4.1 договору №4275078від 06.01.2024 передбачена денна процентна ставка, яка складає 2,50%, що не відповідає та суперечить нормам ч. 5ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Частиною 5статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини 1 цієї статті, є нікчемним. Частиною 1статті 27 ЦК України визначено, що правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним. Відповідно до ч. 2ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч. 1ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частиною 1статті 1057-1 ЦК України передбачено, що у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Водночас ч.1ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочинне створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.ч. 4, 5ст. 216 ЦК України, правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Така позиція сформована Верховним Судом у постанові від 10.01.2024 у справі № 727/5461/23, Суд вказав, що: «нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (аb initio) і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ірso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (egra omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/ набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ех officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах». Отже, умови п. 1.4.1 договору №4353069 від 02.02.2024 року про визначення денної процентної ставки у розмірі 2,50% є нікчемними. Суд, визнавши нікчемність вказаного пункту договору в частині встановлення денної процентної ставки у розмірі 2,50%, не застосовує нарахування процентів за користування кредитом виходячи з розміру максимальної процентної ставки 1%, встановленогоЗаконом України «Про споживче кредитування», оскільки в силу нікчемності вказаних умов пункту 1.4.1договору, проценти є неузгодженими, а отже, не підлягають нарахуванню та стягненню. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4.1 Договору не підлягають задоволенню. Водночас, ураховуючи, що нарахування процентів за користування кредитом у період з 06.01.2024 по 12.01.2024 здійснювалось за зниженою процентною ставкою 0,01%, яка передбачена п. 1.4.2 Договору, та відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у період з 06.01.2024 по 12.01.2024 у сумі 1,20 грн (0,2 х 6) підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: в частині стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 2001,20 грн, з яких: 2000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 1,20 грн заборгованість за процентами за користування кредитом у період з 06.01.2024 по 12.01.2024. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог на 9,91% (розрахунок: 2001,2 х 100 / 20200), судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 240,10 грн (розрахунок: 2422,40 х 9,91%) покладаються на відповідачку. Щодо витрат на правничу допомогу Відповідно до ч ч 1-4 ст. 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 статті 141ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу При цьому, Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат позивачем суду надано: копію договору про надання правової допомоги від 01.08.2024 № 01/08/2024-А; Заявку від 25.09.2024 № 4275078 на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року; Детальний опис робіт (наданих послуг) № 4275078 від 05.12.2025; Акт від 10.11.2025 № 4275078 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року. Відповідно до Акт від 10.11.2025 № 4275078 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), витрати на правничу допомогу складають 10 000,00 грн. Ураховуючи відсутність заперечень на зменшення витрат на правничу допомогу, а також з урахуванням часткового задоволення позовних вимог на 9,91%, витрати на правничу допомогу у розмірі 991,00 грн (розрахунок: 10000 х 9,91%) покладаються на відповідача.

Outcome: partial