Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 26.01.2026 звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 124697,21 грн. та судові витрати - 2662,40 грн. сплаченого судового збору, посилаючись на те, що 17.01.2025 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір №522923-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 50000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності шляхом перерахування на банківську карту позичальника, а останній зобов'язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними. Відповідач [PERSON] зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує, а лише частково сплатила кошти на загальну суму 41000,00 грн., внаслідок чого станом на 07.01.2026 утворилась заборгованість в розмірі 124697,21 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 46993,93 грн., суми прострочених платежів по процентах 52703,28 грн., суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ 25000,00 грн., що і стало підставою для звернення позивача до суду. Ухвалою від 29.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 02.03.2026; визначено сторонам строки для подачі відзиву, відповіді на відзив та заперечення; задоволено клопотання позивача та витребувано в АТ «Райффайзен Банк» докази (а.с.74-75), копію ухвали направлено сторонам. 09.02.2026 до суду від АТ «Райффайзен Банк» надійшла витребувана інформація (а.с.82-83). По причині неявки відповідача судовий розгляд справи було відкладено на 30.03.2026, однак направлена відповідачу кореспонденція знову повернулася до суду не врученою відповідачу із поміткою «адресат відсутній» (а.с.85,92), що згідно усталеної практики Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, від 09.11.2023 у справі № 753/114/22) вважається належним повідомленням. Окрім направлення судової повістки про виклик до суду на зареєстровану адресу місця проживання відповідача, остання повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на зазначену в позовній заяві його електронну адресу (не доставлено - а.с.78,89), а також шляхом направлення судової повістки у додаток «Viber» на вказаний у позовній заяві номер телефону відповідача (доставлено а.с.79,88), таким чином судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності. Також вказав, що у випадку неявки відповідача не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі (а.с.9). У доктрині цивільного процесуального права вважається, що, з одного боку, заочне провадження є додатковою гарантією для позивача від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу та дотримання судами строків розгляду справи. З іншого боку, відповідачу частиною першою статті 284 ЦПК України гарантується право на перегляд заочного рішення за його письмовою заявою за «спрощеною процедурою», тобто тим самим судом (Постанова ВС від 13.10.2025 у справі №572/3022/24). Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена у визначений законодавством спосіб, причини неявки не повідомила. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо відкладення судового засідання. За таких обставин, з письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, про що судом протокольно винесено ухвалу. Урівноваженням прав відповідача є його право на перегляд заочного рішення, подачу всіх доказів, які він міг подати у судовому засіданні, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням його позиції. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.01.2025 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) виникли правовідносини у сфері договірних зобов'язань, шляхом укладення договору № 522923-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», на наступних умовах: кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів, договір підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0763 (а.с.14-23). Згідно умов договору позичальнику [PERSON] надано кредит строком на 24 тижні (п.2.3.), стандартна процентна ставка за Кредитом : 1%, фіксована (п.2.4.), в п. 2.5 договору комісія за надання кредиту: 10000,00 грн. нараховується одноразово при видачі кредиту; строк дії договору до 04.07.2025 (п.2.7.); орієнтована загальна вартість наданого кредиту: 122862,02 грн.; загальні витрати за кредитом 72862,02 грн. Дата видачі кредиту 17.01.2025 (п.2.12.), дата повернення кредиту 04.07.2025 (п.2.13.). Сторони в договорі узгодили графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватися та застосовується Знижена процентна ставка (п.4.2.2.). Вказаний договір укладений з використанням ІКС кредитодавця, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом надання пропозиції (оферти) укласти договір про надання кредиту № 522923-КС-001 від 17.01.2025 (а.с.11-12) та її прийняття (акцептування) позичальником, що підписане відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора UA-0763 (а.с.13), а також позичальником підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-8963 Паспорт споживчого кредиту, яким проінформовано позичальника про його умови (а.с.24-26). На підтвердження укладення договору № 522923-КС-001 від 17.01.2025 в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті https://my.tpozyka.com позивачем надано візуальну форму послідовності укладення цього договору, з якої вбачається, що 17.01.2025 о 20:11:13 клієнт [PERSON] , використовуючи номер телефону [NUMBER] ідентифікувався в ІТС, зайшов у особистий кабінет, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0763 (а.с.30). В анкеті клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://my.tizpozyka.com) зазначено особисті дані [PERSON] : адресу реєстрації та проживання, РНОКПП, дату та місце народження, а також інформацію стосовно бажаного кредиту, сума бажаного кредиту 50000,00 грн., дату отримання кредиту 17.01.2025, електронну адресу позичальника, номер телефону та номер банківської картки/банківської картки для перерахунку коштів [NUMBER] (а.с.31). Таким чином, у підписаному [PERSON] . Договорі 522923-КС-001 від 17.01.2025 чітко визначені сума кредиту, відсотки за користування кредитними коштами, із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася з ними, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору та укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв'язку з чим договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Як убачається із матеріалів справи, 17.01.2025 ТОВ «Бізнес позика» перерахувало на рахунок [PERSON] , який остання зазначила в договорі про надання кредиту, грошові кошти в сумі 50000,00 грн., що підтверджується долученим до матеріалів справи Підтвердженням від ТОВ «ПрофітГід» (а.с.32), та виписками по рахунку відкритого відповідачем у АТ «Райффайзен Банк» (а.с.83). За інформацією АТ «Райффайзен Банк» від 04.02.2026 в даному банку на ім`я [PERSON] банком була випущена банківська платіжна картка № [NUMBER] (а.с.82), а згідно виписки з рахунку за період з 17.01.2025 по 04.07.2025 на рахунок [PERSON] 17.01.2025 відбулося зарахування коштів в сумі 50000,00 грн. (а.с.83). Згідно матеріалів справи позичальник [PERSON] не виконала свої зобов'язання за укладеним Договором 522923-КС-001 від 17.01.2025, у зв'язку з чим у виникла заборгованість за період кредитування, яка відповідно до наданого ТОВ «Бізнес Позика» розрахунку станом на 08.01.2026 становить 124697,21 грн., що складається з заборгованості за кредитом 46993,93 грн., по відсотках 52703,28 грн., по % за ст. 625 ЦКУ 25000,00 грн. (а.с.46-48,49). Відповідно до наданого ТОВ «Бізнес Позика» розрахунку, проценти за користування кредитом нараховувалися ним в межах строку кредитування, визначеного договором. За пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. В силу частину 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відтак після підписання договору електронним підписом у сторін виникли взаємні права та обов'язки, зокрема, у банку виникло зобов'язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов'язання оплачувати послуги фінансової установи. Згідно вимог ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). На підставі встановлених відповідно до матеріалів справи обставин, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі надавши відповідачу кредитні ресурси та можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Щодо стягнення 25000,00 грн. заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно п. 7.5. Договору 522923-КС-001 від 17.01.2025 у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії, та/або суми кредиту у визначені цим Договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700000% річних від суми заборгованості в силу положень ст. 625 ЦК України. Разом з тим, відповідно до пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Починаючи з 24.02.2022 указом Президента України №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України був введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України, а основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (частина 2 статті 4 ЦК України). Оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України за період, у який на території України введено воєнний стан, беручи до уваги положення пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення 25000,00 грн. як суму заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України відсутні, тому у цій частині позовну заяву слід залишити без задоволення. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до переконання, що відповідач належним чином не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором 522923-КС-001 від 17.01.2025, заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 99697,21 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 46993,93 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 52703,28 грн., відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 гривень, як передбачено статтею 4 Закону України «Про судовий збір» (а.с.69,71). Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення 124697,21 грн. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 2128,63 грн. (99697,21 /124697,21*2662,40).

Outcome: partial