Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

11.02.2026 позивач [PERSON] звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області із вищевказаним позовом, який умотивувала тим, що 11 жовня 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували у Виконавчому комітеті Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Вказує, що за час перебування у шлюбі у них народилися двоє синів: [PERSON] 2015 року народження та [PERSON] 2018 року народження, які проживають із позивачем та перебувають на її повному утриманні. Зазначає, що з липня 2025 року вона з відповідачем перебуває в процесі розлучення та проживають окремо, про що свідчить цивільна справа №128/2693/25 про розірвання шлюбу до [PERSON] , яка перебуває у провадженні Вінницького районного суду Вінницької області. Окрім цього вказує, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяють йому брати участь в утриманні його неповнолітніх дітей, при цьому інших дітей у відповідача немає. У зв`язку із чим позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання (аліменти) синів [PERSON] , 2015 року народження та [PERSON] , 2018 року народження, в розмірі 1/3 частки (але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від заробітку відповідача (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до моменту досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 19.02.2026 відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання, з викликом лише відповідача. 17.03.2026 відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо через канцелярію суду подав власноруч написану заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить розгляд справи проводити у його відсутності. З урахуванням вимог ч.1 ст. 206 ЦПК України, судом установлено, що по справі відсутні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, визнання відповідачем позову не суперечить закону та надані учасниками справи докази свідчать про те, що визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Тому, суд з урахуванням поданої відповідачем заяви, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та задовольнити позов, виходячи з такого. Судом установлено, що 30.08.2014 між сторонами зареєстрований шлюб у Виконавчому комітеті Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , видане 30.08.2014 Виконавчим комітетом Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №22 (а.с.2). У період шлюбу в сторін народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, які містяться в матеріалах справи, в яких батьком зазначений відповідач [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.3,4). Діти проживають разом із матір`ю [PERSON] за її зареєстрованим у встановленому законом порядку місці проживання по [ADDRESS] , про що свідчать витяги з реєстру територіальної громади від 10.02.2026 (а.с.7,8,9). Отже, судом установлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо розміру коштів на утримання малолітніх дітей. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов`язків утримувати дітей, судом не встановлено. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного Кодексу України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.ч.1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище дітей, які проживають із позивачем та перебувають на її утриманні, позивача, яка є працездатного віку, також суд враховує матеріальне становище відповідача, зокрема те, що, він є фізично здоровою людиною, працездатного віку, стабільно отримує дохід, інших осіб на утриманні не має, позовні вимоги визнав відповідач у повному обсязі, а тому суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Тому, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню та стягненню з відповідача, на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. І саме такий розмір аліментів буде справедливим, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Крім того, суд звертає увагу сторін у справі, що відповідно до положень ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому, аліменти на дітей необхідно стягувати починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 03.11.2025 і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення містить також ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті та враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 50 відсотків, а саме в сумі 665 гривень 60 копійок, а решту частини судового збору необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved