Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

Представник позивача ТзОВ «Таліон Плюс» - Шох І.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (після одруження [PERSON] ) заборгованість за договором кредитної лінії № 787165771 від 13.04.2025 року у сумі 84 857 грн. 18 коп., судовий збір у сумі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн. 00 коп. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 13.04.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ) в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклали договір кредитної лінії № 787165771. На підставі цього договору відповідачу надано кредит у розмірі 29 900,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за вказаним договором, перерахувавши відповідачу грошові кошти у розмірі 29 900,00 грн. на її банківську картку № [NUMBER] . Проценти та вартість послуг за користування кредитними коштами передбачено розділом 8 договору. Загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 84 857 грн. 18 коп., з яких: заборгованість по кредиту -29 900,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом -53 163,18 грн.; заборгованість по комісії за надання кредиту (в разі наявності) -1,794,00 грн. На підставі договору факторингу № МВ-ТП/36 від 20.05.2025 року, право вимоги за вищевказаним кредитним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс»). Внаслідок порушення [PERSON] (після одруження [PERSON] ) умов договору, неповернення кредитних коштів у встановлені договором строки, а також несплати процентів, заборгованість відповідача за договором кредитної лінії № 787165771 від 13.04.2025 року становить 84 857,18 грн. З огляду на наведені обставини позивач просить стягнути з відповідача зазначений розмір заборгованості, а також судові витрати, що складаються з 2 422,40 грн. сплаченого судового збору та 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 30.12.2025 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в обгрунтування якого вказує, що позовні вимоги у заявленому розмірі 84 857,18 грн. не визнає, вважає їх необгрунтованими та несправедливими, оскільки ці кошти були взяті нею вимушено, під тиском обставин, виключно для утримання сім`ї. Крім того, посилається на те, що 25.07.2025 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який є військовослужбовцем ЗСУ з 22.07.2023 року, тобто будь-які нарахування понад тіло кредиту є незаконними. Визнає позовні вимоги частково у розмірі фактично отриманих кошту - 29 900,00 грн. та відсотків до одруження, а саме до 25.07.2025 року у розмірі 30 014,60 грн., а у стягненні заборгованості за комісією просить відмовити у повному обсязі. Зазначила, що після шлюбу дівоче прізвище « [PERSON] » змінила на « [PERSON] ». 14.01.2026 року через систему «Електронний суд» позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої просить позовні вимоги задовольнити. З відповіді на відзив вбачається, що позивач вважає заперечення сторони відповідача, безпідставними, необгрунтованими та такими, що намагаються приховати справжні обставини справи, направлені з метою уникнення виконання взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів та процентів за користування ними. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними письмовими матеріалами справи. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 квітня 2026 року постановлено провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що розгляд справи проводиться без виклику сторін, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що 13.04.2025 року відповідачем через Комунікаційний ресурс Кредитодавця подано Заявку на отримання Кредиту в ІКС Кредитодавця. При подачі Заявки відповідач обрала бажану суму першого Траншу (кредитного ліміту) за Договором та початковий строк Дисконтного періоду кредитування. Відповідачка ознайомившись з усіма істотними умовами Оферти надала згоду (акцепт) на укладення Договору шляхом направлення повідомлення Кредитодавцю, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під Офертою, яка містить усі істотні умови Договору, Одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 13.04.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] (після одруження [PERSON] ) в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором було укладено договір кредитної лінії № 787165771. На підставі цього договору відповідачу надано кредит у розмірі 29 900,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за вказаним договором, перерахувавши відповідачу грошові кошти у розмірі 29 900,00 грн. на її банківську картку № [NUMBER] . Проценти та вартість послуг за користування кредитними коштами передбачено розділом 8 договору. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. Відповідачем не було вчинено жодних дій спрямованих на продовження строку дії Дисконтного періоду. Відповідно до п.11.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. Пунктом 7.3 договору визначено, що кінцева дата повернення (виплати) кредиту -13.05.2030 року. Кредитний договір № 787165771 від 13.04.2025 року підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «WТSТ», отриманим Відповідачем в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний нею при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на веб сайт. До позову також долучено копію паспорта споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 787165771 від 13.04.2025 року, а також копію заявки на отримання грошових коштів в кредит від 13.04.2025 року, які містять загальну інформацію про кредит, персональні дані позичальника, номер її телефону - [NUMBER] , відомості про номер банківської картки - № [NUMBER] . Відповідно до довідки ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 24.11.2025 року, вбачається, що 13.04.2025 року ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача [PERSON] за договором № 787165771 від 13.04.2025 року у розмірі 29 900,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER]. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що за період з 13.04.2025 року по 20.05.2025 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 787165771 від 13.04.2025 року становила 42 374,28 грн., з яких 29 900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10 680,28 грн. - заборгованість за процентами, 1 794,00 грн. - заборгованість за комісією та 14 950,00 грн. заборгованість за неустойкою, з яких відповідачем було сплачено 5,00 грн. по тілу кредиту. 20.05.2025 року ТзОВ «Таліон Плюс» (фактор) і ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) уклали договір факторингу № МВ-ТП/36, за умовами п. 2.1 якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 4.1 договору факторингу № МВ-ТП/36 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги. На підтвердження відступлення на користь ТзОВ «Таліон Плюс» права вимоги за кредитним договором № 787165771 від 13.04.2025 року до позовної заяви долучено копію витягу з реєстру прав вимоги від 20.05.2025 року. Зі змісту вищевказаного витягу з реєстру прав вимоги видно, що ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТзОВ «Таліон Плюс» право вимоги до [PERSON] за договором № 787165771 від 13.04.2025 року на загальну суму 42 374,28 грн., з яких 29 900,00 грн. - тіло кредиту, 10 680,28 грн. - проценти, 1 794,00 грн. - комісія та 14 950,00 грн. неустойка. Згідно з розрахунком заборгованості складеним ТзОВ «Таліон Плюс», вбачається, що за період з 20.05.2025 року по 12.10.2025 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 787165771 від 13.04.2025 року становила 84 857,18 грн., з яких 29 900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 53 163,18 грн. - заборгованість за процентами, 1 794,00 грн. - заборгованість за комісією. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» слід задовольнити частково з огляду на таке. Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, що передбачено абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з правилами абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до приписів ч. 5 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правил ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що для підписання кредитного договору відповідачем [PERSON] (після одруження [PERSON] ) було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «WТSТ», відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Отже, договір кредитної лінії підписано [PERSON] (після одруження [PERSON] ) за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем [PERSON] (після одруження [PERSON] ) таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Тому, суд зазначає, що без здійснення відповідних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений між сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Матеріалами справи встановлені зазначені обставини у справі, на підставі чого можна дійти висновку, що між первісним кредитором та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка зобов`язалася прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тіла кредиту у повному обсязі матеріали справи не містять, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором та враховуючи пільги як родини військовослужбовця, суд приходить до наступного висновку. З письмових матеріалів справи вбачається, що відповідачем 13.04.2025 року було укладено договір кредитної лінії № 787165771 в електронній формі. 25.07.2025 року відповідач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який є військовослужбовцем ЗСУ з 22.07.20223 року та взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] від 19.07.2025 року [PERSON] з 22.07.2023 року зарахований до штату військової частини [NUMBER] , де і проходиться військову службу по теперішній час. Частиною 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. З аналізу вказаної норми права вбачається, що пільги щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій за договорами кредиту мають такі категорії військовослужбовців: - які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову; - інші військовослужбовці, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції або у відсічі збройної агресії рф проти України. Дослідивши письмові матеріали справи та надані розрахунки заборгованості, суд дійшов наступного висновку, що з відповідача слід стягнути відсотки лише за період з 13.04.2025 року по 25.07.2025 року, а тому сума заборгованості за процентами яка підлягає до стягнення становить 30 014,60 грн. Підтверджень того, що відповідачу було поновлено чи продовжено, чи здійснено пролонгацію (укладено додаткову угоду до договору) після дисконтного періоду матеріали справи не містять. Згідно розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії № 787165771 від 13.04.2025 року наданого первісним кредитором ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», розмір заборгованості становить 57 324,28 грн., з яких 29 900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10 680,28 грн. - заборгованість за процентами, 1 794,00 грн. - заборгованість за комісією та 14 950,00 грн. заборгованість за неустойкою, з яких відповідачем було сплачено 5,00 грн. по тілу кредиту. Відповідно, із врахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, суд дійшов висновку, що ТзОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги на суму заборгованості за договором кредитної лінії № 787165771, яка становить 61 708,60 грн. та складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 29 900,00 грн. із заборгованості по процентам у розмірі 30 014,60 грн. та комісії у розмірі 1 794,00 грн. Таким чином, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТзОВ «Таліон Плюс» підлягають задоволенню частково, а саме шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у визначеній судом сумі. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача понесені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 1 720,00 грн. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, які понесені у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., то суд зазначає наступне. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано договір про надання правничої допомоги № 5 від 02.12.2024 року, укладений між ТзОВ «Таліон Плюс», в особі директора Патіюка Віталія Вікторовича, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та Адвокатським об`єднанням «Ліга Юридичних Технологій та Інновацій», далі «Адвокатське об`єднання» в особі керуючого партнера Колінько Альони Валеріївни, що діє на підставі Статуту. Окрім цього, 06.11.2025 року між Адвокатським об`єднанням «Ліга Юридичних Технологій та Інновацій» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 2095 до Договору про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024 року. Згідно з Актом про надання юридичної допомоги від 06.11.2025 року загальна вартість юридичних послуг становить 5 000,00 грн. (правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій 1 000,00 грн., складання позовної заяви 3 500,00 грн., формування додатків до позовної заяви 500,00 грн.). Суд звертає увагу, що до матеріалів справи надано докази, які підтверджують надання позивачу правової допомоги адвокатом Колінько А.В. Таким чином, суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, дійшов переконання, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), та вважає, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Outcome: partial