Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-01 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовної заяви В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалася на те, що між КП «Дніпроводоканал» та відповідачкою [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно Рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20.04.1995р. про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкритий особовий рахунок. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб від 06.01.2025р. [PERSON] є співвласницею квартири за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована за цією ж адресою з 25.09.1990р. Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] за період з лютого 2014 року по січень 2025 року складає 39 781,91 гривень. Також позивач здійснив розрахунок боргу відповідачки з урахуванням положень ст.625 ЦК України, відповідно до якого: інфляційне збільшення суми боргу за період з липня 2018 року по січень 2022 року складає 5 565,27 грн.; розмір 3% річних за період з липня 2018 року по січень 2022 року складає 712,77 грн. Загальна заборгованість відповідачки перед КП «Дніпроводоканал» складає 46 059,95 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідачки судові витрати у розмірі 3 028 грн. Заяви учасників процесу по суті справи. Відповідачка правом надання відзиву відповідно до ст. 178 ЦПК України не скористалася. Рух справи. 27.03.2025р. КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення (а.с. 1-3). Ухвалою судді Наумової О.С. від 12.05.2025р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 22). У судові засідання призначені на 10.06.2025р., 09.09.2025р., 11.11.2025р., 27.01.2026р. та 02.04.2026р. представник позивача не з`явився. У заяві від 10.06.2025р. представник позивача Демошенко Л.В. просила проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 27-28). Відповідачка [PERSON] в судові засідання, призначені на 10.06.2025р., 09.09.2025р., 11.11.2025р., 27.01.2026р. та 02.04.2026р. не з`явилася, про дати та час слухання справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової кореспонденції на підтверджену адресу місця її реєстрації та оголошення про виклик особи, конверти, якими направлялась поштова кореспонденція повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання». Заяв про розгляд справи за її відсутності відповідачка не надавала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідачка, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважаються належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що між КП «Дніпроводоканал» ДМР та [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно Рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20.04.1995р. про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкритий особовий рахунок (а.с. зворот 14). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої 06.01.2025р. КП «Дніпроводоканал» ДМР, у квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровано: з 25.09.1990р. [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Згідно довідки на особовий рахунок № [NUMBER] відкритого за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , виданої 05.02.2025р. співробітником КП «Дніпроводоканал» ДМР [PERSON] , вбачається, що заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення починаючи з лютого 2014 року по червень 2018 року склала 12 387,50 грн. (а.с. 8). Відповідно до розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] вбачається, що за період з липня 2018 року по січень 2025 року включно загальна сума заборгованості відповідачки перед КП «Дніпроводоканал» ДМР по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де зазначена кількість зареєстрованих 1 особа, складає 39 781,91 грн. сума основного боргу; 712,77 грн. сума 3% річних та інфляційне збільшення 5 565,27 грн. (а.с. 9-10). В матеріалах справи містяться відомості щодо часткової оплати відповідачкою отриманої послуги водопостачання та водовідведення, що свідчить про фактичну згоду відповідачки на отримання та оплату комунальних послуг в частині фактично отриманого водопостачання та водовідведення. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. Частинами 1, 2, 3, 4 та пунктом 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Предметом господарської діяльності позивача Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення, про що зазначено у п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради від 21.02.2024р. № 79/40 (а.с.11). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно зі статтями 319, 321 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України, статей 1, 7, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території. Законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у певному обсязі (Постанова ВСУ від 30.10.2013р. по справі № 6-59цс13). Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016р. по справі № 6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково. Також, споживач послуг має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору, відповідно до п. 7 ч. 45 № 690 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які набрали чинності 13.08.2019 (Далі - правила № 690). Крім того, згідно Правил № 690 Споживач зобов`язаний інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Відповідно до п. 1 пп. 1.2. Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей, за період їх тимчасової відсутності, від оплати за послуги холодного і гарячого водопостачання та водовідведення, затвердженого рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 26.02.2013 № 82 (далі - Рішення № 82) (а.с. 13) та № 3884 від 20.12.2004 (далі - Рішення № 3884) (а.с. 12), наймач (власник) квартири (приватного будинку) та члени його сім`ї, за період тимчасової відсутності, мають право на несплату вартості ненаданих послуг з холодного та гарячого водопостачання, водовідведення при дотриманні певних умов. Між КП «Дніпроводоканал» ДМР та відповідачкою [PERSON] , як зареєстрованою у квартирі особою, встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпропетровської міської ради №526 від 20.04.1995р. про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» ДМР, по квартирі кв. 1080 за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . З наведеного вбачається наявність встановленого законом обов`язку споживача сплачувати за одержані комунальні послуги, оскільки відповідачка зареєстрована у житловому приміщенні за вказаною вище адресою, де позивачем надаються послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Відповідачка, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала жодних доказів на спростування поданого позивачем розрахунку заборгованості, в тому числі і таких, що підтверджували б сплату заборгованості в повному обсязі чи відсутність такої. Сума заборгованості у цій справі визначається без урахування строків позовної давності, оскільки відповідачкою відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України заяви про застосування цих строків суду не надано. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради. Розподіл судових витрат. Щодо судового збору. На підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору у розмірі 3 028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 287 (а.с. 16). На підставі викладеного,

Outcome: approved