Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

МТСБУ звернулося до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача 19770,00 грн. виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 липня 2018 року близько 09 години 20 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», номерний знак [NUMBER] , по вул. Цвітківська в с. Орловець Городищенського району Черкаської області з центру с. Орловець в напрямку смт. Цвіткове Городищенського району Черкаської області, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, знаходячись неподалік будинку [ADDRESS] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалась по правому краю проїзної частини, в попутному напрямку, після чого, в порушення вимог пункту 2.10 а), г) та д) Правил дорожнього руху України, не вжив заходів для надання медичної допомоги потерпілій чи виклику бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, не повідомивши про вказану дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції та залишивши місце пригоди зник на вище вказаному транспортному засобі. Порушення вимог пунктів 2.1 а), 2.3 б), 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми із багатофрагментарним переломом кісток основи і склепіння черепу, зруйнуванням речовини головного мозку і його оболонок, забійно-рваною раною голови, крововиливами в м`які покриви голови, які небезпечні для життя, від яких знаходячись на місці пригоди померла. Вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі; визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1. ст.13.5 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. На момент пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. 20 листопада 2020 року до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування звернулося ТОВ «Юридична компанія» «Центр Автовиплат поліс» в інтересах [PERSON] , яка взяла на себе витрати з поховання загиблої [PERSON] 12 січня 2021 року МТСБУ було прийнято рішення про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено ТОВ «Юридична компанія» «Центр Автовиплат поліс» відшкодування в сумі 19770 грн 00 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована то він, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу завдану шкоду. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 19770 грн 00 коп. та понесені судові витрати. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2025 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію наведеної ухвали було направлено сторонам. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач у встановлений судом строк відзиву до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Предметом розгляду даної справи є спір про відшкодування шкоди, заподіяної життю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Із змісту ст.12, 81 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Також [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.13.5 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що [PERSON] 24 липня 2018 року, близько 09 години 20 хвилин, в порушення вимог пунктів 2.1 а), 2.3 б), 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер [NUMBER] , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, з перевищенням максимально допустимої швидкості у населених пунктах, рухаючись по вул. Цвітківська в с. Орловець Городищенського району Черкаської області з центру с. Орловець в напрямку смт. Цвіткове Городищенського району Черкаської області, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, а тому в момент виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, не дотримавшись безпечного інтервалу, знаходячись неподалік будинку №30, що по вулиці Цвітківська, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалась по правому краю проїзної частини, в попутному напрямку, чим привів її до безпорадного стану та позбавив можливості вжити заходів до самозбереження, після чого, в порушення вимог пункту 2.10 а), г) та д) Правил дорожнього руху України, не вжив заходів для надання медичної допомоги потерпілій чи виклику бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, не повідомивши про вказану дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, та, залишивши потерпілу на місці пригоди зник на вище вказаному транспортному засобі. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішохід [PERSON] , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 05-11-02/119/31 від 26.09.2018 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми із багатофрагментарним переломом кісток основи і склепіння черепу, зруйнуванням речовини головного мозку і його оболонок, забійно-рваною раною голови, крововиливами в м`які покриви голови, які небезпечні для життя, від яких знаходячись на місці пригоди померла. Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , а саме вимог пунктів 2.1 а), 2.3 б), 12.3, 12.4 та 13.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій [PERSON] . Таким чином, [PERSON] скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Він же, 24 липня 2018 року близько 09 години 20 хвилин в порушення вимог пунктів 2.1 а), 2.3 б), 2.4, 13.1 Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» реєстраційний номер [NUMBER] , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, з перевищенням максимально допустимої швидкості у населених пунктах, рухаючись по вул. Цвітківська в с. Орловець Городищенського району Черкаської області з центру с. Орловець в напрямку смт. Цвіткове Городищенського району Черкаської області, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, а тому в момент виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, не дотримавшись безпечного інтервалу, знаходячись неподалік будинку №30, що по вул. Цвітківська, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалась по правому краю проїзної частини, в попутному напрямку, чим привів її до безпорадного стану та позбавив можливості вжити заходів до самозбереження, після чого, в порушення вимог пункту 2.10 а), г) та д) Правил дорожнього руху України, після дорожньо-транспортної пригоди, не зупинив керований ним транспортний засіб, не вжив заходів для надання медичної допомоги потерпілій чи виклику бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, не повідомивши про вказану дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції та залишивши потерпілу на місці пригоди зник на вище вказаному транспортному засобі. Таким чином, [PERSON] скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 135 КК України, а саме - завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан. Вирок суду набрав законної сили 30 грудня 2021 року. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 червня 2024 року засудженого [PERSON] звільнено умовно-достроково від відбування покарання за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2021 року на 2 роки 15 днів. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 20 листопада 2020 року директор ТОВ ЮК «Центр Автовиплат поліс» Шелепінський О.М. звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в інтересах [PERSON] . До вказаної заяви додано, зокрема, копія свідоцтва про смерть [PERSON] , накладна №18 від 26 липня 2018 року про витрати на поховання та квитанцію про оплату ритуальних послуг. Наказом МТСБУ зобов`язано сплатити на рахунок ТОВ «Юридична Компанія «Центр Автовиплат поліс» суму страхового відшкодування в розмірі 19770 грн 00 коп. Номер справи 72521. Як вбачається із платіжного доручення №291419 від 13 січня 2021 року, МТСБУ перераховано на рахунок ТОВ «ЮК «Центр Автовиплат поліс» 19770 грн 00 коп. виплати по справі 72521 згідно наказу №3.1/75 від 12.01.2021. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1-3 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно з ч.1,5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому, слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому, особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20). Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі чинний на момент скоєння ДТП, далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст.3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст.6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 23.1 ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п. 27.4. ст. 27 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Відповідно до п. 27.5 ст.27 Закону відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Пунктом 39.1 ст. 39 Закону передбачено, що моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Статтею 41 Закону передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій. Згідно з п. п. а) п. 41.1.ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки. За загальним правилом, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини. Суб`єктом відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди. Якщо шкоди завдано особою, відповідальність якої не застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то страхове відшкодування здійснює МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих. Після сплати страхового відшкодування МТСБУ набуває права регресної вимоги до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. З матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Матеріали справи також не містять належних доказів, що відповідач належить до осіб, визначених у пункті 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та на яких не поширюється право на регрес як на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування. Вина водія [PERSON] у настанні ДТП, протиправної поведінки та причинно-наслідкового зв`язку, між такою поведінкою і шкодою, доведена. Згідно з ч.3 ст.1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання. Як вбачається з матеріалів справи страхове відшкодування виплачене у розмірі, що відповідає витратам на поховання, тому підстав для врахування вини потерпілого не вбачається. Приймаючи до уваги ст. 1191 ЦК України, п. 38.2.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, а тому у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за вчинення ДТП спричиненої відповідачем, який не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент скоєння ДТП, а тому суд, приймаючи до уваги доведеність позивачем своїх вимог, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому, сплачений позивачем судовий збір в сумі 3028 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved