Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитом в сумі 75157,73 грн. посилаючись на те, що 21 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір №4158024, в електронній формі та підписано шляхом накладенням електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов Договору №4158024 відповідачу надано кредит у розмірі 5000,00 гривень, строк кредиту 350 днів: з 21.11.2023 року по 05.11.2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та [PERSON] було підписано дадатковий договір від 21.11.2023 року та отримано кредитні кошти в сумі 5000 грн. У подальшому, 26.07.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу №26.07.2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача. В поданій до суду позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором №№4158024 від 21 листопада 2023 у розмірі 75157,73 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 9999,99 грн., заборгованість за нарахованими процентами на первісним кредитором 44957,76 грн., заборгованість за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» - 20199,98. Також просить зазначити в рішенні суду в порядку ч.10,11 ст.265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Також просить стягнути судові витрати у розмірі 2422 гривень 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. В судове засідання представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» не з`явився, однак подав заяву, у якій просив розгляд справи провести без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір №4158024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Із змісту вказаного договору вбачається, що він підписаний [PERSON] , електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 25034. Відповідно до умов договору №4158024 від 21.11.2023 року сума позики складає 5000,00 гривень, тип кредиту кредит, строк кредиту 350 днів: з 21.11.2023 року по 05.11.2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. 21.11.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та [PERSON] було підписано дадатковий договір та останньою отримано кредитні кошти в сумі 5000 грн.. Відповідно до п. 2.1. Договору №4158024 від 21.11.2023 року ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Відповідно до п. 1.4.1. договору №4158024 від 21.11.2023 року стандартна процентна ставка за цим Договором становить 2% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту. Факт перерахування кредитних коштів підтверджено листом АБ«Укргазбанк» Одеська обласна дирекція № 510/34/2026 від 03.03.2026. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» загальна заборгованість [PERSON] становить 54957,75 грн., з яких: 9999,99 грн. тіло кредиту, 44957,76 проценти за користування. 26 липня 2024 року було укладено договір факторингу №26/07/24, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4158024 від 21.11.2023 року Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №26/07/24, заборгованість [PERSON] становить 54957,75 грн., з яких: 9999,99 грн. тіло кредиту, 44957,76 проценти за користування. Згідно із розрахунком заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» за договором №4158024 про надання споживчого кредиту від 21.11.2023 року ТОВ «Українські фінансові операції» нараховано проценти за користування грошовими коштами за 101 календарних день (27.07.2024-04.11.2024 року) у розмірі 20200грн.. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, матеріалами справи встановлено, що у відповідності до п. 1.4.1 договору №4158024 від 21.11.2023року стандартна процентна ставка за Договором становить 2% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою наступного змісту: «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що кредитний договір №4158024 від 21.11.2023 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Разом з цим, пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5%. Отже, на підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 21 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 не може перевищувати 1%. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми. Оскільки Закон України № 3498-ІХ набрав чинності 24 грудня 2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період з 24 грудня 2023 року до 12 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки складає 2,5 %, в період з 13 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року - 1 %. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту. Розмір відсотків у період з 21.11.2023 року по 12.04.2024 року (143 дні) нараховувався позивачем виходячи із зниженої процентної ставки (2%) відповідно до умов п.4.10 договору, що не суперечить вимогам Закону України Про споживче кредитування та складає 23958 грн. А тому розрахунок заборгованості [PERSON] за договором №4158024 від 21.11.2023 року у частині нарахування процентів за користування кредитом повинен бути здійснений за період: з 13.04.2024 року по 20.08.2024 року (130 днів) за відсотковою ставкою 1,5%, що становить 19499,98 грн.(9999,99*1,5%*130) з 21.08.2024 року по 20.08.2024 року (76 днів) за відсотковою ставкою 1 %, що становить 7599,99 грн. (9999,99 *1% * 76). Загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №4158024 від 21.11.2023 рокуу частині нарахування процентів за користування кредитом становить 51057,97 грн. (23958 грн.+19499,98 грн.+7599,99грн.) З урахуванням вищевикладеного, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №4158024 від 21.11.2023 року складає 61057,96 грн., з яких: 9999,99 грн тіло кредиту; 51057,97 грн. - відсотки за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо вимоги позивача в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних , суд зазначає таке. Відповідно до ч.10 та ч.11 ст.265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Таким чином, норма ч.10 та ч.11 ст.265 ЦПК України передбачає, що суд може зазначити в рішенні про нарахування саме відсотків або пені, натомість позивач просить нарахувати інфляційні витрати та 3 % річних, відповідно до статті 625 ЦК України, що в розумінні Цивільного кодексуУкраїни є різним. Окрім того, відповідно до п.18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З врахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для зазначення в рішенні про нарахування до моменту виконання рішення про стягнення боргу, платежів, передбачених ст. 625 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч.ч.2, 3 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. На підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до позову долучено договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024 року, заявку №4158024 на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 року, акт №4158024 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 року, детальний опис робіт №4158024 від 10.09.2025 року. Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» підлягають задоволенню частково на 81,2% (61057,96*100/75157,73), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1966,99 грн. ( 2422,40*81,2%) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8120 грн. (з розрахунку 10000х81,2%). На підставі викладеного,

Outcome: partial