Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-09 00:00:00

25.12.2025 ТОВ «Свеа Фінанс» через свого представника Паладич А.О. звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 2078497 про надання споживчого кредиту у розмірі 23 960 грн та понесених судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 28 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальність «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 2078497 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору кредитні кошти в сумі 8 000 грн надаються позичальнику шляхом їх перерахування на його картковий рахунок. 08.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», яке перейменовано на ТОВ «Свеа Фінанс», укладено договір факторингу № 1-08022022, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передає ТОВ «Свеа Фінанс» за плату, а ТОВ «Свеа Фінанс» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 23 960 грн. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за кредитним договором № 2078497 від 28.06.2021 складає 23 960 грн, з яких 8 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 960 грн - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30.12.2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву. Позивач та відповідач повідомлені про розгляд справи належним чином. Заяв чи клопотань від учасників процесу не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Безпосередньо дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. 28.06.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 2078497 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з яким позичальник отримав кредит у розмірі 8 000 грн на строк кредитування 15 днів (а.с.9-15). Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору. Мета отримання кредиту споживчі потреби. Знижена процентна ставка становить 0,01% в день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною та зниженою ставкою 10 169,67% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 44565,90% річних, за зниженою 3,71% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 10280 грн, за зниженою ставкою 8 012 грн (п.п.1.4-1.1.6 договору). Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту (п.2.1 договору). Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів (п.5.1 договору). Пунктом 10.7 договору визначений порядок укладення договору та створення електронних підписів сторін. Кредитний договір та додатки до нього, зокрема, таблиця обчислення загальної вартості кредиту, а також паспорт споживчого кредиту підписані [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. 11.07.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено додатковий договір до договору № 2078497 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з яким строк користування кредитом продовжується на 15 днів, дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 27.07.2021. Додатковий договір та додатки до нього, зокрема, таблиця обчислення загальної вартості кредиту, а також паспорт споживчого кредиту підписані [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с.19-22). Факт отримання коштів відповідачем підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», із якої вбачається, що 28.06.2021 о 13 год. 36 хвил. на платіжну картку відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 8 000 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 95418212 (а.с. 36), яка також зазначена в п.2.1 договору, як картка позичальника. 08.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 1-08022022 (а.с.37,38), за яким клієнт відступає фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. 25.03.2024 ТОВ «Росвен Інвест Україна» перейменовано на ТОВ «Свеа Фінанс» (а.с. 43). Відповідно до реєстру боржників № 1 до договору факторингу (а.с. 42) ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором у сумі 23 960 грн. Згідно з розрахунком заборгованості первісного кредитора за кредитним договором № 2078497 від 28.06.2021 загальна сума заборгованості [PERSON] становить 23 960 грн, з яких 8 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 960 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 33-35). Статтею 205 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу). Отже, ТОВ «Свеа Фінанс», як новий кредитор, набуло право вимоги до [PERSON] за укладеним кредитним договором. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до статей 1048-1052, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Зі змісту статей 1054, 1055 ЦК України слідує, що за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, відповідно до ст. ст. 549 552 ЦК України, що нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що [PERSON] порушив зобов`язання щодо повернення кредиту, на підставі статей 525 527, 530, 611, 629, 1050, 1054 ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати в сумі 2422,40 грн, які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved