Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-14 00:00:00

Представник ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.08.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферту) № 06.08.2025-100002192. Відповідно до умов договору, позичальнику було надано кредит у розмірі 5000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 06.08.2025 року, на строк, визначений заявкою, яка є невід`ємною частиною договору та з якою позичальник ознайомився під час його укладення. Згідно з умовами кредитного договору № 06.08.2025-100002192 від 06.08.2025 року, кредит надається на суму 5000 грн строком на 217 днів з дати його видачі, з кінцевою датою повернення 10.03.2026 року. Пролонгація строку кредитування умовами договору не передбачена. Договором встановлено фіксовану процентну ставку «Стандарт» у розмірі 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших трьох чергових періодів, а також процентну ставку «Економ» у розмірі 0,5% за день для наступних періодів користування кредитом. Зміна процентної ставки в односторонньому порядку не допускається. Крім того, договором передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 9% від суми кредиту (450 грн), а також комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 450 грн за кожен із двох чергових періодів після першого періоду користування кредитом. Умовами договору визначено, що кредит надається шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу, а днем надання кредиту вважається дата списання коштів з рахунку кредитодавця. Позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти та комісії у строки, визначені договором та заявкою, яка є його невід`ємною частиною. У разі прострочення виконання зобов`язань нараховується неустойка, а також можуть застосовуватися наслідки, передбачені ст. 625 ЦК України. Кредитні кошти у розмірі 5000 грн були фактично перераховані та отримані [PERSON] 06.08.2025 року, що підтверджується відповідною квитанцією про перерахунок коштів. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, натомість відповідач умови договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 22 100 грн, яка складається з: тіла кредиту 5 000 грн, процентів 6 200 грн, додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) 900 грн, а також нарахувань за ст. 625 ЦК України 10 000 грн. Позивач також зазначає, що відповідач визнав наявність боргових зобов`язань шляхом здійснення часткової оплати за кредитним договором у сумі 2 000 грн 05.09.2025 року. Укладення договору підтверджується електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, що застосовувався після реєстрації в системі та входу до особистого кабінету, а кожна сторінка договору була підписана таким ідентифікатором. Видача кредитних коштів підтверджується квитанцією про перерахування коштів від 06.08.2025 року, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги» та належним доказом отримання коштів відповідачем. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 06.08.2025-100002192 від 06.08.2025 року у розмірі 22 100 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у позовній заяві просив розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] не з`явився у судове засідання хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. З огляду на зазначене, суд встановив, що відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за відсутності відповідача із можливістю винесення заочного рішення. На підставі статті 281 ЦПК України, ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2026 року було постановлено здійснити заочний розгляд даної цивільної справи. У ході розгляду справи до суду надійшов письмовий відзив відповідача [PERSON] , в якому останній заперечує проти позовних вимог. Відповідач посилається на неспівмірність нарахованих штрафних санкцій та процентів, зазначаючи, що загальна сума заборгованості є значно більшою за суму отриманого кредиту (5000 грн). Також відповідач просить суд застосувати положення статті 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки у зв`язку з її, на його думку, явною неспівмірністю, а також врахувати його матеріальне становище, зокрема факт інвалідності, отриманої внаслідок проходження військової служби, що впливає на можливість виконання зобов`язань. Суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази в їх сукупності, а також доводи позовної заяви, відзиву відповідача та заперечення, перевіривши обґрунтованість заявлених позовних вимог і оцінюючи їх відповідність нормам чинного законодавства, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та письмових доказів, наданих позивачем, а саме з копії пропозиції про укладення кредитного договору, 06.08.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (кредитодавець, позивач) та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферту) № 06.08.2025-100002192 (а.с.19-25). Згідно з умовами договору, кредитні кошти у розмірі 5000 грн були надані позичальнику, що підтверджується квитанцією про видачу/перерахування коштів (додатки 6, 8), які свідчать про фактичне отримання відповідачем зазначеної суми 06.08.2025 року. Як вбачається з умов кредитного договору (додаток 9) та пов`язаних із ним документів, строк користування кредитом становить 217 днів із кінцевою датою повернення 10.03.2026 року, при цьому пролонгація строку договором не передбачена. Також умовами договору встановлено фіксовану процентну ставку «Стандарт» у розмірі 1% за кожен день користування кредитом протягом перших трьох чергових періодів та ставку «Економ» у розмірі 0,5% за кожен день користування кредитом у наступні періоди, що підтверджується умовами договору (додаток 9). Крім того, з умов договору (додаток 9) вбачається, що позичальник зобов`язаний сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 450 грн та комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 450 грн за визначені договором періоди. Факт укладення договору та його підписання позичальником електронним підписом із використанням одноразового ідентифікатора Е846 підтверджується матеріалами справи (а.с.25), зокрема електронними даними договору (додаток 9) та пов`язаними документами системи ідентифікації (додаток 8). Як вбачається з квитанції про перерахування коштів (додатки 6, 8), кредитодавцем було належним чином виконано зобов`язання щодо надання кредитних коштів. Водночас з розрахунку заборгованості (додаток 7) вбачається, що відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у загальному розмірі 22 100 грн, яка складається з: основного боргу (тіла кредиту) 5 000 грн, процентів 6 200 грн, комісії 900 грн та нарахувань за ст. 625 ЦК України 10 000 грн. Враховуючи характер спірних правовідносин, розмір нарахованих процентів та комісій, а також принципи справедливості, добросовісності та розумності, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Згідно зі статтею 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений судом, якщо він є значно завищеним порівняно із наслідками порушення зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, позичальником отримано кредит у розмірі 5 000 грн, тоді як заявлені до стягнення нарахування у вигляді процентів та додаткових платежів є неспівмірними із сумою основного зобов`язання та фактичними наслідками його порушення. Крім того, суд бере до уваги, що відповідач є військовослужбовцем, який отримав інвалідність унаслідок проходження військової служби, що підтверджується наданими матеріалами, та об`єктивно свідчить про істотне погіршення його матеріального становища та обмежену платоспроможність. З огляду на викладене, суд вважає за можливе застосувати принципи справедливості та пропорційності та зменшити розмір заявлених до стягнення нарахувань, обмеживши їх виключно сумою основного боргу. Таким чином, до стягнення підлягає лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 000 грн, у той час як вимоги про стягнення процентів, комісій та інших нарахувань задоволенню не підлягають. Як вбачається з платіжних документів (додаток 6), відповідачем здійснено часткову оплату за кредитним договором у розмірі 2 000 грн, що свідчить про визнання ним існування боргових зобов`язань. Належність та допустимість доказів, зокрема електронного договору (додаток 9), платіжних документів (додатки 6, 8), розрахунку заборгованості (додаток 7), витягу з ЄДР (додаток 3), довіреності представника (додаток 2), підтвердження сплати судового збору (додаток 4) та доказів направлення документів (додаток 5), у своїй сукупності підтверджують факт укладення договору, отримання кредитних коштів та невиконання відповідачем договірних зобов`язань. З огляду на викладене, дослідивши всі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними лише в частині стягнення основної заборгованості (тіла кредиту), у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронна ідентифікація це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, яка забезпечує однозначне встановлення особи. Ідентифікація може здійснюватися як на підставі документів на матеріальних носіях, так і за допомогою електронних даних. Статтею 14 зазначеного Закону передбачено, що електронна ідентифікація здійснюється із застосуванням відповідних засобів електронної ідентифікації згідно зі схемами, затвердженими Кабінетом Міністрів України, що надає електронним підписам та правочинам належну юридичну силу. Згідно із Законом України «Про електронну комерцію» визначено правові засади укладення електронних правочинів. Відповідно до частин 1, 3, 6 статті 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції (оферти) та її прийняття (акцепту), яке може здійснюватися, зокрема, шляхом вчинення дій, що підтверджують згоду з умовами договору. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 06.08.2025 року підписав Пропозицію про укладення кредитного договору № 06.08.2025-100002192 та заявку на отримання кредиту із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором E846 та із застосуванням системи ідентифікації BankID, що підтверджується наданими доказами (зокрема матеріалами електронної системи та платіжними документами у справі). Вказане свідчить про його ознайомлення з умовами договору, їх прийняття та належне укладення договору. Відповідно до умов кредитного договору № 06.08.2025-100002192 від 06.08.2025 (додаток 9), позичальнику [PERSON] надано кредит у розмірі 5000 грн строком на 217 днів з кінцевою датою повернення 10.03.2026 року. Факт перерахування кредитних коштів підтверджується квитанцією від 06.08.2025 року (додатки 6, 8). ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за договором у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи. Водночас, як вбачається з розрахунку заборгованості (додаток 7), [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 22 100 грн, яка складається з: 5 000 грн основна сума боргу; 6 200 грн проценти; 900 грн комісія; 10 000 грн нарахування за ст. 625 ЦК України. Згідно з п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №44/9519/12 (№14-10цс18) зазначено, що Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлено договором. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст.530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином ( ст.599 ЦК України). Згідно зі ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належне виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є порушенням. Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Щодо стягнення нарахованих процентів за користування кредитними коштами, комісій та неустойки, суд доходить висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. В даній справі представником відповідача до відзиву було долучено копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] виданого 11.02.2026 року Міноборони із терміном дії по 31.08.2030 року, з якого слідує, що [PERSON] [INFO] являється ІІІ групи (інвалідність Армії) . Таким чином, з урахуванням вищевказаних письмових доказів, суд вважає, що стороною відповідача було належним чином доведено право відповідача на застосування пільг, визначених п. 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», а тому нарахування позивачем позичальнику відсотків, комісії та неустойки, суд вважає неправомірним та відмовляє в стягнення даних нарахувань з відповідача. Таким чином, враховуючи вище наведене, суд вважає підставною і такою, що підлягає до задоволення вимогу позивача в частині стягнення з відповідача в справі, [PERSON] заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) за Договором : № 06.08.2025-100002192 від 06.08.2025 у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень. В задоволенні решта вимог позову слід відмовити. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 5000 грн. (5000 *100:22100 22.62 % та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 456,01 грн (2662,40*22.62 :100=602,23). Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 602,23 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial