Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

10.12.2025 позивач звернулася до Подільського районного суду м. Києва з зазначеним позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , (IBAN [NUMBER] ), аліменти на трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , який народився [INFO] (свідоцтво про народження від 01 листопада 2016, серії [NUMBER] ), [PERSON] , яка народилась [INFO] (свідоцтво про народження від 09 листопада 2018 року, серія [NUMBER] ), [PERSON] , який народився [INFO] (свідоцтво про народження від 28 жовтня 2020 року, серія [NUMBER] ) у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 12 вересня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що Між [PERSON] та [PERSON] , 08 листопада 2015 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубровицького районного управління юстиції у Рівненській області від 22 січня 2016 року, серії [NUMBER] , про що 08 листопада 2015 року складено відповідний актовий запис №138. Зазначає, що позивач та відповідач мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , який народився [INFO] (свідоцтво про народження від 01 листопада 2016, серії [NUMBER] ); [PERSON] , яка народилась [INFO] (свідоцтво про народження від 09 листопада 2018 року, серія [NUMBER] ); [PERSON] , який народився [INFO] (свідоцтво про народження від 28 жовтня 2020 року, серія [NUMBER] ). Відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 25.11.2024 р. у справі №758/12647/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З моменту розірвання шлюбу і по день подання даної позовної заяви діти проживають разом з матір`ю. Вказує, що позивач неодноразово вчинив усі необхідні дії, спрямовані на реалізацію права своїх трьох малолітніх дітей на належне утримання з боку їхнього батька - [PERSON] . З метою оперативного та спрощеного вирішення питання про стягнення аліментів, 12 вересня 2025 року позивач звернулась до Подільського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів відповідно до ст. 161 ЦПК України. Однак ухвалою суду було відмовлено у видачі наказу, оскільки відповідач не зареєстрований за адресою, зазначеною позивачем, що унеможливлювало проведення наказного провадження. З огляду на відсутність інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, що позивач не може усунути самостійно, позивач повторно звернулася із заявою про видачу судового наказу до іншого суду - Печерського районного суду м. Києва, проте суд аналогічно відмовив у видачі наказу, посилаючись на відсутність зареєстрованого місця проживання відповідача. Вказує, що позивач, діючи добросовісно та у спосіб, передбачений законом, вживала всіх можливих заходів для отримання аліментів, проте не змогла їх отримати саме у зв`язку з ухиленням відповідача від офіційної реєстрації свого місця проживання та виконання батьківських обов`язків, що унеможливило видачу судового наказу судом. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.12.2025 відкрито провадження в цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16.02.2026 від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на дітей за минулий час. 26.03.2026 від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення у справі, в яких наведені приблизні суми фактичних витрат позивача на утримання дітей щомісячно. Просив суд встановити аліменти на утримання дітей з моменту першого звернення позивача до суду з 12.09.2025. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Просив стягнення аліментів проводити з 12.09.2025, тобто з часу звернення до суду за наказом про стягнення аліментів. Представник відповідача проти стягнення аліментів не заперечував, за виключенням періоду стягнення. Зазначив, що клієнт не ухилявся від сплати аліментів. Позивач, звертаючись у вересні 2025 року з заявою про видачу судового наказу, знала про те, що її мати вимисала відповідача з квартири, в якій сторони проживали, перебуваючи у шлюбі. Відповідач регулярно здійснює перекази коштів для утримання дітей, бере участь у їх вихованні. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] , 08 листопада 2015 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубровицького районного управління юстиції у Рівненській області від 22 січня 2016 року, серії [NUMBER] , про що 08 листопада 2015 року складено відповідний актовий запис № 138. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , який народився [INFO] (свідоцтво про народження від 01 листопада 2016, серії [NUMBER] ); [PERSON] , яка народилась [INFO] (свідоцтво про народження від 09 листопада 2018 року, серія [NUMBER] ); [PERSON] , який народився [INFO] (свідоцтво про народження від 28 жовтня 2020 року, серія [NUMBER] ). Відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 25.11.2024 у справі №758/12647/24, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як вбачається з рішення Подільського районного суду м. Києва від 25.11.2024 у справі №758/12647/24 питання про стягнення аліментів судом не вирішувалось. З моменту розірвання шлюбу і по день подання даної позовної заяви діти проживають разом з матір`ю, що не заперечується відповідачем. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Крім того, необхідно звернути увагу на ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, відповідно до яких доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Окремо необхідно звернути увагу, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст. 191 СК України). В позовній заяві позивач посилається на ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України, відповідно до якої аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому випадку аліменти можуть бути присуджені за минулий час, але не більш як за десять років. Вказує, що 12.09.2025 позивач вперше звернулась за судовим захистом прав дітей, однак не змогла отримати аліменти не з власної вини, а через об`єктивні перешкоди, створені поведінкою відповідача. Зазначає, що з огляду на норми ст. 180, 181, 182, 183 та 191 СК України, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та принцип першочергового забезпечення найкращих інтересів дітей (ст. З Конвенції), а також беручи до уваги належно підтверджені спроби позивача отримати аліменти в наказному провадженні, правомірним та обґрунтованим є присудження аліментів на користь позивача з дати первинного звернення до суду, тобто з 12 вересня 2025 року, так як саме з цієї дати позивач вперше реалізувала право дітей на утримання з боку батька в судовому порядку, проте фактично була позбавлена можливості отримати належні виплати у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків. Суд не погоджується з даним твердженням позивача, з наступних підстав. Разом з відповіддю на позовну заяву відповідачем у справі надані суду копії платіжних доручень, які підтверджують систематичне перерахування відповідачем грошових коштів на рахунок позивача з зазначенням призначення платежу «на утримання дітей» протягом вересня - грудня 2025 року. Також позивачем не надано суду належних доказів того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів, але не міг їх одержати у зв`язку саме з ухиленням відповідача від їх сплати. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити з задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів за період часу з вересня по грудень 2025 року, тобто до моменту звернення позивача до суду з даним позовом. Враховуючи викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають, частковому задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial