Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

07 січня 2026 року представник позивача адвокат Москалюк О.О. звернулася до суду з указаним позовом. Позов обгрунтовано тим, що в 2019 році між позивачем [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду Харківської області від 12.10.2023 у справі № 638/10599/23, яке набрало законної сили. В даному шлюбі в позивача з відповідачем народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 29.01.2020, виданим виконавчим комітетом Піско-Радьківської сільської ради Борівського району Харківської області. З лютого 2023 року позивач проживає окремо. В грудні 2023 року позивач разом з донькою переїхали в сел. Шацьк Ковельського району Волинської області, де проживають по даний час, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №720-5003901574 від 04.12.2025 та №720-5003901575 від 04.12.2025. З лютого 2023 року і по даний час відповідач не спілкується та не цікавитися життям, здоров`ям і побутом доньки [PERSON] . Жодної участі в її житті та вихованні не бере. До червня 2024 року неповнолітня дочка перебувала на повному утримані позивача, а після укладення шлюбу з [PERSON] , вони проживають однією сім`єю, дитина перебуває на їх спільному утриманні. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки, однак відповідач відмовлявся сплачувати аліменти в добровільному порядку. [INFO] у позивача та її чоловіка народився син [PERSON] . Рідного батька [PERSON] не пам`ятає та вважає його чужою, сторонньою людиною. З лютого 2023 року вона жодною разу не бачила батька. Теперішній чоловік позивача дуже любить [PERSON] , називає її донькою та відноситься до неї як до рідної дитини. [PERSON] вважає його своїм рідним батьком, оскільки проживає разом з ним сім`єю з трирічного віку, називає його татом. У них склалися теплі, приязні відносини. Чоловік позивача більше двох років піклується та займається вихованням [PERSON] . В подальшому [PERSON] бажає удочерити її. З лютого 2023 року відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо доньки. За весь період він не проявляв щонайменшої батьківської турботи, хоча мав таку можливість, позивач жодним чином не перешкоджала цьому. Фактично з лютого 2023 року відповідач нехтує своїми обов`язками як батько та проявляє грубу неповагу до дитини. На думку позивача, відповідач навмисно ухиляться від виконання батьківьких обов`язків. Тому позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки [PERSON] буде в повній мірі відповідати інтересам дитини. Крім цього, враховуючи те, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, постійно займається різними видами робіт, за які отримує грошові кошти, позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частки доходу (усіх доходів) [PERSON] , але не менше 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання вказаним рішенням суду законної сили, до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Москалюк О.О. позов підтримали повністю, просили вимоги задовольнити. Допита як свідок позивач [PERSON] пояснила суду, що ніколи не перешкоджала батькові спілкуватися з дитиною. З лютого 2023 року відповідач фактично самоусунувся від участі у вихованні дитини, хоча мав таку можливість. Останній раз він бачив дитину на початку 2023 року, з того часу він не цікавиться її життям, здоров`ям, не спілкується з нею, не відвудує, не бере участі в її утриманні. [PERSON] вважає своїм рідним батьком чоловіка позивача [PERSON] , називає його татом. Разом з молодшим сином вони проживають сім`єю в сел. Шацьк. Відповідач [PERSON] , належно повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не прибув, відзиву, заяв, клопотань суду не подав, у телефонному режимі підтвердив обставини, повідомлені позивачем, повідомив, що жодних заперечень щодо позову не має. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Шацької селищної ради Пех А.В. вважає, що задоволення позовних вимог та позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки [PERSON] буде в повній мірі відповідати інтересам дитини. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов потрібно задовольнити на таких підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, з огляду на об`єктивні обставини спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд установив, що позивач [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON] ) та відповідач [PERSON] з 23.12.2019 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.10.2023, яке набрало законної сили. В даному шлюбі в подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.01.2020, виданим виконавчим комітетом Піско-Рідьківської сільської ради Борівського району Харківської області. Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина залишилася проживати разом із позивачем. З грудня 2023 року позивач разом з дочкою проживає в сел Шацьк Ковельського району Волинської області, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб №720-5003901574 від 04.12.2025 та №720-5003901575 від 04.12.2025. З 20 червня 2024 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , актовий запис №25, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Любомльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Рішенням виконавчого комітету Шацької селищної ради, як органу опіки та піклування, від 27 лютого 2026 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його малолітньої дояки [PERSON] , [INFO] , з метою захисту її прав та законних інтересів. У висновку вказано, що [PERSON] , 2000 року народження, спільно з малолітньою донькою [PERSON] , 2020 року народження, проживають за адресою: [ADDRESS] . Матір з дитиною зареєстровані на території Шацької громади як внутрішньо переміщені особи. Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] розлучені з 2023 року. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . На виконання ухвали Шацького районного суду від 12 січня 2026 року у даній справі працівниками служби у справах дітей Шацької селищної ради обстежено умови проживання малолітньої та з`ясовано, що мати забезпечила належне її утримання та виховання. Дитина має окреме місце для сну, відпочинку та підготовки до навчання, забезпечена одягом, взуттям відповідно до віку та сезону. Сім`я проживає в орендованому будинку в сел. Шацьк. На даний час [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який виховує [PERSON] як власну доньку. Також у подружжя є спільний син, 2024 року народження. При спілкуванні з працівниками служби вислухано думку дитини: вона не пам`ятає біологічного батька і татом вважає [PERSON] . Після розлучення [PERSON] не бере участі у житті доньки жодним чином, не приділяє їй уваги, не телефонує, не вітає з днем народження, не турбується про стан її здоров`я, не цікавиться успіхами. Зі слів [PERSON] , вона не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Після переїзду в сел. Шацьк дівчинка не спілкувалася з батьком. В той же час батько не проявляв будь-яких спроб побачити доньку. Проаналізувавши матеріали та враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол №3 від 23.02.2026 року), виконавчий комітет Шацької селищної ради, як орган опіки та піклування, в інтересах дитини вважає доцільним порушення і позитивне вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , 2000 року народження, щодо його малолітньої дочки [PERSON] , 2020 року народження. Також Службою у справах дітей в присутності матері [PERSON] з`ясовано думку дитини [PERSON] , [INFO] , та надано суду довідку, у якій вказано, що дитина вважає своїм батьком вітчима [PERSON] , про біологічного батька нічого не знає, не пам`ятає його. Дитина сказала, що любить свого батька [PERSON] , бо він проводить з нею багато часу та купує їй подарунки. Згідно з довідкою закладу дошкільної освіти №1 "Росинка" селища Шацьк №2/01-14/2-26 від 06.01.2026 дочка [PERSON] - [PERSON] відвідує ЗДО №1 «Росинка» селища Шацьк із вересня 2024 року. Приводять до закладу і забирають дитину із закладу її вітчим [PERSON] та її мама [PERSON] . Дитина завжди охайна та доглянута. Мама та вітчим спілкуються із педагогами дитини, цікавляться її життям у закладі та відносинами у групі з однолітками. Батько дівчинки - [PERSON] не відвідував дитину у закладі, не брав участі у різноманітних заходах закладу, не спілкувався з вихователями дитини, не цікавився успіхами дитини та її здоров`ям. Відповідно до довідки Управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області, як одержувач державної допомоги при народженні дитини, відповідно до Закону України № 2811-ХІІ від 21.11.1992 "Про державну допомогу сім`ям з дітьми ". За даними електронної особової справи № 2955124363 розмір допомоги за період з 01.07.2025 по 31.10.2025 становить 3440 гривень, розмір доходу позивача на місяць становить 860 гривень. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен зокрема, повідомили суду, що з початку 2023 року позивач не проживає з відповідачем [PERSON] , востаннє батько бачив дитину на початку 2023 року, з того часу не телефонував, не провідував дитину, грошей не давай. На даний час дитина проживає в повноцінній сім`ї, батьком вважає чоловіка позивача, називає його татом, тому позбавлення відповідача батьківських прав буде в повінй мірі відповідати інтересам дитини. Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Позбавлення батьківських прав насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити, який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", зокрема, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте жодного з покладених законом на батьків обов`язків відповідач [PERSON] з лютого 2023 року по теперішній час не виконує. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач з лютого 2023 року свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, про її навчання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не створює умов для належного проживання та виховання дитини, дитина вважає свої батьком чоловіка позивача [PERSON] . Оцінивши досліджені докази та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що стороною позивача суду надано достатні та переконливі доказів, що свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо дитини. Позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої дочки [PERSON] на думку суду в повній мірі відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, а також, те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого з 01 січня 2026 року Законом України «Про державний бюджет України на 2026 рік» для дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень. Згідно з вимогами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Не підлягають доказуванню, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проаналізувавши досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів на дитину є обґрунтованою, викладені в позові обставини підтверджуються дослідженими судом доказами, заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, відповідач є здоровим, працездатним чоловіком, постійно займається різними видами робіт, за які отримує грошові кошти, заперечень щодо позову не подав, тому позовну вимогу в частині стягнення аліментів потрібно задовольнити та стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі 1/4 частки від доходу (усіх доходів), але не менше 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 07.01.2026, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] потрібно стягнути судовий збір в розмірі 1331,50 гривень за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, а також з відповідача [PERSON] в дохід держави потрібно стягнути судовий збір в розмірі 1331,50 гривень за позовну вимогу про стягення аліментів на неповнолітню дитину, оскільки позивач звільнена від сплатисудового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі статей 150, 155, 164 СК України,

Outcome: approved