Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Позовні вимоги та аргументи учасників справи Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] , на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 02 вересня 2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . З 02 вересня 2022 року позивач перебуває на військовій службі за мобілізацією, зарахований до списків особового стану військової частини [NUMBER] . Під час перебування на військовій службі позивач дізнався про те, що дружина звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу, чоловіку мотивувала своє звернення тим, що втомилася бути сама, не відчуває підтримки чоловіка, наполягала на самовільне залишення чоловіком військової частини. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року шлюб між сторонами розірвано, під час звернення до суду [PERSON] не зазначила про наявність в сім`ї дитини. Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] залишився з матір`ю, проживав за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , батько дитини добровільно перераховував матеріальну допомогу на утримання сина, тому не було потреби стягувати аліменти в судовому порядку. Протягом року відповідачка з сином проживала в Болгарії, після чого в 2024 році повернулася в Харків. Під час спілкування з колишнім чоловіком відповідачка наполягала на тому, щоб позивач звільнявся з військової служби та займався вихованням сина, оскільки відповідач має інші плани на життя. На початку літа 2025 року [PERSON] , залишивши малолітнього [PERSON] своїм батькам поїхала у невідомому напрямку, повідомивши, що їй необхідно влаштовувати особисте життя. Батьки відповідачки передали онука батька позивача [PERSON] та [PERSON] , оскільки не мали наміру займатися вихованням онука, мали намір поїхати за межі України. Малолітній [PERSON] опинився разом батьками позивача, оскільки останній перебуває на військовій службі. Батько дитини, отримавши відпустку, оформив дитину до школи КЗ «Мереф`янська гімназія № 3», зареєстрував місце перебування дитини разом із собою за адресою: [ADDRESS] , уклав декларацію із сімейним лікарем в закладі охорони здоров`я в м. Мерефі, звернувся до служби у справах дітей та сім`ї із заявою про те, що дитина опинилася без матері. За заявою дідуся дитини [PERSON] , Мереф`янською міською радою винесено рішення № 362/25 від 21.08.2025 року малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. До теперішнього часу мати малолітнього [PERSON] перебуває за межами країни, зв`язок з дитиною та батьком дитини не підтримує, повертатися на територію України не планує, фактично створила нову сім`ю. Батько дитини [PERSON] перебуває на військовій службі в лавах ЗСУ, дитина проживає з батьками позивача [PERSON] , [PERSON] , перебуває на їх вихованні. Мати дитини самоусунулася від виховання дитини, не приймає участі в її матеріальному утримання, фактично кинула дитину на призволяще, усвідомлюючі, що батько не має можливості без порушення закону залишити військову частину, щоб займатися вихованням сина. Малолітній [PERSON] страждає через поведінку матері, відсутність батька, фактично залишився без батьків. Мати покинула дитину на власне бажання, батько перебуває на військовій службі та не має правових підстав для демобілізації. Відповідачка байдуже ставиться до ситуації, в якій опинився малолітній [PERSON] , взагалі до факту існування у неї дитини, не виявляє до сина материнської любові та турботи, не цікавиться його станом здоров`я, психоемоційним станом, умовами проживання тощо. Позивач вважає, що відповідач має бути позбавлена батьківських прав стосовно малолітнього сина, та сплачувати на його утримання аліменти. Позивач та представник позивача не з`явилися у судове засідання, представник позивача адвокат Лаєвська М.Л. надала суду заяву, якою просила розглянути справу у її відсутність та відсутність позивача, який перебуває на військовій службі. У своїй заяві представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, якою визнає позовні вимоги та просить розглянути справу у її відсутність. Вказана заява була посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С. У вказаній заяві відповідачка підтвердила, що дитина постійно проживає з батьком, а вона не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Третя особа - орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської служби Харківського району Харківської області у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляну справи були повідомлені, надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та розгляд справи у їх відсутність. Рух справи Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.10.2025 року провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, суддею одноособово. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26.01.2026 залишено без руху позовну заяву та надано час для усунення недоліків. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23.02.2026 року продовжено розгляд цивільної справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. З`ясовані судом обставини 02 вересня 2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 1973. Під час державної реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище відповідача змінено на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 13.11.2018 Харківським міським ВДРАЦС ГТУЮ у Харківській області) Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року шлюб між сторонами розірваний. Позивач [PERSON] разом з дитиною зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2025/013414654 від 13.09.2026. Позивач має непрацездатних батьків пенсійного віку [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] , виданим райвідділом РАЦС с. Близнюки Харківського району Харківської області, пенсійним посвідченням № [NUMBER] серії [NUMBER] , пенсійним посвідченням № [NUMBER] серії [NUMBER] . Як вбачається з результатів медичного огляду №270461471/1 від 19.03.2026 [PERSON] має діагноз: 111.0 - Гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця з (застійною) серцевою недостатністю (основний) (ХС Стабільна стенокардія 3 ф кл ( клінично) ПІКС(о негативний передній інфаркт міокарда 2023р ) Шлуночкова екстрасистолія ГХ 3 ст 3 ст РНизик 4 СН 2 А ст з помірно зниженою ФВ ЛШ ( ФВ 49 %); Як вбачається з акту обстеження умов проживання, складеного 08.07.2025 головним спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради житловий будинок за вказаною адресою складається з п`яти кімнат, в наявності електро та газопостачання, опалення, водопостачання та водовідведення. За цією адресою проживають та зареєстровані: Бабуся та дідусь дитини [PERSON] , 1957 р.н. та [PERSON] , [INFO] , тітка [PERSON] з неповнолітньою дитиною [PERSON] , 2009 р.н., а також позивач з малолітнім сином. Малолітній [PERSON] має окрему кімнату, в якій є ліжко, письмовий стіл та стілець, шафа для одягу та взуттям за сезоном. Дитина має самокат, велосипед, гаджети для навчання. Як вбачається з акту обстеження щодо підтвердження факту спільного проживання від 18.07.2025, що складений депутатом Мереф`янської міської ради Легезою Галиною Василівною, за адресою: [ADDRESS] проживає малолітній [PERSON] , [INFO] разом з дідом, бабою, тіткою та її дітьми. [PERSON] , яка є матір`ю дитини [PERSON] на даний час не мешкає за вказаною адресою, участі у вихованні дитини не приймає. Батько дитини [PERSON] з 25 лютого 2022 року перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині [NUMBER] . Згідно інформації Мереф`янської міської ради від 10.07.2025 № 01-38/706 [PERSON] , [INFO] дійсно є дідусем малолітнього [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . За заявою дідуся малолітнього Кирила Рішенням органу опіки та піклування Мереф`янської міської ради від 21 серпня 202 року № 362/25 [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, в зв`язку з тим, що він зазнав психологічного насильства внаслідок повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України. За заявою позивача з лікарем ТОВ «Медичний центр «Ейрвіта» (вул. Дніпроьвська, 148 в м. Мерефа) [PERSON] укладено декларацію № 0001-ТТ7М-3210 про надання первинної медичної допомоги малолітньому [PERSON] , [INFO] . Законним представником дитини зазначений батько [PERSON] . З наданої навчальним закладом характеристики від 26.12.2025 за № 01-24/247 малолітній [PERSON] , [INFO] з 01 вересня 2025 року навчається у КЗ «Мереф`янська гімназія № 4 з початковою школою та дошкільним підрозділом» Мереф`янської міської ради Харківської області. [PERSON] зарекомендував себе як працелюбний та активний учень, вимоги вчителів виконує. Хлопчик веселий, товариський, самостійний, має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма однокласниками. [PERSON] виховується батьком та його родичами. Дідусь, бабуся та тітка займаються вихованням, цікавляться життям та навчанням [PERSON] , постійно підтримують зв`язок з вчителем. Мати не приділяє уваги вихованню та навчанню сина. Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської служби Харківського району Харківської області надав висновок №01-22/37 від 22.11.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки було встановлено ухилення від виконання батьківських обов`язків без поважних причин. Норми права, які регулюють спірні правовідносини, та релевантні правові позиції Верховного Суду Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Статтею 51 Конституції України, ч. 2, 3 ст. 5 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Статтею 18 Конвенції захисту прав дитини (20.11.1989 р., ратифіковано Постановою Верховної Ради від 27.02.1991р.) визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У відповідності зі ст.12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в родині є першочерговим завданням розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання й розвиток. Дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності зі ст.151 СК України батьки мають право на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підстави для позбавлення батьківських прав чітко передбачені нормами ст.164 СК України. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Положеннями пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; У своїй постанові від 23.11.2021р. у справі №592/17972/ Верховний Суд зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, у постанові від 21.07.2021 р. у справі № 202/7712/18 Верховний Суд вказав на правильність висновку суду про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки батько свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, враховуючи, що відповідач не підтримував стосунків з дочкою протягом тривалого часу, не цікавився її життям, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а матеріали справи не містять доказів того, що йому перешкоджали у спілкуванні з дитиною. У постанові від 26.01.2022 у справі №203/3505/19 Верховний Суд вказав, що позбавлення батьківських прав відповідачів відповідає інтересам малолітньої дитини, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а саме тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а своєю негативною поведінкою показують поганий приклад і створюють небезпеку для її життя і здоров`я, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Мотиви, з яких виходить суд, та оцінка аргументів сторін. Висновки суду Судом встановлено, що з серпня 2025 року відповідач не дбає про свого малолітнього сина, не спілкується з ним, не вживає заходів для підтримання родинного зв`язку з сином, не займається вихованням, не забезпечує його духовний, фізичний та інтелектуальний розвиток, не опікується його здоров`ям, не надає матеріального утримання. Тобто відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини. При цьому під час судового розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реальних та об`єктивних перешкод для участі відповідача у вихованні дітей. Суд вважає, що [PERSON] , достовірно знаючи, що батько дитини перебуває на військовій служби, фактично залишила дитину без батьківського піклування. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] , батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд враховує висновок Верховного суду, сформульований в постанові від 28.09.2021 по справі № 459/3411/18, відповідно до якого позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлення батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між ним та його дітьми, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дітьми. В даній справі достовірно встановлений той факт, що [PERSON] самостійно виховує сина [PERSON] без участі матері дитини. Також, було встановлено, що відповідачка свідомо не бажає виконувати батьківські обов`язки та користуватися батьківськими правами, про що надала нотаріально посвідчену заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суду не надано відомостей про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. При таких обставинах, суд вважає можливим визначити аліменти у частці від доходу - у розмірі частки від всіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; Витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів суд стягує з відповідача в дохід держави у розмірі 1064,96 грн. Разом з цим, суд роз`яснює відповідачці, що у разі зміни свого ставлення до дитини, зміни обставин, що стали підставою для позбавлення батьківських прав, відповідачка не позбавлена можливості звернутися до суду в загальному порядку з підстав, передбачених ст. 169 СК України, з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved