Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-24 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов`язати співвласника [PERSON] усунути перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання дублікату ключів, та забезпечити безперешкодний доступ до житла. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказала, що зазначена квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, проте використовується відповідачем одноосібно для проживання власної сім`ї, позивач позбавлена доступу до квартири через зміну ключів. У червні 2025 року позивач звернулась до відповідачки з претензією надати безперешкодний доступ до квартири і передати дублікат ключів до 04.07.2025. Відповідач проігнорувала прохання, що зумовило звернення до суду з метою захисту права реалізації прав власника на користування і розпорядження майном. 07.08.2025 суд відкрив провадження у справі, визначив проводити розгляд в порядку загального позовного провадження. У відзиві на позов відповідач повідомила про зміну прізвища з [PERSON] на [PERSON] . Позовні вимоги заперечила з тих підстав, що є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло в порядку приватизації від 13.12.1999 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.05.2018. Квартиру свого часу отримав її батько і вона з 1994 року постійно там проживає. Здійснювала догляд за батьками, сплачує комунальні платежі. В свою чергу, відповідач є невісткою та з 2002 року житлом не користується. Також відповідач заперечила отримання будь-яких вимог від позивачки про забезпечення доступу до житла. У задоволенні позову просила відмовити. Під час судового розгляду сторони клопотали про строк для можливого позасудового врегулювання спору, по закінченні якого суд перейшов до розгляду справи по суті. В судовому засіданні 13.02.2026 позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала і допитана як свідок підтвердила, що дійсно в квартирі проживає сім`я відповідачки, проте вона як співвласник бажає мати доступ до квартири, зокрема з метою визначення стану житла для можливого продажу. Вона неодноразово телефоном спілкувалась з відповідачкою з приводу продажу квартири або компенсації частки у майні, просила надати фотознімки квартири для рієлтора, однак відповідач не виконує домовленості і не впускає в житло. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 13.02.2026 відмовилась надати позивачу дублікат ключів від квартири чи впустити в житло, з метою можливого врегулювання спору зобов`язалась надати фото усіх приміщень квартири для оцінки вартості житла. Суд оголосив перерву до 20.03.2026. В судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивача адвокат Ковальчук В.С. просили завершити розгляд справи у зв`язку із невиконанням відповідачкою мінімального прохання надати фото житла. Відповідач [PERSON] в судове засідання 20.03.2026 не прибула. Представник відповідачки адвокат Хомич А.В. повідомила суду позицію довірителя про намір продати житло, однак без доступу позивача до квартири. Суд, заслухав доводи сторін, вивчив матеріали справи і перейшов до стадії ухвалення рішення. Датою проголошення рішення є 25.03.2026. Суд встановив, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності у тому числі позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] , що підтверджено витягом від 10.09.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.24). Сторони визнають той фат, що фактично квартирою користується лише сім`я відповідача, позивач проживає за іншою адресою. Під час судового розгляду відповідач відмовилася надати комплект ключів позивачу, щоб остання мала можливість доступу до квартири. Встановлених обставин суд вважає достатнім для постановлення рішення про задоволення позову. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ч.1 ст.5 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статей 391, 396 ЦК України підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником свого права. Таким чином, право власності має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Відтак для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених повноважень мають рівні права. Суд встановив відсутність у позивача доступу до житла, яка належить на праві спільної часткової власності, у зв`язку із відмовою відповідача забезпечити такий доступ та надати комплект ключів. Тому право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити визначені судом дії - надати дублікат ключів від вхідних дверей до квартири та забезпечити безперешкодний доступ. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати в розмірі сплаченого позивачем при зверненні до суду із позовом судового збору в розмірі 1211,20 грн. Позивач не вимагає стягнення витрат на правничу допомогу, про орієнтовний розмір якої вказано у позові.

Outcome: approved