Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Лесика С.І., звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо їх спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання зазначених дітей, з 1/3 до 1/2 частини всіх видів доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суть позовних вимог. В обґрунтування позову стороною позивача зазначено, що 16 жовтня 2012 року [PERSON] зареєстрував шлюб із відповідачкою [PERSON] . Від спільного подружнього життя у них народились двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя не склалося. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 жовтня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано, після чого відповідачці присвоєно її дошлюбне прізвище - [PERSON] . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з батьком - позивачем за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 вересня 2021 року у справі № 154/2176/21 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Рішення набрало законної сили 14 жовтня 2021 року. Відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Вона не піклується про дітей, не проявляє жодної заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться станом їх здоров`я, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток. Відповідачка не забезпечує дітям необхідного харчування, медичного догляду та лікування, не спілкується з ними, не бере участі в їх навчанні, вихованні та розвитку, не відвідує батьківських зборів та жодних шкільних заходів. Усі питання щодо виховання та лікування дітей вирішуються позивачем самостійно без будь-якої участі та підтримки з боку відповідачки. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. Крім того, відповідачка систематично ухиляється від виконання судового рішення та не сплачує аліменти, внаслідок чого заборгованість зі сплати аліментів станом на 11 серпня 2025 року становить 152 491,50 грн. Щодо вимоги про збільшення розміру аліментів позивач зазначає, що чинний розмір аліментів у розмірі 1/3 частки доходу є недостатнім для належного утримання дітей з огляду на суттєве зростання вартості життя, витрат на харчування, одяг, навчання, лікування, позашкільні заняття. Позивач просив збільшити розмір аліментів до 1/2 частки з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. У зв`язку із невиконанням матір`ю покладених на неї обов`язків позивач звернувся за місцем реєстрації проживання до служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради з проханням позбавити відповідачку батьківських прав, де отримав рекомендацію звернутися до суду. Таким чином, з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, у зв`язку з ухиленням матері [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, позивач просив суд позбавити її батьківських прав щодо [PERSON] та [PERSON] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження, визначено строки для подання заяв по суті справи, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12 листопада 2025 року задоволено клопотання представника позивача, зобов`язано виконавчий комітет Володимирської міської ради Волинської області, як орган опіки та піклування, надати суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . 29 січня 2026 року до суду надійшов висновок виконавчого комітету Володимирської міської ради Волинської області, як органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету № 33 від 22 січня 2026 року, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей. 05 березня 2026 року до суду надійшла заява від [PERSON] , якою вона частково визнала позов в частині позбавлення батьківських прав та заперечила проти збільшення розміру аліментів. Ухвалою суду від 05 березня 2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 25 березня 2026 року. До початку розгляду справи 25 березня 2026 року представник позивача - адвокат Лесик С.І. також заявив клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових письмових доказів, а саме: повідомлення служби у справах дітей Луківської селищної ради Ковельського району Волинської області № 871/02-26/2-25 від 26 грудня 2025 року та акта обстеження умов проживання відповідачки від 16 грудня 2025 року, яке було задоволено цього ж дня проттокольною ухвалою. Судовий розгляд справи по суті відбувся 25 березня 2026 року. Після з`ясування обставин справи, дослідження доказів та судових дебатів суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив перерву до 09 год. 00 хв. 26 березня 2026 року. Позиції сторін під час розгляду справи. В судовому засіданні 25 березня 2026 року позивач та його представник позов підтримали повністю, просили його задовольнити. У своїх поясненнях в судовому засіданні позивач [PERSON] зазначив, що від часу розірвання шлюбу діти постійно проживають із ним, з відповідачкою жодних відносин не підтримують, хоча він ніколи не забороняв їм спілкуватися з матір`ю. Діти знають, хто є їх матір`ю, проте між ними відсутній будь-який соціальний зв`язок. Позивач пояснив, що раніше намагався налагодити зв`язок дітей із матір`ю, однак це виявилось безрезультатним, оскільки відповідачка жодного разу не цікавилась їхнім життям, не брала участі у вихованні, лікуванні чи матеріальному забезпеченні дітей. Аліменти з відповідачки стягуються у примусовому порядку ще з 2021 року, однак жодного платежу не надходило, а за відсутності в неї офіційних доходів заборгованість постійно зростає. Позивач також зазначив, що наявність у відповідачки батьківських прав, за умови її фактичної відсутності у житті дітей, проживання на відстані від них і ведення нею невідомого способу життя, створює йому перешкоди у належному та своєчасному вирішенні питань виховання, лікування, навчання, соціального та психологічного забезпечення дітей, а також у здійсненні їх законного представництва й забезпеченні стабільних та безпечних умов життя, що не відповідає найкращим інтересам дітей. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Раніше до суду від неї надійшла заява від 05 березня 2026 року, якою вона частково визнала позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, заперечила проти збільшення розміру аліментів, посилаючись на відсутність у неї стабільного доходу та матеріальні труднощі, а також просила розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи на судовий розгляд справи не з`явився. Разом з тим у листі від 29 січня 2026 року служба у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради повідомила про підтримання позовних вимог та просила розглядати справу без участі їх представника за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом за поданими доказами. Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданих 21 вересня 2018 року, батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). Копією рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 жовтня 2018 року доводиться, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 2012 року, проте шлюб між ними розірвано, а відповідачці повернуто дошлюбне прізвище - [PERSON] . Копією виконавчого листа Володимир-Волинського міського суду Волинської області у справі № 154/2176/21 від 18 жовтня 2021 року підтверджується, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] - у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07 липня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Довідкою Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області № 117266 від 11 серпня 2025 року підтверджується, що [PERSON] не отримував аліменти від [PERSON] згідно виконавчого листа у справі № 154/2176/21. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 11 серпня 2025 року становить 152 491,50 грн. Актом обстеження умов проживання від 08 липня 2021 року, складеним комісією служби у справах дітей, встановлено, що за адресою проживання позивача створені належні умови для виховання та розвитку дітей. Водночас зафіксовано, що мати [PERSON] ( [PERSON] ) вже протягом тривалого часу не бачила дітей та не цікавилась їх здоров`ям та вихованням. Довідкою про склад сім`ї № 2677 від 27 серпня 2025 року, виданою КП «Інформаційно-розрахунковий центр» Володимирської міської ради Волинської області, підтверджується, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - всього троє осіб. Згідно інформації від 28 серпня 2025 року ЗЗСО «Володимирська гімназія № 5 імені Анатолія Кореневського Володимирської міської ради» про стан навчання та виховання учня 6-В класу [PERSON] встановлено, що учень має розумовий та фізичний розвиток відповідно до вікових норм, має навчальні досягнення високого та достатнього рівня, дисциплінований, відповідальний, користується повагою серед учителів та однокласників. Вихованням [PERSON] займається виключно батько, який приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина, цікавиться його успіхами, спілкується з учителями та класним керівником, відвідує батьківські збори. Дитина доглянута, одягнена згідно з потребами, забезпечена необхідним навчальним приладдям. Мати успіхами дитини у закладі не цікавиться, участь у шкільному житті не бере та батьківських зборів не відвідує. Згідно інформації від 28 серпня 2025 року того ж закладу про стан навчання та виховання учениці 4-А класу [PERSON] встановлено, що учениця навчається на достатньому рівні, дисциплінована, старанна, доброзичлива у стосунках з однокласниками. Педагогічний колектив відзначає активну участь батька у навчанні та вихованні доньки. Водночас мати учениці за три роки її навчання жодного разу не відвідала заклад освіти, не брала участі у батьківських зборах та заходах класу, не виявляла зацікавленості навчальними успіхами та вихованням доньки. Педагогічний колектив засвідчує, що батько бере активну участь у шкільному житті дитини, тоді як мати жодним чином не проявляє себе у питаннях виховання та навчання. Психологічною характеристикою гімназії № 5 на учня 6-В класу [PERSON] встановлено, що у поведінці та емоційному стані учня неодноразово простежувались ознаки нестачі материнської турботи та тепла з боку матері - [PERSON] . Вона не приділяє уваги вихованню та розвитку сина, проявляє байдужість до його потреб, повністю ігнорує потребу дитини в емоційній підтримці, відсутня на шкільних заходах та батьківських зборах. За результатами психологічної діагностики ставлення до матері учня є негативним, сприймається як відторгнення. Усі питання, пов`язані з навчанням, вихованням та доглядом за дитиною, бере на себе виключно батько - [PERSON] . [PERSON] виріс у ситуації нестачі материнської уваги та емоційної підтримки, що негативно впливає на його психологічний стан і потребує відповідного захисту прав та інтересів дитини. Психологічною характеристикою гімназії № 5 на ученицю 4-А класу [PERSON] встановлено, що учениця дисциплінована, старанна, товариська, має позитивний потенціал розвитку. Водночас демонструє підвищену емоційну чутливість, тривожність та схильність до замкненості. У спілкуванні неодноразово висловлювала занепокоєння через відсутність турботи з боку матері - [PERSON] . Між матір`ю та дитиною відсутні емоційні зв`язки та підтримка; за результатами психологічної діагностики [PERSON] ставиться до матері негативно, відчуває емоційну холодність та байдужість. Мати [PERSON] не приділяє уваги вихованню та розвитку доньки, уникає виконання своїх батьківських обов`язків, що негативно впливає на психологічний стан дитини та формує почуття невпевненості й потребу в захисті. Батько забезпечує дитині належні умови для навчання та виховання, здійснює емоційну підтримку. З метою забезпечення гармонійного розвитку, стабільності та безпеки дитини педагогічний колектив вважає доцільним розгляд питання про позбавлення матері батьківських прав. Згідно висновку виконавчого комітету Володимирської міської ради Волинської області, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету № 33 від 22 січня 2026 року, встановлено наступне. Питання позбавлення батьківських прав [PERSON] двічі розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини - у грудні 2025 та у січні 2026 року, однак мати дітей на жодне засідання не з`явилась, що свідчить про байдужість до долі доньки та сина. Згідно інформації служби у справах дітей виконавчого комітету Луківської селищної ради, де зареєстрована відповідачка, [PERSON] характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та неналежним чином піклується про сина [PERSON] , [INFO] , від іншого партнера, з яким проживає. Батько [PERSON] належним чином піклується про малолітніх [PERSON] та [PERSON] , одноосібно займається їх вихованням та утриманням. Виходячи виключно з інтересів дітей, виконавчий комітет вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно обох дітей. Повідомленням служби у справах дітей Луківської селищної ради Ковельського району Волинської області № 871/02-26/2-25 від 26 грудня 2025 року, наданим на запит щодо підготовки висновку про здатність [PERSON] опікуватися своїми малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , підтверджується, що [PERSON] проживає на території Луківської селищної громади без реєстрації близько шести років, перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] , від якого має малолітнього сина. У повідомленні зазначено, що за час проживання вона характеризується як особа сумнівної поведінки, траплялися випадки вживання спиртних напоїв і куріння, у сім`ї загострювалися конфлікти, пов`язані з низьким батьківським потенціалом обох дорослих, невмінням планувати сімейний бюджет та випадками домашнього насильства з боку співмешканця. Також у повідомленні вказано, що їхній малолітній син двічі протягом 2025 року потрапляв до притулку для дітей, перебував на профілактичному обліку служби у справах дітей як такий, що потрапив у складні життєві обставини, а з [PERSON] та [PERSON] систематично проводиться профілактична та настановча робота. Окремо зазначено, що від попереднього шлюбу [PERSON] має двох дітей - [PERSON] та [PERSON] , якими вона абсолютно не опікується, участі у їх вихованні та розвитку не бере, не цікавиться їх життям, а її родичі не бажають підтримувати з нею будь-які стосунки. З акта обстеження умов проживання відповідачки від 16 грудня 2025 року вбачається, що обстеження проведено у квартирі [ADDRESS] , де проживає [PERSON] разом із сином [PERSON] , 2021 року народження, та його батьком [PERSON] . В акті зазначено, що житлово-побутові умови у квартирі є задовільними, наявні необхідні предмети побуту та продукти харчування. Разом з тим в акті зафіксовано, що [PERSON] не бере участі у вихованні та розвитку своїх дітей від першого шлюбу - [PERSON] та [PERSON] , не задовольняє їх базові потреби, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо цих дітей, матеріально і морально залежна від теперішнього цивільного шлюбу, самостійно не спроможна виховувати дітей та сприяти їх розвитку, у зв`язку з чим потребує постійного контролю з боку служби у справах дітей та соціальних служб. В акті також відображено, що [PERSON] свідомо погоджується на позбавлення її батьківських прав через неспроможність виховувати всіх дітей разом та забезпечувати їх базові потреби. На підставі ч.2 ст.13 ЦПК України, судом з власної ініціативи витребувано відомості про доходи сторін з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків. Відповідно до відповіді № 2499272 від 23 березня 2026 року, позивач [PERSON] отримує заробітну плату у ПРАТ НВК «МІКРОКЛІМАТ», розмір якої має стійку тенденцію до зростання: у жовтні 2025 року - 29 200 грн, у листопаді 2025 року - 33 240 грн, у грудні 2025 року - 33 000 грн, у січні 2026 року - 31 000 грн. Додатково позивач отримує соціальні виплати від УСВП ВК Володимирської міської ради у розмірі близько 3 196 грн щомісяця. Таким чином, сукупний місячний дохід позивача наприкінці 2025 - початку 2026 року становить орієнтовно 34 000-36 000 грн, що є суттєво вищим порівняно з рівнем доходів на момент ухвалення попереднього рішення про аліменти у 2021 році. Відповідно до відповіді № 2499311 від 23 березня 2026 року, відповідач [PERSON] протягом 2024-2026 років має вкрай нестабільний та мінімальний рівень доходів. Протягом 2024 року основним джерелом її доходів були соціальні виплати від Управління соціального захисту населення Ковельської районної державної адміністрації у розмірі 860 грн на місяць, а також одноразовий дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 7 238,05 грн за вересень 2024 року. У 2025 році зафіксовано лише два записи про дохід за цивільно-правовим договором - по 4 000 грн у липні та серпні 2025 року. Починаючи з вересня 2025 року і до дати формування довідки жодних офіційно зафіксованих доходів у відповідача не встановлено. Норми права, застосовані судом при ухваленні рішення. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до частин першої - четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя, забезпечити здобуття нею повної загальної середньої освіти. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.09.2021 у справі N 459/3411/18 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки якого визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків (постанови Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 07.12.2022 у справі № 562/2695/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 11.01.2023 у справі № 461/7447/17). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 наголошував на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ № 39948/06 від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17. Щодо вимоги про збільшення розміру аліментів суд керується такими нормами. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, обов`язковою умовою для збільшення розміру аліментів є доведена позивачем зміна матеріального або сімейного стану сторін порівняно з моментом ухвалення попереднього судового рішення. Висновки суду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, заслухавши пояснення позивача та його представника, суд дійшов таких висновків. Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав суд вважає її доведеною та обґрунтованою з огляду на таке. Встановлені судом обставини однозначно та беззаперечно свідчать про те, що відповідачка [PERSON] протягом тривалого часу свідомо і систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своїх неповнолітніх дітей. Після розірвання шлюбу і щонайменше протягом останніх кількох років відповідачка фактично відсутня у житті дітей: не спілкується з ними, не цікавиться їх здоров`ям, навчанням, розвитком, не відвідує батьківських зборів та шкільних заходів, не бере участі у лікуванні, вихованні та матеріальному забезпеченні дітей. Із пояснень позивача, які узгоджуються з письмовими доказами у справі, вбачається, що діти проживають з батьком, знають, хто є їх матір`ю, однак жодного соціального зв`язку з нею не мають, а спроби батька налагодити таке спілкування виявилися безрезультатними. Факт систематичного та тривалого ухилення відповідачки від батьківських обов`язків підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів: характеристиками з навчального закладу щодо обох дітей, психологічними характеристиками, актами обстеження, висновком органу опіки та піклування, повідомленням служби у справах дітей Луківської селищної ради та іншими матеріалами справи. Зокрема, психологічні характеристики гімназії № 5, складені за результатами психологічної діагностики, фіксують не лише формальну відсутність матері в житті дітей, але й глибокий негативний вплив цієї ситуації на їх психологічний стан: обидвоє дітей ставляться до матері негативно, відчувають її емоційну холодність та байдужість, що травматично позначається на їхньому розвитку. Додатково повідомлення служби у справах дітей Луківської селищної ради від 26 грудня 2025 року та акт обстеження умов проживання відповідачки від 16 грудня 2025 року свідчать про її неспроможність належним чином виконувати батьківські функції, відсутність участі у житті дітей від першого шлюбу та фактичну згоду на позбавлення її батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Володимирської міської ради, затверджений рішенням № 33 від 22 січня 2026 року, визнає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав. При цьому суд зауважує, що у даній справі цей висновок є частиною цілісної та послідовної доказової бази, підкріпленої об`єктивними відомостями з незалежних джерел - навчального закладу, служби виконавчих проваджень, органів ДПС, а також інформацією служби у справах дітей за місцем фактичного проживання відповідачки. У сукупності ці докази підтверджують не випадковий чи тимчасовий характер поведінки відповідачки, а її тривале свідоме самоусунення від виконання батьківських обов`язків. Суд також бере до уваги, що сама відповідачка [PERSON] у заяві від 05 березня 2026 року частково визнала позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав. Хоча визнання позову не є безумовною підставою для його задоволення і суд зобов`язаний перевірити, чи не суперечить воно інтересам дітей, у даному випадку воно лише додатково підтверджує усвідомлення самою відповідачкою факту невиконання нею батьківських обов`язків та свідомого нехтування інтересами дітей. Аналізуючи питання про можливість зміни поведінки відповідачки на краще - що є обов`язковою умовою для відмови у позбавленні батьківських прав відповідно до усталеної практики Верховного Суду - суд констатує, що матеріали справи не містять жодних свідчень того, що відповідачка усвідомлює необхідність реально змінити свою поведінку і готова поновлювати стосунки з дітьми. Навпаки, тривалість її бездіяльності, відсутність будь-яких дій щодо участі у вихованні та утриманні дітей, несплата аліментів упродовж усього часу примусового виконання рішення суду, неявка на засідання органу опіки та піклування і суду, а також зафіксована в акті обстеження згода на позбавлення її батьківських прав свідчать про усталений характер її винної поведінки, зміна якої є малоймовірною. Ця обставина також підтверджена тривалим (з об?єктивних підстав) розглядом справи впродовж якого відповідачка не проявила інтерес ані до дітей, ані до результату цивільної справи. За таких обставин суд доходить висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав є у даному випадку не лише обґрунтованим, але й необхідним заходом захисту інтересів дітей, оскільки збереження формального правового зв`язку з матір`ю, яка свідомо і тривало ігнорує своїх дітей, не відповідає їх найкращим інтересам. Суд також бере до уваги доводи позивача про те, що наявність у відповідачки батьківських прав за умов її фактичної повної відсутності у житті дітей створює батькові перешкоди у належному та своєчасному вирішенні питань виховання, лікування, навчання, соціального та психологічного забезпечення дітей, а також у здійсненні їх законного представництва та забезпеченні стабільних і безпечних умов життя. Позбавлення батьківських прав у цій справі відповідає принципу пропорційності, оскільки підкріплене достатньо переконливими та зваженими аргументами на захист інтересів дітей, що відповідає вимогам, сформульованим ЄСПЛ у справі «Савіни проти України». Суд також враховує, що заявлені у цій справі обставини не мають ознак штучно створеного чи формально ініційованого спору, оскільки вони є тривалими, підтверджуються сукупністю належних і допустимих доказів, стосуються реального сімейного стану сторін, фактичного самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків та об`єктивно існували задовго до звернення до суду. Відтак спір виник із дійсної необхідності правового врегулювання становища дітей та забезпечення їх найкращих інтересів, а не з міркувань стороннього чи формального характеру. Щодо вимоги про збільшення розміру аліментів суд не знаходить підстав для її задоволення з огляду на таке. Відповідно до статті 192 СК України обов`язковою умовою для перегляду розміру аліментів у бік збільшення є зміна матеріального або сімейного стану сторін порівняно з тим, що існував на момент ухвалення попереднього судового рішення. Ця умова має бути доведена позивачем належними та допустимими доказами. Проте позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували зміну матеріального стану сторін у бік, що вимагає збільшення аліментів. Натомість отримані судом із власної ініціативи відомості про доходи сторін свідчать про протилежне. Так, матеріальний стан позивача за останній рік суттєво покращився. Якщо на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів у 2021 році його доходи були значно меншими, то станом на кінець 2025 - початок 2026 року сукупний місячний дохід позивача від заробітної плати у ПРАТ НВК «МІКРОКЛІМАТ» та соціальних виплат складає орієнтовно 34 000-36 000 грн, що дозволяє йому самостійно забезпечувати потреби дітей у значно більшому обсязі, ніж раніше. Посилання позивача на неможливість самостійно у достатньому обсязі забезпечити потреби дітей спростовується наявними у справі відомостями про його доходи. Матеріальний стан відповідачки, навпаки, є вкрай незадовільним і не дає підстав для збільшення частки стягнення. Відповідно до відомостей з реєстру платників податків [PERSON] протягом 2024-2025 років отримувала лише мінімальні соціальні виплати (860 грн на місяць), а в окремі місяці - незначний дохід за цивільно-правовим договором у розмірі 4 000 грн. Починаючи з вересня 2025 року жодних офіційно зафіксованих доходів у відповідача не встановлено. Окремо суд звертає увагу на те, що сімейний стан відповідачки з моменту початку стягнення аліментів також змінився, оскільки у 2021 році у неї народився син [PERSON] , який також потребує належного утримання та догляду. За таких обставин збільшення розміру аліментів з 1/3 до 1/2 частини доходів відповідача, за умови фактичної відсутності таких доходів, не лише не покращить матеріальне становище дітей, але й матиме суто формальний характер, збільшивши лише розмір заборгованості. З огляду на встановлені обставини суд констатує, що позивачем не доведено передбаченої статтею 192 СК України підстави для збільшення розміру аліментів - зміни матеріального стану сторін, яка б виправдовувала таке збільшення. Наявні у справі докази свідчать про покращення матеріального стану самого позивача та незмінно низький рівень доходів відповідача, що у своїй сукупності виключає правові підстави для задоволення цієї вимоги. Щодо висновку органу опіки та піклування в частині позбавлення батьківських прав суд погоджується з ним, оскільки він є достатньо обґрунтованим, підтверджений сукупністю зібраних у справі доказів та відповідає інтересам дітей. У цій справі висновок базується на безпосередньому вивченні ситуації, даних від незалежних джерел та відомостях з місця реєстрації відповідачки. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог: позов в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей підлягає задоволенню, а у задоволенні позовної вимоги про збільшення розміру аліментів слід відмовити. Щодо судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Враховуючи, що позов задоволено частково в частині позбавлення батьківських прав, судовий збір у частині задоволених вимог покладається на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial