Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Позивач ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» в інтересах якого діє адвокат Руденко К.В. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №957940 від 16.03.2023 року в розмірі 35745,50 грн., з яких: 5000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 30745,50 грн. заборгованість за відсотками, а також стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що 16.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] був укладений електронний договір №957940 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн., строком до 10.03.2024, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування (726,35 % річних). Кредитний договір, у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». 26.01.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Глобал-Фінанс» укладено Договір факторингу №2601-24-1 від 26.01.2024 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №957940 про надання споживчого кредиту від 16.03.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». У зв`язку з значним порушенням зобов`язань заборгованість за кредитним договором станом на 26.01.2024 року становить 35745,50 грн., яка складається з 5000,00 грн. заборгованість за кредитом; 30745,50 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.5 Кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом (726,35 % річних) за період з 16.03.2023 року по 26.01.2024 року. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості в розмірі 35745,50 грн. та судові витрати у розмірі 2662,40 грн. за сплату судового збору за звернення до суду з вказаним позовом, 10 000,00 грн. витрати на правничу допомогу. 18.02.2026 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у своєму клопотанні до суду позивач просив справу розглянути без участі його представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надав відзив в якому зазначив, що визнає факт отримання кредитних коштів у розмірі 5000,00 грн., однак не погоджується з розміром нарахованих відсотків. Крім того зазначив, що матеріали справи не містять виписки за рахунком відповідача, на який за умовами кредитного договору позикодавець зобов`язувався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк. Крім того ТОВ «ФК «Укрглобал Фінанс» не надало суду жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок відповідача, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачу, а тому просив в задоволенні позову відмовити. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] був укладений електронний договір №957940 про надання споживчого кредиту. Згідно до п. 1.5. Кредитного договору, Позичальник сплачує за користування кредитом фіксовану процентну ставку в розмірі 1,99 % в день (726,35% річних). Відповідно п. 2.1. Кредитного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Кредитний договір був підписаний [PERSON] 16.03.2023 о 22:03:35 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором Р820. У постанові Верховного Суду від 20.05.2022 у справі № 336/4796/18, вказано, що для стягнення боргу недостатньо надати кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, виписка по рахунку, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується листом вих. №20240130-1228 від 30.01.2024 за підписом директора ТОВ «ПАЙТЕК УКРАЇНА», відповідно до якого, 16.03.2023 о 20 год. 04 хв. 13 сек. Було успішно перераховано кошти на суму 5000,00 грн. маска картки № [NUMBER] , номер трансакції в системі іPay.ua 9579401678997049, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки № [NUMBER] . У зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань заборгованість за договором №957940 від 16.03.2023 станом на 26.01.2024 року становить 35745,50 грн., яка складається з 5000,00 грн. заборгованість за кредитом; 30745,50 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.5 Кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом (726,35 % річних) за період з 16.03.2023 року по 26.01.2024 року. 26.01.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Глобал-Фінанс» укладено Договір факторингу №2601-24-1 від 26.01.2024 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №957940 від 16.03.2023 про надання споживчого перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу,який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] уклав кредитний договір з ТОВ «Слон Кредит», отримав кредитні кошти, однак не виконав зобов`язання за кредитним договором, тому з нього на користь позивача слід стягнути тіло кредиту у розмірі 5 000,00 грн. Однак щодо розміру процентів, які погоджено сторонами та за якими заборгованість більша за фактично отримані позичальником кошти, слід зазначити таке. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У Рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: partial