Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

22 січня 2026 року [PERSON] звернулась до Захарівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позовній заяві зазначено, що 25 лютого 2024 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб у Захарівській селищній раді Роздільнянського району Одеської області, актовий запис № 17. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Оскільки спільне життя у сторін не склалося, тому на початку 2025 року вони припинили шлюбні відносини та наразі проживають окремо. Донька зареєстрована і проживає разом із позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає жодної фінансової допомоги на утримання дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. На сьогоднішній день позивач не має можливості повністю забезпечити фізичний та духовний розвиток дитини, оскільки у зв`язку із доглядом за дитиною не працевлаштована. Відповідач є фізично здоровим та працевлаштованим. Оскільки відповідач добровільно не сплачує аліменти на утримання дитини, позивачка змушена звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів, в якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї четверті усіх доходів відповідача, але не менші 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, кожного місяця, починаючи з дня подання позовної заяви. Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 26 січня 2026 року відкрито провадження у справі та її розгляд відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, призначений у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін (а.с. 17). У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 27). Водночас в прохальній частині позовної заяви, просила суд розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 4). Відповідач у судове засідання не з`явився хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судової повістки за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Направлена йому судова повістка про виклик до суду за його місцем реєстрації, повернута суду з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 28). Відповідач про причини неявки суд не повідомив та не подав до суду відзив, заяву про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до частини 7 статті 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», за запитом судді у справі № 517/50/26 на підставі частини 8 статті 187 ЦПК України, сформовано відповідь № 2272039 від 26 січня 2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру щодо [PERSON] , [INFO] , згідно якої останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Згідно із пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до правової позиції КЦС ВС викладеної у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Ураховуючи зазначене, а також те, що повістка про виклик у судове засідання судом направлялася належним чином за офіційним зареєстрованим місцем проживання відповідача, а конверт повернувся на адресу суду з довідкою поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», суд дійшов висновку, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду. Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, а тому за згодою позивачки ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Так, судом установлено, що 25 лютого 2024 року у Захарівській селищній раді Роздільнянського району Одеської області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 17. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25 лютого 2024 року (а.с. 5). Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 12 липня 2024 року (а.с. 6). Згідно копій витягів з реєстру територіальної громади № 2024/003712637 від 15 квітня 2024 року та № 2024/008374938 від 15 липня 2024 року вбачається, що позивачка [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 10). Відповідач є здоровою працездатною особою. Судом не установлено наявності у відповідача інвалідності чи перебування на утриманні відповідача непрацездатних членів сім`ї, інших неповнолітніх дітей. Вказані обставини вказують, що відповідач має можливість сплачувати аліменти. Згідно частини 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у статті 51 Конституції України та статті 180 СК України. Згідно частини 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини 2 статті182 СК України). Згідно частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України установлено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію малолітньої дитини та звичайні потреби дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; особу платника аліментів, який являється молодою людиною працездатного віку. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про достатність підстав для задоволення позовних вимог позивачки та стягнення із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову та відповідно до статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1331 грн 20 коп, оскільки відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачка була звільнена від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою. На підставі викладеного,

Outcome: approved