Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 17165,99 гривень. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 05.02.2015 року між акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №010/0613/82/0131848, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів та відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 17165,99 гривень, а саме: заборгованість за тілом кредиту 16800,32 гривень, заборгованість за процентами 365,67 гривень. Надалі 13.12.2022 року АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення права вимоги №114/2-55. Згідно вищевказаного договору ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Райффайзен Банк», включно і [PERSON] за кредитним договором №010/0613/82/0131848 від 05.02.2015 року. Ухвалою суду від 31.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від представника позивача до суду поступило клопотання про підтримання позовних вимог та проведення судового засідання без його участі, в якому він зазначив про те, що не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи (а.с. 71, 72). Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений двічі належним чином шляхом, судова повістка на 28.01.2026 року, повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 49-51). Судові повістки на 25.02.2026 року та на 31.03.2026 року повернулися до суду без врученя адресату (а.с.67-68, 69-70). Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, про розгляд справи відповідач повідомлена шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України про її виклик до суду 25.02.2026 року та на 31.03.2026 року (а.с. 65). Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У ч. 1 ст.280 ЦПК України закріплено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно зі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи той факт, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив причин неявки, відзив на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.ч.1-2ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 05.02.2015 року [PERSON] у публічному акціонерному товаристві «Райфайзен Банк Аваль» підписала договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0613/82/0131848 (а.с. 12-14) відповідно до умов якого з дати початку кредитування клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) грошових коштів на КР надати клієнту в межах поточного ліміту грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором (п.1.1). на дату укладення договору розмір поточного ліміту кредиту складає 4000 гривень; строк користування кредитом становить 48 місяців, що починається із 05.02.2015 року та закінчується 05.02.2019 року; процента ставка 39,9% річних (п.1.3-1.5). Максимальний ліміт кредиту за договором складає 200 000 гривень (п. 1.2). Без укладення додаткових угод до договору, банк має право продовжити строк користування кредитом на той самий строк, за умови що на останній робочий день строку користування кредитом банк не отримав листа клієнта про відмову від продовження строку користування кредитом. Використання клієнтом за рахунок кредиту будь якої суми коштів після продовження строку користування кредитом розглядається сторонами як згода клієнта на продовження строку користування кредитом (п. 1.13). За користування кредитом клієнт щомісяця зобов`язаний сплачувати банку проценти за ставкою зазначеною в п.1.5 (п. 3.1). Також [PERSON] 05.02.2015 року підписано заяву на отримання кредиту за програмою кредитування «Кредитна карта» (а.с. 16), в якій вона просила встановити ліміт кредиту в розмірі 4000 гривень, терміном 48 місяців, а також довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту (а.с.17), якою підтвердила що із умовами кредиту та орієнтовною сукупною вартістю кредиту ознайомлена. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.18 зворот-20) кредитний ліміт відповідачу збільшено 13.11.2015 року з 4000 до 7000 гривень, 19.08.2017 року з 7000 гривень до 7500 гривень, 27.06.2017 з 7500 гривень до 10500 гривень, 21.12.2018 року - з 10500 гривень до 14100 гривень, 27.06.2018 року пролонговано дію договору, 03.02.2020 року кредитний ліміт відповідачу збільшено з 14100 до 17600 гривень, відповідач ввостаннє зняла кошти 21.04.2021 року. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за договором №010/0613/82/0131848 від 05.02.2015 року (а.с.18 зворот 20) заборгованість за період з 05.02.2015 року до 16.12.2022 року становить 17 165,99 гривень, з яких 16800,32 гривень заборгованість за тілом кредиту та 365,57 гривень заборгованість за відсотками. З наведеного вбачається, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ст. 1049 ЦК України закріплено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ч.1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підставі договору відступлення права вимоги №114/2-55 від 13.12.2022 року укладеного між АТ «Райфайзен Банк» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (новий кредитор) (а.с. 28-31),первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (право вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Із витягу з Реєстру боржників від 19.12.2022 року до договору відступлення права вимоги №114/2-55 від 13.12.2022 року (а.с. 32) АТ «Райфайзен Банк» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №010/0613/82/0131848 від 05.02.2015 року заборгованість у розмірі 17 165,99 гривень, з яких 16800,32 гривень заборгованість за тілом кредиту та 365,57 гривень заборгованість за відсотками. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем доведено факт переуступки права вимоги від первісного кредитора до позивача. Матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачем зобов`язань з повернення заборгованості за кредитом. При цьому самим відповідачем не оспорений розмір процентів. За наведених обставин позов слід задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №010/0613/82/0131848 від 05.02.2015 року у розмірі 17 165,99 гривень, з яких 16800,32 гривень заборгованість за тілом кредиту та 365,57 гривень заборгованість за відсотками. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що в рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. У позовній заяві позивачем заявлено про стягнення витрат у розмірі 2 422,40 гривень за сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень. Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 гривень сплаченого судового збору. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: - договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року укладний між ТОВ «ФК «Фінтраст-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет» (а.с 35 зворот); - акт №1400 наданих послуг від 08.12.2025 року адвокатським об`єднанням «Апологет» ТОВ «ФК «Фінтраст-Капітал» на суму 8000 гривень, боржник [PERSON] , кредитний договір №010/0613/82/0131848 (а.с.36); - детальний опис робіт наданих послуг відповідно до акта №1400 до договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року, з якого вбачається, що адвокатським об`єднанням «Апологет» надано послуги в кількості 6 годин 30 хвилин для усної консультації клієнта, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції, складення позовної заяви, подання заяви до суду, про стягнення заборгованості із [PERSON] , кредитний договір №010/0613/82/0131848 (а.с.36 зворот). Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 15.04.2020 року в справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Даючи оцінку зазначеним доказам, врахувавши характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень. На підставі наведенного,

Outcome: approved