Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-12 00:00:00

[PERSON] , через систему Електронний суд , звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом про стягнення боргу за розпискою у розмірі 54245,00 євро, що еквівалентно 2 630 882, 50 гривень за курсом НБУ, який складається з: суми основного боргу у розмірі 20000,00 євро; невиплачених щомісячних виплат у розмірі 12000,00 євро та пені за прострочення повернення грошей у розмірі 22245,00 євро з [PERSON] , судовий збір та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 09 грудня 2024 року позивач [PERSON] , в м.Нідерланди (Stenograaf 1A, 6921 EX Duiven), дала в борг 20 000 євро відповідачу [PERSON] , на виконання договору інвестиційного партнерства від 09.12.2024 року, про що свідчить зазначений договір та боргова розписка відповідача від 19.08.2025 року. Окрім того, згідно умов договору інвестиційного партнерства від 09.12.2024 року відповідач зобов`язався виплачувати позивачу 50% від чистого прибутку, отриманого від продажу онлайн-прошивок, та 35% від чистого прибутку, отриманого від продажу офлайн-прошивок, та гарантував, що мінімальна сума виплат, починаючи з першого місяця після отримання коштів, буде складати не менше 1500 євро, та якщо доходи виявляться недостатніми для забезпечення мінімальної виплати, різниця буде покрита за рахунок особистих коштів відповідача. Згідно п.3.4. Договору виплата прибутку має проводитися щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, слідуючого за звітним. Проте відповідачем, проведено фактичні виплати прибутку лише: 10.01.2025 року - у розмірі 1500 євро; 10.02.2025 року - у розмірі 1500 євро. З березня по жовтень 2025 року, відповідачем, в порушення умов договору інвестиційного партнерства, виплати прибутку не проводились. Таким чином, за період з березня по жовтень (8 місяців) у [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість по виплаті прибутку у розмірі 12000 євро (8х1500 євро). Окрім того, згідно п.4.4 Договору, у разі затримки виплат прибутку або повернення інвестицій (основного боргу) більш як на 10 календарних днів [PERSON] зобов`язався виплатити позивачу пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення. Згідно розписки від 19.08.2025 року відповідач [PERSON] підтвердив, що зобов`язаний виплатити основний борг позивачу у розмірі 20000 євро в повному обсязі не пізніше 01.11.2025 року та у разі порушення цього строку повернення зобов`язався, відповідно до умов договору інвестиційного партнерства, сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми основного боргу за кожен день прострочення, які нараховуються також і на суму невиплаченого прибутку за 8 місяців у розмірі 12000 євро, виходячи із розрахунку 1500 євро в місяць. Вказані обставини також підтверджуються численними відеозаписами, де відповідач [PERSON] повідомляє, тримаючи кошти в руках, що він отримав від позивача 20000 євро в повному обсязі та підписав особисто договір інвестиційного партнерства, укладений з позивачем, визнає свій борг та обіцяє повернути, показує підписану ним розписку, підтверджує її підписання ним, цитує її. Окрім того, вказані обставини підтверджуються скріншотами переписки сторін, яка ведеться з лютого 2025 року, в якій позивач просить не порушувати умов договору, повернути кошти, а відповідач визнає свій борг та постійно обіцяє повернути, проте так і не повертає. Станом на день подачі позовної заяви [PERSON] так і не повернув борг та не сплатив суми прибутку, передбачені договором, за період з березня по жовтень 2025 року, чим порушив виконання свого зобов`язання. У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також неможливістю мирного вирішення спору, позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення боргу, який утворився станом на 01.11.2025 року. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 01 грудня 2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Карпова О.В. в судове засідання не з`явилися. До початку розгляду справи по суті адвокат Каорпова О.В. подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю з Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 27.11.2025 року №24355/35197-01-10. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, що у контексті положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ст. 131 ЦПК України. Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлений належним чином. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суддя прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 грудня 2024 року між сторонами був укладений договір інвестиційного партнерства. Відповідно до п.1.1. Договору Інвестор передає Одержувачу інвестицій грошові кошти в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) євро готівкою, а Одержувач інвестицій зобов`язується використовувати їх виключно на придбання обладнання для чіп-тюнінгу. Інвестор зобов`язується передати суму 20 000 євро готівкою Одержувачу інвестицій до 11 грудня 2024 року. Одержувач інвестицій зобов`язується виставити Інвестору фактуру до 09 грудня 2024 року та надати розписку про отримання грошових коштів у день їх передачі.(п.п.2.1., 2.2. Договору) Згідно з п. 3 Договору Одержувач інвестицій зобов`язується виплачувати Інвестору: 50% від чистого прибутку, отриманого від продажу онлайн-прошивок, за вирахуванням податків; 35% від чистого прибутку, отриманого від продажу офлайн-прошивок, за вирахуванням податків. Пунктом 4.4. Договору визначено, що у разі затримки виплат прибутку або повернення інвестицій більш ніж на 10 календарних днів Одержувач інвестицій зобов`язується сплатити Інвестору пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення. Відповідно до розписки від 19.08.2025 року [PERSON] зобов`язався виплатити борг у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) євро готівкою [PERSON] . Також зобов`язався повернути зазначену суму в повному обсязі не пізніше 1 листопада 2025 року. У разі порушення терміну повернення, додатково до суми основного боргу нараховуються відсотки за 8 (вісім) місяців у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) євро, виходячи з розрахунку 1 500 євро на місяць, а також пеня в розмірі 0,5% від суми основного боргу за кожен день прострочення відповідно до умов договору інвестиційного партнерства від 09.12.2024 року. У встановлений строк відповідач зобов`язання не виконав, що підтверджується наявними у матеріалах справи оригіналом договору та оригіналом розписки, які перекладені з російської мови на українську мову та засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гладких О.Л. Згідно положень п. 4 ч. 3 статті 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 207 ч. 1 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 207 ч. 2 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 530 ч. 1 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 у справі №524/4946/16, від 12.09.2019 у справі № 604/1038/16 та від 23.03.2020 у справі № 501/1773/16-ц. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригінала боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормою частини 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем [PERSON] жодних доказів на спростування доводів позивача зазначених ним у позові, або ж сплати останньому боргу за договором, до суду не подано. Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зокрема, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в якості позики в сумі 20000 євро, проте свої зобов`язання щодо їх повернення не виконав, що підтверджується наявним у матеріалах справи оригіналом розписки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу у загальному розмірі 54245.00 євро, що еквівалентно 2630882.50 грн та складається з основної суми боргу в розмірі 20000 євро, невиплачених щомісячних виплат у розмірі 12000,00 євро та пені за прострочення повернення грошей у розмірі 22245,00 євро, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до положень. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 12112.00 грн.

Outcome: approved