Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-09 00:00:00

У червні 2026 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просила суд встановити факт, що вона та [PERSON] , який помер ( загинув) [INFO] проживали однівєю сім"єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 2015 року до дня його смерті ( загибелі)- [INFO] . Встановити факт перебування [PERSON] на повному утриманні чоловіка [PERSON] , який помер (загинув) [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовує тим, що у березні 2024 року відповідач [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Перша Черкаська державна нотаріальна контора, Черкаська міська рада та вказала у заяві що спору у справі немає, а встановлення даного факту їй необхідно для отримання спадщини після померлого [PERSON] . Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.06.2024 року заяву [PERSON] було задоволено та встановлено факт проживання без реєстрації шлюбу заявниці та [PERSON] як чоловіка та жінки з 22.04.2011 року по день його смерті - [INFO] . [PERSON] та [PERSON] ( мати загиблого [PERSON] ) не були учасниками даної справи, а тому оскаржили рішення суду першої інстанції, оскільки вважали, що рішення у справі впливає на їх права та обов"язки. Постановою Черкаського апеляційного суду від 13.06.2025 року за апеляційними скаргами представників [PERSON] та [PERSON] рішення суду першої інстанції скасовано, заяву [PERSON] залишено без розгляду та роз"яснено її право на подачу позову на загальних підставах. [PERSON] з позовом до суду не зверталась. Рішенням Черкаського апеляційного суду від 13 травня 2025 року у справі № 711/2323/24 встановлено, що матеріали справи містять докази існування між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] спору про право щодо спадкового майна загиблого [PERSON] . [PERSON] зареєстрована та проживала з 2015 року у [ADDRESS] разом із цивільним чоловіком (без реєстрації шлюбу) [PERSON] та своїм сином від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] [PERSON] проживав однією сім"єю із [PERSON] , проте був зареєстрований за місцем проживання своєї матері [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Позивач не перебувала у шлюбі, оскільки шлюб з чоловіком був розірваний у 2012 році, а [PERSON] розірвав шлюб у 2011 році. [PERSON] та [PERSON] проживали разом повноцінною сім"єю без реєстрації шлюбу до загибелі останнього з планами на спільне майбутнє, вели спільне господарство, підтримували дружні сімейно-шлюбні стосунки , мали взаємні права та обов"язки , мали спільні інтереси. 02 червня 2023 року [PERSON] був призваний на військову службу в умовах воєнного стану Черкаським об"єднаним міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки та проїходив службу у військовій частині [NUMBER] , а 24.09.2023 року під час виконання обов"язків військової служби загинув. Позивач (разом із малолітньою дитиною) під час спільного проживання та до його смерті, перебувала на постійному утриманні [PERSON] , одержувала від нього матеріальну допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Вони проживали однією сім"єю з 2015 року до дня загибелі понад вісім років, разом виховували сина позивачки від першого шлюбу, з яким залюбки займались рибальством, спортом та іншими родинними справами. Вони разом їздили на відпочинок до моря, мали спільних друзів, з якими часто зустрічались, інколи разом відвідували матір [PERSON] - [PERSON] . Разом проводили поточний ремонт квартири у якій проживали в 2017 році. Про спільне проживання знали всі їх знайомі, родичі, колеги по роботі. Спільне проживання підтверджується долученими до справи фотографіями , зокрема святкування Нового року у 2015, 2016, 2017 року, спільні відпочинки, святкування дня народження позивачки, дарування сину позивачки велосипеда та інші. Після призову на військову службу [PERSON] позивач, спільно з колегами по його роботі, збирали необхідні йому під час військової служби речі (одяг, взуття та інше спорядження). Враховуючи, що [PERSON] до призову на військову службу працював у ТОВ " Комбінат-Черкаси", то керівники та працівники вказаного підприємства цікавились у позивачки необхідністю закупівлі тих чи інших предметів для нього та приймали в цьому активну участь. Повноцінність сім"ї підтверджується також медичними документами про проходження [PERSON] медичної комісії під час призову та скріншоти з телефону позивача, які свідчать про повноцінність сім"ї, ведення спільного господарства та дружні сімейно-шлюбні стосунки. Ткож вказані обставини підтверджуються переписками позивача з чоловіком ( [PERSON] ); переписки позивачки із товаришами по по його службі; відправлення посилок чоловіку до місця його служби підприємством " Нова пошта" . Про добрі сімейні стосунки позивача з [PERSON] свідчить і той факт, що [PERSON] при оформленні особової справи та визначенні складу сім"ї військовослужбовця вказав як свою дружину [PERSON] ( позивача). Враховучи вказане, [INFO] 28.09.2023 року [PERSON] було направлено сповіщення сім"ї № 155 про загибель [PERSON] . Це сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (допомоги) і надання пільг у встановленому законом порядку. Тобто, сам [PERSON] вважав [PERSON] своєю дружиною та особисто зазначив її дані в військово-облікових документах. Після загибелі [PERSON] позивача, як його дружину викликали на впізнання та пред"явлення для впізнання трупа [PERSON] .. Позивача та матір загиблого [PERSON] запрошували для отримання нагород та вшанування його пам"яті до Черкаської міської ради та Черкаської обласної військово-цивільної адміністрації. Такми чином, [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка з 2015 року до смерті ( загибелі) [PERSON] . Позивач є малозабезпеченою особою, з 2015 року по 24 вересня 2023 року перебувала на постійному утриманні загиблого [PERSON] . Вказане утримання було основним джерелом її доходів. Позивач отримувала від нього матеріальну допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування , оскільки перебувала на обліку як малозабезпечена. Вона з 2012 року по 2018 рік працювала прибиральнитцею виробничих приміщень аптеки "Хрещатик". З 2018 року по 2020 рік позивач працювала прибиральницею виробничих приміщень аптеки " Ваше здоров"я " № 1 у м. Черкаси. З 2020 по 2024 рік позивач працювала на посаді молодшої медичної сестри аптеки № 14 ТОВ " Юнія фарм". За вказаними місцями роботи вона отримувала заробітну плату, розмір якої був незначним від 1500 грн. до 2800 грн., інших доходів вона не мала. Таким чином розмір її доходів не дозволяв оплачувати комунальні послуги, купувати продукти харчування, необхідні для проживання речі, одяг та предмети побуту. Аліменти на утримання малолітньої дитини вона не отримувала. Для задоволення елементарних мінімальних потреб, позивач та її малолітній син повсякчас потребували сторонньої матеріальної допомоги та постійного утримання за рахунок інших осіб. Позивач перебувала на постійному утриманнів [PERSON] з 2015 по день його загибелі у 2023 році, а зазначене матеріальне утримання було основним джерелом його доходу. Під час спільного проживання із позивачем починаючи з 2015 року, [PERSON] працював на різних підприємствах міста Черкаси, спочатку на підприємстві по виробництву меблів, а потім у ТОВ " Комбінат -Черкаси". Окрім основного місця роботи [PERSON] намагався заробляти кошти і за додатковим заробітком, окремо від основної роботи. Зароблені кошти він повністю віддавав [PERSON] для погашення заборгованості за комунальні послуги , електроенергію та інші витрати. За рахунок вказаних коштів позивач купувала продукти харчування, побутові засоби, одяг та речі як для себе так і для свого сина [PERSON] . Зазначена допомога була для позивача постійним і основним джерелом для існування. Під час спільного проживання [PERSON] також робив подарунки як позивачеві так і її сину, якому подарував у 2016 році велосипед, а у 2018 році - ноутбук. Після проведеного ремонту у кімнаті [PERSON] купив меблевий гарнітур, ліжко, журнальний столик, світильник (торшер), тепловий вентилятор та інше. За рахунок зароблених коштів [PERSON] допоміг позивачеві 16 грудня 2020 року оформити споживчий кредит для купівлі пральної машинки у банку ПУМБ , сплатив перший внесок, страхову суму та погашав заборгованість за відсотками, комісією. У 2021 році він подарував позивачці та її сину мобільні телефони, орієнтовною вартістю 10 000 грн. та 7000 грн. відповідно. Також [PERSON] дарував позивачці ювелірні прикраси, квіти та інші подарунки. Після призову на військову службу він залишив позивачці банківську карту та продовжував постійно матеріально її утримувати, дозволивши використовувати зазначені кошти. Враховуючи добрі стосунки з відповідачем [PERSON] з отриманої одноразової грошової домоги за загибель сина, вона надала позивачці кошти на придбання газової плити, керамічної плитки, дверей та інших матеріалів для ремонту кухні квартири у якій раніше спільно проживали її син та позивач. Встановлення факту родинних стосунків позивача з померлим ( загиблим) військовослужбовцем необхідне позивачці з метою захисту цивільних прав та отримання соціальних виплат та допомог, зокрема одноразової грошової допомоги ( ОГД) після загибелі [PERSON] , передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, наказом Міністерства Оборони України № 45 від 25 січня 2023 року " Про затвердження порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану " та пенсії у зв"язку із втратою годувальника. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] є матір"ю [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] під час виконання обов"язків по захисту Батьківщини. [PERSON] , його брат [PERSON] та [PERSON] мають у спільній сумісній власності квартиру [ADDRESS] . Квартира двокімнатана, у одній кімнаті проживали сини, а в іншій вона та її чоловік [PERSON] . Через те, що батько хворів у 2015-2016 році [PERSON] прийняв рішення винаймати квартиру. Їй відомо, що з 2016 року син орендував кімнату у квартирі якоїсь жінки з дитиною та сплачував за оренду грошові кошти. Із цією жінкою син її не знайомив. З 2008 по 2018 рік син [PERSON] ніде не працював, перебивався випадковими заробітками. У 2018 році влаштувався на посаду вантажника в ТОВ " Комбінат - Черкаси", де працював до 31.05.2023 року, доки його не призвали на військову службу. Здійснювати постійне утримання [PERSON] , забезпечувати її та її сина матеріально таким чином, щоб ця допомога була основним і постійним джерелом доходів і засобів до існування позивача, син [PERSON] об"єктивно не міг, оскільки отримував незначну заробітну плату. Більше того, він допомагав матері оплачувати комунальні послуги за квартиру, право власності у якій він мав, допомагав також купувати матері ліки , продукти, оскільки вона є особою пенсійного віку та отримувала незначну пенсію, якої не вистачало для забезпечення елементарних потреб людини пенсійного віку. Наразі після загибелі сина, вона отримує пенсію по втраті годувальника. Далі зазначає, що долучені товарні чеки, накладні, фіскальні чеки не підтверджують хто саме купував товари і хто сплачував за них кошти. Більше того, вони датовані вже після смерті [PERSON] . Що стосується придбання прикрас також не зазначено хто їх придбава і хто їх оплачував, тому [PERSON] стверджує, що з причин, невеликих заробітків, її син не мав фінансової можливості це робити . Про існування [PERSON] вона дізналась від сина [PERSON] , коли той вже був призваний до ЗСУ. [PERSON] повідомив, що хоче відкрити на неї (матір) банківську карту, на яку буде надсилати кошти зі свого матеріального забезпечення, проте вона заперечила, вказуючи, що не розуміється як отримувати кошти з використанням банківської картки, на що [PERSON] сказав, що пересилатиме кошти своїй знайомій [PERSON] , а та буде приносити готівку щомісячно їй. Протягом декількох місяців [PERSON] приносила їй кошти від сина. Потім на адресу проживання [PERSON] надійшло сповіщення із [INFO] про загибель 24.09.2023 військовослужбовця [PERSON] . [PERSON] заперечує факт проживання її сина [PERSON] з [PERSON] однією сім"єю без реєстрації шлюбу, оскільки останні три роки до загибелі, син зловживав спиртними напоями і практично проживав разом з матір"ю та братом у квартирі, що належить їм на праві власності та на дачі в с. Чапаєвка. Також вона знає, що син проживав кілька років на орендованій квартири з якої його вигнали. Просить врахувати, що на проживанні однією сім"єю без реєстрації шлюбу та перебуванні на утриманні [PERSON] наполягала також і його колишня дружина [PERSON] , яка звертаючись до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, вказувала, що вони після розірвання у 2011 році шлюбу, продовжували проживати разом за адресою [ADDRESS] та надала Акт, підписаний сусідами , завірений головою ЖБК " Зв"язківець", який містить інші дані, ніж в акті опитування сусідів, наданому позивачем [PERSON] [PERSON] у 2012 році отримала 3 групу інвалідності, а тому вважала, що перебувала на утриманні у свого колишнього чоловіка. Повністю заперечує факти, про встановлення яких просить позивач. У відповіді на відзив представник позивача зазначав, що [PERSON] не вказує, що нею використано своє право та отримано одноразову грошову допомогу за загибель сина на підставі ст. 161 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011- ХІІ "Про соціальний і правовий захист військоовослужбовців та членів їх сімей ", Постанови кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, наказу Міністерства оборони України № 45 від 25 січня 2023 року " Про затверадження порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті) військовослужбовця Збройних Сил України в період дії воєнного стану". Так, відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов"язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - матері [PERSON] - [PERSON] виплачено 7 500 000 грн. При цьому, відповідач [PERSON] пропонувала [PERSON] відмовитись від одноразової грошової допомоги в обмін на те, що [PERSON] дасть їй кошти на придбання квартири для сина [PERSON] у разі отримання одноразової допомоги повністю 15 000 0000 грн. Ввважає, що про спільне проживання сина з [PERSON] відповідач [PERSON] знала, оскільки періодично розмовляла з нею на побутові теми, була знайома з нею з 2015-2016 року та знала де проживав у цей час її син. Крім того, [PERSON] іноді відвідував матір разом із сином позивачки. Саме враховуючи добрі стосунки з [PERSON] відповідач [PERSON] надавала позивачу матеріальну допомогу за рахунок коштів, які отримала як допомогу від держави по його загибелі. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не подавала. Ухвалою суду від 04 серпня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням сторін). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Плакущий С.В. вимоги позовної заяви підтримали з підстав, наведених у ній. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечували, обгрунтовуючи заперечення доводами викладеними у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, пояснивши, що її колишній чоловік [PERSON] не міг утримувати іншу сім"ю, оскільки зловживав алкогольними напоями, мав нестабільні та незначні заробітки. Зароблені кошти він витрачав на алкоголь, а тому щось придбавати, в тому числі і подарунки [PERSON] він не міг. Саме зловживання алкоголем і стало причиною розірвання їх шлюбу. Представник третьої особи Черкаського об"єднаного міського центру комплектування та соціальної підтримки ( [INFO] ) в судове засідання не з"явився, із заявами, клопотаннями до суду не звертався. Заслухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 09.09.2015 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру ( т.2 а.с.3) [PERSON] ,1974 р.н. був призваний у Збройні Сили України за мобілізацією, 02.06.2023 року, помер [INFO] , актовий запис про смерть від серії [NUMBER] (т.1 а.с. 37-38 ) [PERSON] по день смерті мав зареєстроване у встановленому законом порядку своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просить встановити факт її проживання та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2015 року по [INFO] , обґрунтовуючи, що встановлення юридичного факту проживання заявника однією сім`єю з померлим має значення для належного оформлення та одержання в майбутньому виплат грошового забезпечення, встановлення даного факту дозволить реалізувати право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.02.1993, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. За приписами ст. 41 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни. Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно ст. 16-1 Закону № 2011-XII (в редакції Закону на час виникнення спірних відносин та який підлягає застосуванню), визначено коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Ст. 16-1 Закону № 2011-XII в редакції станом на час вирішення справи судом (в редакції Закону№ 3515-IX від 09.12.2023) передбачає, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених упідпунктах 1-3пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема, і жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Закон № 3515-IXвід 09.12.2023 набрав чинності 29.03.2024, його прикінцеві та перехідні положення передбачають, що цей Закон застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов`язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги. Згідно ст. 16-3 Закону № 2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168) особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата складання актового запису про смерть, зазначена у свідоцтві про смерть особи, зазначеної упунктах 1-1-2цієї постанови, загибель якої сталася в період воєнного стану або смерть якої настала внаслідок причин, зазначених вабзаці першомуцього пункту, не пізніше ніж через три роки після поранення (контузії, травми, каліцтва). Матеріали справи не містять даних про те, що позивач, будучи особою, яка включена до переліку тих, хто має право на отримання грошової допомоги згідно з ч. 1 ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ, у встановленому законом порядку зверталася з відповідною заявою. Уповноваженим органом не приймалося рішення про відмову позивачу у призначення такої допомоги. Натомість представником позивача вказано, що підставою для отримання одноразової грошової допомоги та інших соціальних виплат у зв"язку із загибеллю військовослужбовця є сповіщення сім"ї, яке отримала [PERSON] . Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Так, для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України де визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України). Обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень п. 6 ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч. ч. 4, 5, ст. 22 «Про міліцію» та ч. 6 ст. 22 ЗУ «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти спільної присутності їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї. Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27.02.2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11.12.2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24.01.2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08.12.2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21), та інших. Доказами, на які [PERSON] серед іншого посилається як на обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема, є те, що [PERSON] будучи мобілізованим залишив позивачці свою банківську картку на яку перераховував кошти зі свого грошового забезпечення. Разом з тим, до суду інформацї про рух коштів по картці/рахунку щодо переказу коштів не надано, долучені квитанції стосуються періоду перебування на службі в ЗСУ, та не можуть підтверджують факт проживання однією сім`єю з 2015 року, про що вказує позивач. У позовній заяві та в судовому засіданні позивач вказувала, що за період спільного проживання з [PERSON] вони зробили ремонт в кімнаті, придбали меблі та побутову техніку. Однак, жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, крім власних пояснень позивачки та її представника, суду не надано. Долучені до справи та досліджені в судовому засіданні документи про проходження медичного огляд [PERSON] перед мобілізацією, самі по собі не свідчиь про те, що особи проживали однією сім`єю. Крім того, матеріали справи містять акт опитування сусідів від 01.03.2024 року (а.с. 49), згідно з яким [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] засвідчили, що з 2015 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією родиною за адресою: [ADDRESS] ). Зазначений акт судом оцінюється критично, ні зміст акту, ні відомості, які в ньому містяться, не підтверджують ознак, властивих для проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та [PERSON] . Даний документ не містить відомостей, які входять до предмету доказування у даній справі. Окремо, суд звертає у вагу, що в даному акті не відображено і до якого часу тривало спільне проживання. Крім того, як встановлено дослідженими в справі доказами позивач [PERSON] з вересня 2015 року має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою [ADDRESS] , проте просить встановити факт спільного проживання з початку 2015 року. Натомість, дослідженими доказами встановлено, що за життя [PERSON] мав інше зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання [ADDRESS] . Вказна квартира належить на праві спільної часткової власності ( т.2 а.с. 53) До військового квитка, виданого на ім`я [PERSON] (а.с. 35), який долучила позивач на підтвердження позовних вимог внесені відомосте про те, що він неодружений відомостей про позивача [PERSON] військовий квиток не містить. Сповіщення про смерть, хоч і містить адресата [PERSON] , проте направлено на адресу реєстрації померлого та адресу реєстрації і проживання його матері . Суд не бере до уваги і надані на підтвердження факту спільного проживання чеки та видаткові накладні ( т.1 а.с.104-111), які датовані груднем 2023 року- лютим 2024 року , оскільки вони не можуть свідчити про ведення спільного господарства з [PERSON] , який загинув у вересні 2023 року. Натомість посилання, що дані чеки свідчать про довірливі відносини позивача з матір"ю загиблого [PERSON] не є предметом доказування у даній справі. Не можуть підтверджувати факт спільного проживання і долучені до справи паспорти споживчих кредитів, позичальником у яких вказано [PERSON] , жодної інформації щодо погашення вказаних кредитів [PERSON] , в тому числі сплату комісії та відсотків, про що також вказувала позивач та її представник , зазначені документи не містять ( т.1 а.с. 86-88) Надана до суду довідка АТ " ПриватБанк" видана [PERSON] про здійснення нею платежів за період з 01.01.2015 року по 31-12.2023 року також не містить у собі інформації про предмет доказування у вказаній справі, а її зміст свідчить про здійснення оплати за комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 57-76) та не підтверджує участі [PERSON] у цих витратах. Також на підтвердження факту спільного проживання проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з 2015 року по день смерті останнього, позивачем надано фотокартки ( а.с. 112-193) та допитано в судовому засіданні свідків. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знала [PERSON] з 2015 року, разом були на святах, зустрічалися не часто. [PERSON] їй говорила, що знайшла собі чоловіка, про якого мріяла, хазяйновитого та який став для її молодшого сина [PERSON] батьком. Водив сина на тренування, в парк на прогулянки. Всю зарплату він приносив додому та віддавав [PERSON] . Спочатку їх подружнього життя [PERSON] не пив, а потім почав зловживати алкоголем. [PERSON] намагалася боротись з цією звичкою. Коли [PERSON] призвали на військову службу за мобілізацією [PERSON] розмістила пост у мережі " Фейсбук" щодо збору речей для нього, як волонтер. Вона була присутня на похоронах [PERSON] , там бачила його маму [PERSON] , якій [PERSON] допомогала у оформленні документів та похованні. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] їй по телефону сказала, що почала жити разом з [PERSON] , потім приходили до неї в гості. Разом почали жити коли менший син [PERSON] пішов до першого класу. Після знайомства [PERSON] замовила меблі в квартиру. Працював [PERSON] на рибному комбінаті. Знає, що знайомі допомогали [PERSON] допомагали купувати необхідні речі після його мобілізаціїї подруги. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] , яка допомогає їй та сину. Про [PERSON] сусідка говорила лише гарне, допоки той не став випивати. Вона живе на першому поверсі, та бачила [PERSON] часто. Після того як його мобілізували, бачила як [PERSON] несла на відправку відправку посилку для [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що є подругою позивачки, живуть в одному багатоповерховому будинку, їх діти ходили в один садочок. З [PERSON] познайомила [PERSON] , представивши його як чоловіка . [PERSON] водив меншого сина [PERSON] у школу, коли той пішов у перший клас. Знає, що [PERSON] працював на рибзаводі, почали ремонт в квартирі . Ці обставини їй відомі зі слів [PERSON] . Допитаний в присутності педагога неповнолітній свідок [PERSON] пояснив суду, що з [PERSON] знайомий з 2016 року, він жив із його мамою [PERSON] та був йому як батько. За час спільного проживання [PERSON] купив йому велосипед, телефон, ноутбук. Коли він був малим, років 9-10, з [PERSON] їздили до [PERSON] на дачу. [PERSON] працював на рибкомбінаті та забезпечува їх сім"ю. Крім нього в квартирі проживав старший брат, якому наразі 28 років та мама. Натомість свідки зі сторони відповідача заперечували факт спільного проживання як чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] . Так, Свідок [PERSON] пояснив суду, що є близьким другом сім"ї [PERSON] , разом їздили на дачу. [PERSON] знав, він спочатку жив разом із матір"ю, а потім жив якийсь час із жінкою, йому про це говорила [PERSON] . [PERSON] бачив тільки на похоронах [PERSON] , до цього жодного разу не бачив. До своєї мобілізації [PERSON] допомогав мамі і на дачі і грошима. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] є його кумом. Він часто позичав у нього гроші. [PERSON] останні три роки зловживав алкоголем. Коли був п"яний, то приходив до нього, а він викликав таксі та відвозив його до матері . [PERSON] працював робочим, зарплата у нього була невелика. Свідок [PERSON] пояснив суду, що є рідним братом загиблого [PERSON] . Йому відомо, що брат орендував кімнату у квартирі і спілкувався зі своєю першою дружиною [PERSON] . Квартира була в мікрорайоні Митниця. На вихідні брат приходив додому до матері. Він працював на рибному комбінаті робочим . За квартиру яку орендував, сплачував орендну плату. У постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі № 712/7830/16-ц, вказано, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягають, оскільки показання свідків не підтверджують ознак, властивих для проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Також при вирішення справи суд враховує наступне. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Особа, яка вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, як подружжя загиблого військовослужбовця, така особа повинна довести, що вона перебувала у зареєстрованому в органі державної реєстрації актів цивільного стану шлюбі із загиблим військовослужбовцем, та не одружилася вдруге. Єдиним, належним і допустимим доказом перебування у зареєстрованому в органі державної реєстрації актів цивільного стану шлюбі є свідоцтво про шлюб. Таким чином, доказів, які б підтверджували факт ведення спільного господарства протягом заявленого періоду, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах з утримання житла, його ремонту, досягнення усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які б засвідчували реальність сімейних відносин, крім показів свідків та фотокарток , позивач не надала. Що стосується позовних вимог про встановлення факту перебування на постійному утриманні позивача [PERSON] [PERSON] суд вказує наступне. Конституційний Суд України у рішенні від 03.06.1999 у справі №1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні. Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця (пункт 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості (до законодавчого визначення прожиткового мінімуму). До них належать, зокрема непрацездатні. Крім того, Конституційний суд України у своєму рішенні зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат; спільний бюджет: спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому отримання особою інших виплат не може бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні . Натомість, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Тобто, для встановлення факту перебування на утриманні, утримання мало бути повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, заробітну плату, можливо допомогу від дітей тощо. Така позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.01.2021 №592/17552/18, від 22.10.2020 у справі №210/343/19, від 22.05.2019 у справі № 520/6518/17. Обгрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що вона є малозабезпеченою особою, у зв"язку з чим, з 2015 року по 24 вересня 2023 року перебувала на постійному утриманні загиблого [PERSON] . За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підтвердження факту перебування позивача з її малолітнім сином на утриманні [PERSON] як загиблого військоволужбовця надано:довідку про неотримання державної соціальної допомоги ; копію трудової книжки [PERSON] , довідку з місця роботи ТОВ " Юнія Фарм" , копію свідоцтва проа народження [PERSON] ( сина від першого шлюбу) , довідку про заробітну плату [PERSON] з місця роботи ; наказ про прийняття на роботу № 7 від 31.07.2018 року, копію наказу про звільнення № 22-К /тр від 31.05.2023 року. Вказані докази не є належними, достатніми та допустимими на підтвердження факту перебування позивачки та її сина від першого шлюбу на утриманні у [PERSON] з яким вона проживала без реєстрації шлюбу, і ця допомога була для неї єдиним або основним джерелом засобів існування. Сама позивач долучає до матеріалів справи довідку про офіційне працевлаштування та отримання самостійного заробітку на ТОВ " Юнія Фарм" ( а.с. 35-36), що в свою чергу спростовує доводи [PERSON] , щодо повного утримання її та неповнолітнього сина [PERSON] . При цьому позивач, не довела навіть факт надання окремих грошових сум на підтвердження того, що що військовослужбовець взяв на себе обов`язок утримувати позивачку та забезпечувати її та сина від першого шлюбу, забезпечувати основні потреби. Відповідно до вимог закону, утримання має передбачати систематичність і сталість наданої допомоги, а також те, що ця допомога була основним і постійним джерелом засобів до існування для особи, яка претендує на статус утриманця. За таких обставин, надані докази не підтверджують наявність правових підстав для визнання позивачки особою, яка перебувала на утриманні військовослужбовця який загинув. Інші надані позивачкою докази, зокрема і покази свідків, які були допитані в судовому засіданні, не свідчать про перебування позивачки на повному утриманні [PERSON] . Враховуючи встановлені судом обставини та положення норм законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позивач не довела обґрунтованості заявлених вимог належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на повному утриманнів чоловіка, є безпідставними, в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed