Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції"звернулось до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26.11.2023 р. між ТОВ "Лінеура Україна" і [PERSON] укладено кредитний договір № 4170784, на підставі якого відповідачці було надано кредит в сумі 5 000.00 грн., шляхом зарахування на платіжну картку № [NUMBER] . Договір укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «13939». Згідно з укладеним 26.07.2024 р. з ТОВ "Українські фінансові операції" договором факторингу №26/07/2024, ТОВ "Українські фінансові операції" набуло право вимоги до боржників ТОВ "Лінеура Україна", у тому числі й до [PERSON] . Загальна сума заборгованості склала 29400.00 грн., з якої заборгованість по тілу кредиту 5000.00 грн., за відсотками 24 400.00 грн. Згідно умов кредитного договору, строк дії Договору № 4170784 згідно п.1.3 Договору становить 360 днів, з 26.11.2023 р. по 20.11.2024 р. Станом на дату укладення Договору факторингу від 26.07.2024 р. №26/07/2024, строк дії Договору №4170784 від 26.11.2023 р. не закінчився. Тому в межах строку дії Договору у період з 27.07.2024 р. донараховано відсотки за 116 календарних днів ( 5000 грн. х 2%= 100 грн. х116 календарних днів = 11600.00 грн. Відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість у розмірі 41000.00 грн., з яких: 5000.00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 24 400.00 грн. - заборгованість за відсотками; а також відсотки за 116 календарних днів 11 600.00 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 41000.00 грн., судовий збір в сумі 2 422.40 грн., 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу адвоката. У порядку ч.10, 11 ст.265 ЦПК України позивач просить стягнути суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідачки, які нараховуватиме орган, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення відповідно до ст.625 ЦК України. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2025 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін ( т.1 а.с. 187-188). Представник позивача - адвокат Дідух Є.О. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримує (т.1 а.с. 192-193). Представник позивачки [PERSON] - адвокат Бойко Ю.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. У подальшому представник відповідачки - адвокат Бойко Ю.О. та відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явились, про місце, день та час слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили (т.2 а.с. 22-23, 24, 26, 30-34). Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 26 листопада 2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" і відповідачкою [PERSON] укладено договір № 4170784 про надання коштів на умовах споживчого кредиту /далі Договір/ у формі електронного документу, який підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «13939» (т.1 а.с.33-52). Згідно до п. 1.2 кредитного договору тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 5000,00 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,00 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору (п.1.4.1 Договору). Знижена процентна ставка становить 0.80 % в день та застосовується, якщо клієнт до 25.12.2023 р. або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу [NUMBER] . До Договору про надання споживчого кредиту додано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту (т.1 а.с. 53, 109-114). ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, згідно листа ТОВ "Пейтек Україна" вих.№1501-2607 від 26.07.2024 р. перераховано кошти на платіжну картку відповідачки [NUMBER] 26.11.2023 р. в розмірі 5 000.00 грн. (т.1 а.с.55). Згідно довідки АТ КБ "Приватбанк" від 17.12.2025 р. № 20.1.0.0.0/7-251216/113409 на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), на яку 26.11.2023 р. здійснено переказ коштів на суму 5000.00 грн. (т.1 а.с.232). Відповідно до розрахунку заборгованості до договору № 4170784 від 26.11.2023 р., заборгованість відповідачки становить 29400 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 24400 грн. - заборгованість за відсотками (т.1 а.с.56-65). Отже, ТОВ «Лінеура Україна» виконало зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредитні кошти. Відповідачка, взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість. Підпунктом 5.1.3 кредитного договору передбачено, що ТОВ «Лінеура Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 26.07.2024 р. між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Українські фінансові операції", укладено договір факторингу № 26/07/2024, згідно з п.1.2 даного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту приймання-передачі реєстру боржників (т.1 а.с. 75-83). Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 26.07.2024 р., ТОВ "Українські фінансові операції" набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 29 400.00 грн. (т.1 а.с.92-94). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Крім того, суд зазначає, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, кредитний договір № 4170784 від 26.11.2023 р. був підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між сторонами такого договору, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочинів. Підпис відповідачки під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України. Підписавши кредитний договір, відповідачка посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідачка з власної ініціативи звернулась за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, а саме ТОВ «Українські фінансові операції», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Відповідачка [PERSON] підтвердила, що прийняла в повному обсязі умови цього договору та зобов`язалась виконувати його умови. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 5000.00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Також позовні вимоги в частині стягнення процентів за кредитним договором №4170784 від 26.11.2023 р. нараховані первісним кредитором в розмірі 24 400.00 грн. є обґрунтованим. Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, чим порушила умови договору. Доказів протилежного матеріали справи не містять. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до приписів ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачкою підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадку порушення договірних зобов`язань в частині своєчасного повернення кредитних коштів також сплачувати відповідні штрафні санкції, які прямо передбачені наявними умовами договору. Суд вважає доведеним обставину порушення відповідачкою умов договору в частині своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені в договорах терміни. Представник відповідачки, не визнаючи позовні вимоги, відзиву не подав, контррозрахунку заборгованості також не надав, належних доказів на підтвердження відсутності заборгованості відповідачки за кредитним договором не надав. Таким чином, за вищевказаних обставин, суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладений кредитний договір №4170784 від 26.11.2023 р., за умовами якого відповідачка зобов`язалась прийняти грошові кошти, та повернути їх у визначений договорами строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів своєчасного повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту та відсотків матеріали справи не містять. У зв`язку із чим, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за договором у розмірі 29 400.00 грн., яка складається з тіла кредиту 5000.00 грн. та процентів 24400.00 грн. Що стосується вимог в частині стягнення нарахованих відсотків за 116 календарних днів в розмірі 11 600 грн., суд зазначає таке. Позивачем нараховано відсотки за116 календарних днів (27.07.2024 р. 19.11.2024 р.) в межах строку договору відповідно до наступного 5000 грн. х 2.00% = 100 грн. х 116 календарних днів = 11 600.00 грн. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ "Українські фінансові операції" за 116 календарних днів з 27.07.2024 р. по 19.11.2024 р., заборгованість відповідачки становить 11600.00 грн. (т.1 а.с.66-68). Нарахування процентів за користування кредитними коштами виданими в рамках кредитного договору, здійснювалось в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Крім того, згідно п. 1.1. договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024 р., за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Таким чином, позивач, як правонаступник ТОВ "Українські фінансові операції", мав право нарахувати проценти межах строку договору. Суд враховує, що розрахунок заборгованості відповідачкою не оспорювався і доказів погашення кредитної заборгованості відповідачкою суду не подано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Українські фінансові операції" до [PERSON] про стягнення відсотків в сумі 11600.00 грн., нарахованих за період з 27.07.2024 р. по 19.11.2024 р. підлягають задоволенню. Щодо заявленої позивачем вимоги про застосування положень ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. У свою чергу, згідно з ч. 11 ст. 265 ЦПК України, остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) зазначено, що питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи ч. 10 ст. 238 ГПК України (ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд із урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Відповідно до п.18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 26.11.2023 р., тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3 % річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується укладеного договору факторингу, суд зазначає наступне. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно з п. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За п. 11 ч. 1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. У ч. 1 ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісних кредиторів, які вказані в кредитному договорі № 4296011 від 13.01.2024 р., і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Позивачу видано свідоцтво про реєстрацію його як фінансової установи (т.1 а.с.179). Права вимоги за кредитним договором №4170784 від 26.11.2023 р., перейшло до ТОВ «Українські фінансові операції». Всупереч умовам кредитного договору №4170784 від 26.11.2023 р., відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Таким чином, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладений кредитний договір №4170784 від 26.11.2023 р., за умовами якого відповідачка зобов`язалась прийняти грошові кошти, та повернути їх у визначений договорами строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять. У зв`язку із чим, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами в розмірі 41000. грн., з яких: 5000.00 грн. - тіло кредиту, 24 400.00 грн. - відсотки нараховані первісним кредитором, 11600.00 грн. - відсотки за 116 календарних днів. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000.00 грн. надано договір №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року (т.1 а.с.95-98); заявка від 25.09.2025 р. №4170784 на виконання доручення до Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 р. (т.1 а.с.100-102); рахунок на оплату № 4170784-2025 від 10.09.2025 р.(т.1 а.с.99); акт №4170784 від 10.09.2025 р. прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 р. (т.1 а.с.105-106); детальний опис робіт № 4170784 від 10.09.2025 р. (т.1 а.с.103-104). Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, а також те, що представник позивача безпосередньої участі у судових засіданнях не брав, тому заявлена сума у 10 000 грн. є завищеною. Отже, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №1370 від 17.09.2025 р. про сплату судового збору у розмірі 2 422.40 грн. (а.с. 1). Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тож слід стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 2 422.40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial