Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-30 00:00:00

Процедура (рух справи): У листопаді 2025 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача шкоди в порядку регресу у розмірі 29 157,82 грн., а також судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 12 793,30 грн. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 02 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог частини першої статті 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі доказів, які є у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Аргументи позивача, ФОП [PERSON] : Позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] (надалі - страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 220221474 від 06.04.2024 р. предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу «Peugeot 581M» д.н.з. « [NUMBER] ». У відповідності до умов даного договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь третьої особи якій завдано шкоди застрахованим ТЗ Страхувальника. 14 серпня 2024 року з вини відповідача [PERSON] , яка керувала автомобілем «Peugeot 581M», сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Jetta» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вина відповідачки підтверджена постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.10.2024 у справі №405/5863/24, що згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України є преюдиційним фактом і не потребує повторного доказування. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», страховик належним чином виконав свій обов`язок, виплативши потерпілій стороні страхове відшкодування в розмірі 58 315,64 грн Позиція позивача ґрунтується на сукупності норм цивільного законодавства та спеціальних положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що регулюють порядок регресних вимог у випадку порушення умов пільгового страхування. Позивач зазначає, що поліс ОСЦПВ №220221474 був оформлений із застосуванням 50-відсоткової пільги, передбаченої п. 13.2 ст. 13 Закону про ОСЦПВ, оскільки страхувальник є пенсіонером. Зазначена пільга є чинною виключно за умови особистого керування транспортним засобом самим пільговиком. Враховуючи, що в момент ДТП автомобілем керувала відповідачка [PERSON] , а не безпосередньо страхувальник-пенсіонер, було порушено умови надання знижки. Відповідно до п. 38-1.1 ст. 38-1 вказаного Закону, у разі виплати відшкодування за шкоду, заподіяну з порушенням умов пільгового використання ТЗ, відповідальна особа зобов`язана компенсувати страховику 50% від суми виплаченого відшкодування. Таким чином, у страховика виникло законне право регресної вимоги до винуватця ДТП в розмірі 29 157,82 грн. 26 грудня 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги (цесію). На підставі ст.ст. 512514 Цивільного кодексу України до позивача в повному обсязі перейшло право вимоги до відповідача, яке раніше належало страховику в порядку регресу. Отже, позивач, як новий кредитор, має всі законні підстави вимагати стягнення з відповідача суми коштів, яка є еквівалентом половини здійсненої страхової виплати, оскільки обов`язок відшкодування шкоди не припинився, а лише трансформувався внаслідок заміни кредитора. З огляду на викладене, а також в зв`язку із невідшкодуванням збитків відповідачем в добровільному порядку, позивач звертається із даним позовом до суду та просить задовольнити його вимоги повністю. Аргументи відповідача, [PERSON] : Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, без поважних причин повторно в судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надав, заяв про відкладення розгляду справи не надсилав. Отже, про можливі заперечення проти позовних вимог відповідач суд не повідомив. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні доведені належними та допустимими доказами, тому позов слід задовольнити з таких підстав. Встановлені судом обставини справи: Судом встановлено, що 06 квітня 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується електронним полісом № 220221474. Згідно з умовами вказаного поліса, об`єктом страхування є майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією автомобіля «Peugeot 581M» д.н.з. « [NUMBER] », а сам договір укладено із застосуванням 50% пільги в оплаті страхового платежу на підставі статусу страхувальника як пенсіонера у відповідності до п.13.2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». (а.с.6-7) 14 серпня 2024 року о 09:02 у м. Кропивницькому сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Peugeot 581M» д.н.з. « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen Jetta» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Факт події та вина [PERSON] у порушенні пункту 16.11 ПДР України підтверджуються постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 16 жовтня 2024 року, яка набрала законної сили 29 жовтня 2024 року, матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 405/5863/24 та відповіддю УПП в Кіровоградській області на адвокатський запит. Внаслідок ДТП автомобіль «Volkswagen Jetta» отримав механічні пошкодження, характер та обсяг яких зафіксовано в акті огляду транспортного засобу, ремонтній калькуляції та фототаблиці пошкоджень. (а.с.10-16) Після настання страхової події потерпіла особа, [PERSON] , звернувся до страховика із заявою про виплату відшкодування, надавши необхідні пояснення та копії реєстраційних документів. На підставі проведеного розслідування ПрАТ «СК «ВУСО» склало страховий акт № 2388334-Г від 30.09.2024 року, яким визнало подію страховим випадком та визначило розмір збитків. (а.с.17-30) Відповідно до платіжного доручення № 57837 від 30.09.2024 року, страховик виконав свої зобов`язання, перерахувавши потерпілому [PERSON] страхове відшкодування в сумі 58 315,64 грн. (а.с.31) 26 грудня 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено договір № 26/12/2024 про відступлення права вимоги, згідно з яким позивач набув право регресної вимоги до відповідачки в розмірі 50% від виплаченої суми, що підтверджується Додатком №1 до вказаного договору "Реєстр прав вимоги" (а.с.32-35) 26.12.2024 позивачем на адресу відповідачки було направлено повідомлення про зміну кредитора та вимогу про добровільне відшкодування збитків у порядку регресу в сумі 29 157,82 грн, проте вказана вимога залишилася без виконання, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушених прав. (а.с.37-39) У листопаді 2025 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача шкоди в порядку регресу у розмірі 29 157,82 грн. Відповідач про можливі заперечення проти позовних вимог суд не повідомив. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами. Оцінка (джерела права) та висновок суду: Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права та інтересу. Способами захисту є в тому числі. відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Стаття 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (чинний на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ЗУ "Про ОСЦПВ") визначає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 ЗУ "Про ОСЦПВ" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 36.2 ЗУ "Про ОСЦПВ", страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 38-1.1. ст. 38-1 ЗУ "Про ОСЦПВ" у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. У відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна особа (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. В силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи викладене, оцінивши докази, надані на підтвердження позицій позивача на предмет їх належності, допустимості і достовірності, а також взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача до відповідача та наявність правових підстав для задоволення позову. З огляду на викладене, з урахуванням того, що за кермом забезпеченого транспортного засобу під час ДТП, у порушення умов полісу знаходився не страхувальник-пільговик згідно полісу №220221474, а відповідач [PERSON] , яка визнана винною у скоєнні ДТП, суд приходить до висновку, що відповідачем не було дотримано умови пільгового страхування цивільно-правової відповідальності, передбачені п. 13.2 статті 13 ЗУ "Про ОСЦПВ", відтак, остання зобов`язана відшкодувати на користь позивача в порядку регресу 29 157,82 грн. що становить 50 % виплаченого ПрАТ "СК "ВУСО" страхового відшкодування потерпілому. У відповідності до вимог ст. 265 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Реалізуючи своє право на отримання професійної правничої допомоги, 01.02.2024 року між адвокатом Трикозом Дмитром Євгенійовичем та позивачем було укладено договір № 88 про надання правової (правничої) допомоги. У зв`язку з чим, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 12 793, 30 грн. Згідно ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Вартість правничої допомоги та порядок її оплати сторонами передбачено укладеному договорі. Саме наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Витрати на професійну правничу допомогу становлять 12 793, 30 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд у постанові від 08.08.2024 р. у справі № 824/268/21 зазначив, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі " 755/9215/15-ц (провадження " 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу представником позивача надано до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги №88 від 01.02.2024, додаткова угода №1 від 17.10.2024 року(акт приймання-передачі правової допомоги) до вказаного договору, квитанція до прибуткового касового ордера від 17.10.2025. (а.с.40-43) Відповідно детального опису робіт заявлена до стягнення сума 12 793,30 грн. включає: вивчення матеріалів страхової справи, формування правової позиції - 1059,80 грн (1 год), підготовка та відправка адвокатських запитів - 1059,80 грн (1 год), підготовка позовної заяви - 6056 грн (2 год), підготовка процесуальних документів для подачі позову - 1059,80 грн (1 год), підготовка заяви, та клопотання до суду в межах провадження - 529,90 грн (0,5 год), представництво інтересів позивача в суді - 3028 грн (1 год). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved