Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

15 січня 2026 року представник позивача звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, сформованим в системі «Електронний суд». В обґрунтування позову представник зазначила, що 02 вересня 2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1442-6546, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 3000,00 грн, строком кредитування 365 днів, базовий період 15 днів, промо-ставка 0,50 % в день, знижена % ставка 1,00 % в день, стандартна % ставка 1.00% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення Договору, 0.75% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії Договору або до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше). Також Додатковою угодою №1 від 06.11.2024 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1442-6546 від 02.09.2024 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1400,00 грн. Позивач виконав умови договору, надавши відповідачу кредит у встановленому договором та додатковою угодою розмірі, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, зазначений відповідачем в особистому кабінеті. Відповідач не виконувала умов кредитного договору в повному обсязі, внаслідок чого станом на 26.11.2025 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 18073,76 грн, з яких: 4296,05 грн заборгованість за кредитом, 12797,71 грн заборгованість за нарахованими процентами, 980,00 грн заборгованість по штрафам. Враховуючи вищевикладене, представник позивача, просив суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 18073,76 грн, з яких: 4296,05 грн заборгованість за кредитом, 12797,71 грн заборгованість за нарахованими процентами, 980,00 грн заборгованість по штрафам, а також 2662,40 грн судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, до позовної заяви додала заяву, в якій просила проводити розгляд справи у відсутність представника банку та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, судові повістки про виклик до суду направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з Рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, судові повістки про виклик [PERSON] до суду на 11:00 год 24.02.2026 та на 14:00 год 30.03.2026 повернулися до суду не вручені з відмітками «адресат відсутній» . Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістка вважається такою, що вручена відповідачу. Відзиву відповідач не подала. Враховуючи наявність умов проведення заочного розгляду справи встановлених ст. 280 ЦПК, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 02.09.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1442-6546, який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) А6383 (далі по тексту Договір). Відповідно до Договору відповідач отримала кредит у розмірі 3000,00 грн (п.4.1), дата надання/видачі кредиту 02.09.2024 (п.4.2), базовий період складає 15 календарний днів (п.4.8), строк кредитування 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту 01.09.2025 (п.4.13.). Строк дії Договору є рівним строку кредитування (п.4.12), стандартна процентна ставка - 1.00% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення Договору, 0.75% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії Договору або до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше) (п. 4.10), комісія за видачу кредиту становить 15 % від суми виданого кредиту. Нарахування комісії за видачу кредиту здійснюється на суму виданого кредиту за цим Договором кредиту у день видачі кредиту (п.4.11.) (а.с. 19-30). 02.09.2024 [PERSON] підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) А6383 Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) (а.с.31-38). 06.11.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії № 1442-6546, який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) А6697. Відповідно до додаткової угоди до Договору № 1442-6546 відповідач отримала кредит у розмірі 1400,00 грн (п.2.1.), дата надання/видачі кредиту 06.11.2024 (п.2.2), стандартна процентна ставка - 1.00% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення Договору, 0.75% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії Договору або до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше) (п.2.8.), комісія за видачу додаткових грошових коштів у кредит становить 15 % від суми додаткових грошових коштів. Комісія за видачу додаткових грошових коштів у кредит нараховується у день видасі додаткових грошових коштів у кредит (п.2.6.) (а.с. 43 зворот - 45). Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено в ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. В п. 13 Договору та п.10 додаткової угоди, позичальник [PERSON] зазначила номер особистого електронного платіжного засобу: [NUMBER] . Як вбачається з квитанції АТ КБ «Приватбанк» №2511949598, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зараховано 02.09.2024 суму 3000,00 на номер платіжного інструменту: 545708*90, призначення платіжної операції: видача кредитних коштів за договором 1442-6546,2024-09-02 та згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» №2542706347, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зараховано 06.11.2024 суму 1400,00 на номер платіжного інструменту: 545708*90, призначення платіжної операції: видача кредитних коштів за договором 1442-6546,2024-11-06 (а.с.41-42). Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту за кредитним договором № 1442-6546 від 02.09.2024 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» видано кошти [PERSON] у розмірі 3000,00 грн та 1400,00 грн (а.с. 47). Отже, із досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором та додатковою угодою. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором 1442-6546 від 02.09.2024, станом на 26.11.2025 заборгованість [PERSON] складає 18073,76 грн з яких: 4296,05 грн основний борг, 12797,71 грн залишок відсотків, 980,00 грн залишок штрафів (а.с.48-53). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення за кредитним договором 4296,05 грн суми заборгованості за основною сумою боргу, 12797,71 грн суми заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом із досліджених доказів встановлено, що за кредитним договором № 1442-6546 від 02.09.2024 відповідач отримала кредитні кошти в сумі 4400,00 грн. Крім того, судом встановлено, що розмір відсотків за користування кредитними коштами встановлений у кредитному договорі відповідає розміру встановленому в ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти зобов`язання з їх повернення не виконала, відсотки у встановлених договором розмірі не сплатила, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4296,05 грн суми заборгованості за основною сумою боргу, 12797,71 грн суми заборгованості за відсотками є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення за кредитним договором 980,00 грн неустойки, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 17 Кредитного договору визначено, розмір неустойки, який становить: 60,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Представник позивача зазначив, що при стягненні неустойки за даним договором слід застосовувати не загальне, а спеціальне законодавство, що регулює безпосередньо відносини щодо споживчого кредитування, тобто Закону України «Про споживче кредитування». Також зазначив, що за договорами укладеними з 24.01.2024 кредиторам дозволено здійснення нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, що врегульовано пунктом 6 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» з дня набрання чинності Законом №3498- IX. Вирішуючи питання який саме закон підлягає застосуванню, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про правотворчу діяльність» юридична сила - це властивість нормативно-правових актів та встановлених ними норм права, що є основою для визначення співвідношення їх взаємної ієрархічної підпорядкованості у системі нормативно-правових актів, зумовленого сукупністю ознак, що випливають із: 1) засад конституційного ладу в Україні; 2) компетенції та територіальної юрисдикції суб`єкта правотворчої діяльності, визначених Конституцією України та (або) законом; 3) інших особливостей, визначених Конституцією України та (або) законом. Суд констатує, що частиною 2 ст. 19 ЗУ «Про правотворчу діяльність» встановлено ієрархію нормативно-правових актів, відповідно до якої кодекс і закони є актами однієї юридичної сили. Разом з тим, згідно ч.ч.1,2 ст. 11 ЗУ «Про правотворчу діяльність» кодекс - це закон, який створений шляхом систематизації норм права, містить загальні засади, на підставі яких комплексно регулює однорідну сферу суспільних відносин, забезпечуючи стабільність правового регулювання. При прийнятті законів, що розвивають положення кодексу у відповідній сфері, повинні дотримуватися основні принципи правового регулювання суспільних відносин, встановлені кодексом. Отже аналізуючи вказану норму закону, суд зауважує, що оскільки при прийнятті законів, що розвивають положення кодексу у відповідній сфері, повинні дотримуватися основні принципи правового регулювання суспільних відносин, встановлені кодексом, суд дійшов висновку, що у даному випадку підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Приймаючи до уваги те, що сума заборгованості по штрафу за кредитним договором в розмірі 980,00 грн нараховані відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача за кредитним договором неустойки в розмірі 980,00 грн до задоволення не підлягають. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн та заявлено позовні вимоги в загальному розмірі про стягнення 18073,76 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 17093,76 грн що становить 94,57 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2517,83 грн, що складає 94,57 % від 2662,40 грн.

Outcome: partial