Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача 23700,65грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Свої вимоги мотивує наступним. 18.10.2023р. між [PERSON] та ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» було укладено договір про споживчий кредит №120252, згідно якого відповідач отримав кредит строком кредитування на 274 дні (з 18.10.2023р. по 18.07.2024р.). 16.05.2024р. між ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТзОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» укладено договір факторингу №16/05/2024-01, відповідно до якого ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» передає (відступає) ТзОВ «ФК «АРТЕМВДА-Ф» за плату, а ТзОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» приймає належні ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» грошові вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором №120252 від 18.10.2023 року. 20.05.2024 року у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з ТзОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» на ТзОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» на підставі договору факторингу №20240520-01. Боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні. 12.12.2024 року рішенням №12/12/24-1 учасника ТзОВ «ФК «МАРИН ФІНАНС» змінено найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «АКСІЛІУМ ФІНАНС». Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором №120252 в розмірі 23700,65грн., з яких: 22693,62грн.- заборгованість за тілом кредиту; 7,03грн. - заборгованість за відсотками; 1000грн.- комісія. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Банком виконано зобов`язання по договору в повному обсязі, так як надано відповідачу кредит у визначеному розмірі. В порушення вищевказаних вимог, відповідач своєчасно не повернув грошові кошти для погашення заборгованості, чим не виконав належним чином свої зобов`язання за даним договором. Представник позивача в судове засідання не прибув, у наданій суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, відзиву на позов суду не подав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. 18.10.2023р. між [PERSON] та ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» було укладено договір про споживчий кредит №120252, згідно якого відповідач отримав кредит строком кредитування на 274 дні (з 18.10.2023р. по 18.07.2024р.). Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,10 % річних . Тип процентної ставки фіксована. Орієнтовна реальна річна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту) складає 49,09% річних. 16.05.2024р. між ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТзОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» укладено договір факторингу №16/05/2024-01, відповідно до якого ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» передає (відступає) ТзОВ «ФК «АРТЕМВДА-Ф» за плату, а ТзОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» приймає належні ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» грошові вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором №120252 від 18.10.2023 року. 20.05.2024 року у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з ТзОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» на ТзОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» на підставі договору факторингу №20240520-01. Боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні. 12.12.2024 року рішенням №12/12/24-1 учасника ТзОВ «ФК «МАРИН ФІНАНС» змінено найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «АКСІЛІУМ ФІНАНС». Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором №120252 в розмірі 23700,65грн., з яких: 22693,62грн.- заборгованість за тілом кредиту; 7,03грн.-заборгованість за відсотками; 1000грн.- комісія. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Таким чином відповідач зобов`язаний повернути борг позивачу, а останній вправі вимагати його стягнення. Судом встановлено, що відповідач порушив умови договору, не погасив заборгованість в добровільному порядку, а тому позов в частині стягнення боргу за кредитним договором підлягає до задоволення в межах заявлених позивачем вимог. Дослідженою копією платіжної інструкції від 05.02.2026р., встановлено, що звертаючись до суду із даним позовом позивачем сплачено 2662,40 грн. судового збору, які згідно приписів ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача в користь позивача. Крім цього, згідно статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №607/14338/19-ц від 01.12.2021. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Верховний Суд у постанові від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19 роз`яснив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19. З урахуванням викладеного вище, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Отже, зміст наведених норм законодавства вказує на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 810/3213/16 від 04.08.2020, № 640/15803/19 від 05.08.2020. У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач надав Договір про надання правничої допомоги №25/09/25 від 25.09.2025р., акт наданих послуг №1 від 20.10.2025р., згідно якого клієнт зобов`язаний сплатити адвокату винагороду в розмірі 6000грн. Таким чином, відповідно до ст. 137 ЦПК України, із врахуванням обсягу виконаних адвокатом робіт, часу їх виконання, складності справи, співмірності часу розгляду справи та участі адвоката у її розгляді, зокрема розгляду справи у спрощеному провадженні, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Outcome: partial