Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-08 00:00:00

У серпні 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов зазначений позов. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 837777 від 19.06.2023 у розмірі 61 469,94 грн, з яких: 8 999,99 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 52 470,04 грн - заборгованість за відсотками. Позовна заява обґрунтована тим, що 19.06.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 837777, за яким відповідач отримав 9 000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою відсотків. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання, перерахувавши кошти відповідачу. Відповідач свої зобов`язання з повернення коштів та сплати відсотків не виконував належним чином, внаслідок чого утворилася вказана заборгованість. 21.06.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 21062024, за яким позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2025 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Маркєлової В.М. Ухвалою від 07.10.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляд справи; установив сторонам строки для подання заяв по суті справи; задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів. Позивач у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, з клопотаннями не звертався, відзив на позов не подавав. Суд розглянув справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З урахуванням положень ст. 280, 281 ЦПК України та з позицією представника позивача викладеної в заяві, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд розглянув справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 19.06.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 837777. Цей договір підписано електронним підписом відповідача з використанням одноразового ідентифікатора В073 у порядку, визначеному Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з умовами кредитної угоди відповідачу надано кредит у розмірі 9 000,00 грн строком на 360 днів, стандартна процентна ставка 2,20% на день. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав та перерахував вказану суму позичальнику на банківську картку, що підтверджується довідкою платіжної системи ТОВ "ПЕЙТЕК" про успішну транзакцію від 19.06.2023 року та відповіддю наданою АТ КБ «Приватбанк» від 31.12.2025 на виконання вимог ухвали суду від 07.10.2025. Відповідач здійснював часткові оплати заборгованості у зв`язку з чим станом на 24.12.2023 заборгованість за тілом кредиту становила 8 999,99 грн. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором. Суд перевірив розрахунок заборгованості та процентів і встановив, що первісним кредитором нараховувались відсотки за стандартною процентною ставкою 2,20 процента на день, що для залишку кредиту 8 999,99 грн еквівалентно 198,00 грн на день. Водночас 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" № 3498-IX. Цим Законом передбачено, що тимчасово максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року) 2,5 процента; протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року) 1,5 процента. Дія цього Закону поширюється на договори, укладені до набрання ним чинності, якщо строк дії таких договорів триває. У цій справі кредитний договір укладено 19.06.2023 строком на 360 днів, тобто його дія тривала після набрання чинності Законом № 3498-IX, тому нові імперативні обмеження поширюються на нього. За період з 24.12.2023 року по 21.04.2024 року застосована кредитодавцем ставка у розмірі 2,20 процента на день не перевищувала встановлений законом ліміт у 2,5 процента, тому в цій частині нарахування є правомірними. Однак за період з 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки за законом становив 1,5 процента на день. Натомість кредитодавець продовжував нараховувати 2,20 процента на день до 13.06.2024 включно. Оскільки умови договору, які погіршують становище споживача порівняно з нормами закону, є нікчемними, суд здійснює власний перерахунок відсотків за період з 22.04.2024 року по 13.06.2024 року (53 дні) в межах максимальної ставки 1,5 процента на день. Належний розмір процентів за цей період становить: 8 999,99 грн х 1,5% х 53 дні = 7 155,00 грн. Отже, обґрунтована сума заборгованості за відсотками складає 49 131,04 грн Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню, становить 58 131,03 грн, яка складається з 8 999,99 грн тіла кредиту та 49 131,04 грн відсотків. Щодо переходу права вимоги суд установив, що 21.06.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та позивачем було укладено договір факторингу № 21062024, за яким позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Презумпція чинності договору факторингу не спростована, тому позивач належним чином набув статусу нового кредитора та наділений повноваженнями вимагати від відповідача виконання грошового зобов`язання. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Позовні вимоги задоволено частково на суму 58 131,03 грн із заявлених 61 469,94 грн, що становить 94,57 процента від ціни позову. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог - у сумі 2 290,86 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Ч. 2 ст. 137 цього Кодексу встановлено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Ч. 3 ст. 137 цього Кодексу встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст.2 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Ч. 3 ст. 137 цього Кодексу встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Наданими суду доказами (в копіях): - договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025; - актом прийому-передачі наданих послуг від 05.08.2025; - детальним описом наданих послуг до акту від 05.08.2025 доведено, що послуги з професійної правничої допомоги на суму у розмірі 8 000,00 грн Позивачу надавав адвокат Усенко М.І. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство містить критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Ч. 4 ст. 137 ЦПІК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оцінюючи докази з метою розподілу судових витрат суд зауважує наступне. Суд враховує висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду у справі № 922/445/19, в яких, серед іншого наголошено, що в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У цій справі відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру понесених іншою стороною витрат. Також суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial