Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, за яким просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 31 923,22 Долар США та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що АТ КБ "ПРИВАТ БАНК" та [PERSON] , 11.08.2008 року уклали кредитний договір № ZPO0AR06230016. Згідно умов кредитного договору, АТ КБ "ПРИВАТ БАНК" зобов`язується надати [PERSON] кредит у розмірі 26 988,27 (Долар США) на термін до 09.08.2013 року, а остання щобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користуванням нимв порядку та розмірі, встановленому кредитним договором. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, проте відповідач свій обов`язок з повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого, станом на 26.08.2025 р. має заборгованість перед позивачем у розмірі 31 923,22 (Долар США) , з яких: 15 882,60 (Долар США) - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 2434,55 (Долар США) - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3171,86 (Долар США) - заборгованість по комісії за користування кредитом, 10434,21 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 31 923,22 Долар США та судовий збір. Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року відкрито провадження і справа призначена до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явились. При цьому, сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що АТ КБ "ПРИВАТ БАНК" та [PERSON] , 11.08.2008 року уклали кредитний договір № ZPO0AR06230016. Згідно умов кредитного договору, АТ КБ "ПРИВАТ БАНК" зобов`язується надати [PERSON] кредит у розмірі 26 988,27 (Долар США) на термін до 09.08.2013 року, а остання щобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користуванням нимв порядку та розмірі, встановленому кредитним договором. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, проте відповідач свій обов`язок з повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого, станом на 26.08.2025 р. має заборгованість перед позивачем у розмірі 31 923,22 (Долар США) , з яких: 15 882,60 (Долар США) - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 2434,55 (Долар США) - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3171,86 (Долар США) - заборгованість по комісії за користування кредитом, 10434,21 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Стаття 81ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Згідно правової позицією викладеної Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 8 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц, аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що надані позивачем докази є обґрунтованими, а тому приходить до висновку, що позовні вимог підлягають задоволенню . На підставі викладеного,

Outcome: approved