Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до ДПП, в якому просив суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на його користь матеріальну шкоду у розмірі 6 065,76 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що 09.08.2023 Інспектором ІРППВП № 2 Бучанського РУП лейтенантом поліції Наконечною А. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 188989. Даною постановою було притягнено до адміністративної відповідальності [PERSON] за порушення п.15.9 ПДР Правил дорожнього руху, відповідальність за яке, передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП. Не погоджуючись з винесеною постановою він звернувся до суду з адміністративним позовом, однак не дивлячись на оскарження даної постанови та відкриття ухвалою суду від 04.09.2024 провадження у справі № 367/6049/23, орган поліції пред`явив постанову (яка не набрала законної сили) до відділу ДВС для примусового стягнення подвійного штрафу. Так, 06.11.2023 Ірпінським ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № 73227763 про стягнення з [PERSON] 680 грн штрафу, а також 68 грн виконавчого збору та 369 грн витрат на проведення виконавчих дій (всього 1 117,00 грн). Вказував, що 20.01.2024 вся сума стягнення, в т.ч. 680 грн штрафу, була сплачена, а виконавче провадження закінчене. У той же час, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27.05.2024 у справі № 367/6049/23 було задоволено позов та скасовано постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.08.2023 серія БАБ № 188989 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Вказує, що дії працівників патрульної поліції щодо складання відносно [PERSON] постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві майнової та моральної шкоди (незалежно від вини заподіювачів), оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Фактично протиправні дії працівників патрульної поліції призвели до того, що позивач позбавився значного для нього обсягу грошових коштів (1 117 грн), які були стягнуті ДВС на підставі постанови, яка не набрала законної сили та яку працівники поліції протиправно подали до органів ДВС; в межах виконавчого провадження на грошові кошти та майно позивача було накладено арешт, а відомості про нього були внесені до Єдиного реєстру боржників, що також негативно вплинуло на психологічний стан позивача. Він не міг реалізувати своє майно (автомобіль) аж до моменту фактичної сплати всіх витрат виконавчого провадження; з метою захисту своїх прав [PERSON] вимушений був не тільки вести листування з відповідачем, але і звернутися до адвоката за правничою допомогою та подати позов до суду, тобто тривалий час доводив свою невинуватість з залученням третіх осіб; для звернення з позовом до суду позивач вимушений був додатково сплатити судовий збір (536,80 грн) та здійснити витрати на правову допомогу адвоката (5 000 грн), тобто додатково зазнав матеріального навантаження для захисту своїх прав. Це все призвело лише до моральних страждань та витрачання часу і грошових коштів. І вже більш як рік права позивача не поновлені та збитки не відшкодовані. Моральну шкоду позивач оцінює в 10 000 грн. Крім цього, представництво інтересів позивача в Ірпінському міському суді Київської області у справі № 367/6049/23 здійснював адвокат Самойленко А.В., що підтверджено як самим текстом позовної заяви, ордером адвоката, а також договором про надання правової допомоги від 09.08.2023 та актом наданих послуг. За цим договором адвокат здійснював представництво інтересів [PERSON] у справі № 367/6049/23, гонорар за договором (п.4.1.) в розмірі 5 000 грн було сплачено в день укладання договору, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1. Зазначив, що таким чином, розмір завданої моральної (немайнової) шкоди та документально підтвердженої майнової шкоди становить: 10 000 грн - моральна (немайнова) шкода; 5 000 грн - понесені витрати на правову допомогу адвоката (у справі № 367/6049/23 про оскарження протиправної постанови поліції); 1 049 грн - стягнуті з позивача органом ДВС грошові кошти (в т.ч. штраф) на виконання протиправної постанови поліції (1 117 грн фактично стягнуто за мінусом 68 грн виконавчого збору, який підлягає поверненню органом ДВС згідно ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»); 16,76 грн обов`язкової комісії банку за здійснений платіж. Тому, посилаючись на статті 1173, 1174, 1176, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач звернувся із позовом до суду. 06.02.2025 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Усатовій І.А. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.02.2025 справу прийнято до розгляду та розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 05.03.2025 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки Департамент патрульної поліції є неналежним відповідачем у справі. 05.03.2025 представником відповідача подано до суду клопотання про залучення співвідповідача ГУ НП у Київській області. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.10.2025 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Національної поліції в Київській області. 16.10.2025 представником відповідача-2 подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти позовних вимог. Заперечення мотивував тим, що для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність таких умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Водночас в рішенні Ірпінського районного суду Київської області від 27.05.2024 не встановлено будь-яких протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. Суд лише вказав на недостатність належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення [PERSON] порушення правил дорожнього руху. Отже, сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських та не може бути самостійною підставою для відшкодування моральної шкоди. Вказував, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Разом із тим, позивач, вимагаючи відшкодування моральної шкоди, жодним чином не обґрунтовує її розмір і не надає конкретних доказів. Він обмежується лише загальними фразами, не вказуючи: (1) які саме негативні явища та порушення нормальних життєвих зв`язків виникли внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності? (2) яким чином ці порушення вплинули на його здоров`я, професійну діяльність чи соціальні зв`язки (душевні страждання, приниження честі та гідності, переживання, погіршення стану здоров`я)? Тому позивачем не виконано процесуальний обов`язок щодо доведення факту, обсягу та розміру заподіяної моральної шкоди, як наслідок позовна вимога у цій частині є абсолютно необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначав, що поліцейський, який складає протокол про адміністративне правопорушення, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, а тому до цих правовідносин не застосовуються приписи ст. 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». З огляду на це, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення майнової шкоди (витрат на правову допомогу у справі № 367/6049/23). Тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити. 16.10.2025 представником відповідача-2 подано заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Заява мотивована тим, що у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 761/29138/24 за позовом [PERSON] до ГУ НП у Київській області про відшкодування майнової шкоди у розмірі 6 065,76 грн, моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Тобто предмети обох позовів є ідентичними. Водночас рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07.01.2025 у задоволенні позовних вимог було відмовлено та це рішення набрало законної сили, що свідчить про існування підстав для закриття провадження у цій справі відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. 16.10.2025 представником позивача подано відповідь на відзив. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 05 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено. У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, незважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Позивач, звертаючись до суду з позовом до відповідачів, зазначає, що незаконними діями інспектора ІРППВП № 2 Бучанського РУП лейтенантом поліції Наконечної А. при винесенні постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.08.2023 серія БАБ № 188989 йому заподіяно моральну шкоду. Встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27.05.2024 у справі № 367/6049/23 було задоволено позов та скасовано постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.08.2023 серія БАБ № 188989 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Вказане судове рішення набрало законної сили. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч. 1 ст. 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України). Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі. Усталеним у доктрині цивільного права та національній судовій практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади (тут і далі - йдеться також й про органи місцевого самоврядування, про що не зазначається з огляду на обставини цієї справи) у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України , близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, діями чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. У цій справі перед судом постало питання, чи є факт закриття справи судом у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення підставою для відшкодування моральної шкоди особі. Згідно вимог чинного законодавства оформлення патрульним поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом статей 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи. Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта. Процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які полягають у фіксації адміністративного правопорушення, можуть бути оцінені на предмет відповідності закону чи іншому нормативному акту судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки оцінка таких дій без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності сукупно з іншими доказами є неможливою. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed