Jurisdiction: civil
Date: 2026-04-08 00:00:00

Представник заявниці, адвокат Крижанівський В.В., звернувся до суду із вищезазначеною заявою, яку мотивував тим, що на ім`я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 2,9079 га, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. [PERSON] помер [INFO] , на момент смерті проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] протягом шести місяців, з дня смерті свого батька [PERSON] прийняв після нього спадщину та фактично вступив в управління і володіння спадковим майном. [PERSON] помер [INFO] в смт. Тиврів. На день смерті [PERSON] з ним проживала без реєстрації його дочка [PERSON] . [PERSON] є дочкою [PERSON] . [PERSON] звернулася до Приватного нотаріуса Мельник М.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , на що отримала роз`яснення про необхідність звернутися до суду, оскільки пропущено строк у шість місяців прийняття спадщини. Таким чином, заявниця не має змоги оформити свої спадкові права, тому змушена звернутись до суду та просить встановити факт вступу в управління спадковим майном батька після смерті діда та факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак її представник, адвокат Крижанівський В.В., подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, вимоги заяви підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Бичков В.М. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить дану цивільну справу розглянути без участі представника Липовецької міської ради. Проти задоволення заяви не заперечує. Представник заінтересованої особи Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява селищного голови Соць І.В., в якій він просив розглянути справу за його відсутності, вирішити її на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність заявника та заінтересованої особи на підставі наявних у справі письмових доказів. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. У відповідності до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 1 статті 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до абзацу 3 пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини 2 статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частина 1 статті 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з підпункту 4.10 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 2 листа ВССУ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР (який діяв на момент смерті [PERSON] ) спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Судом встановлено, що згідно із копією листа ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 28.08.2024 № 5140/475-24 відповідно до «Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству «Світанок» Лукашівської сільської Ради народних депутатів», на гр. [PERSON] виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай), за №37 від 12.03.1997р. у розмірі 3,05 умовних кадастрових гектарів, серія ВН №0252037 відповідно до розпорядження Липовецької районної державної адміністрації №437 від 30.12.1996 року. Взамін даного сертифіката на право на земельну частку (пай) видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії BH №:062796 зареєстрований за №115 від 08.12.2004 року на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 2,9079 га. із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. [PERSON] помер [INFO] в смт. Тиврів, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 02.08.2024. Згідно із довідкою Турбівської селищної ради від 28.02.2025 №121 померлий [INFO] [PERSON] [INFO] , до дня своєї смерті проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . В Турбівській селищній раді Вінницького району Вінницької області відсутні відомості про реєстрацію місця проживання, на момент смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . Згідно із довідкою Турбівської селищної ради від 28.02.2025 №120 померлий [INFO] [PERSON] [INFO] , до дня своєї смерті проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] і склад його, за наявною у селищної ради інформацією, наступний: дружина [PERSON] [INFO] , померла; син - [PERSON] [INFO] , помер. Відповідно до довідки Турбівської селищної ради від 21.01.2025 №41 [PERSON] [INFO] , дійсно, протягом шести місяців, з дня смерті свого батька [PERSON] , який проживав без реєстрації в [ADDRESS] , померлого [INFO] прийняв спадщину та фактично вступив в управління і володіння майном шляхом спільного проживання, а саме: Проводив поточний ремонт спадкового житлового будинку в березні-квітні 2003 року. Проводив обробіток присадибної земельної ділянки, що значиться за спадковим житловим будинком в квітні-червні 2003. Розпоряджався речами домашнього вжитку померлого. Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян від 01 серпня 2024 року [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). [PERSON] помер [INFO] в смт. Тиврів, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 02.08.2024. [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.12.2015 року. Згідно із довідкою Турбівської селищної ради від 13.02.2025 №101 померлий [INFO] [PERSON] [INFO] , до дня своєї смерті, постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за вказаною адресою проживали без реєстрації: 1. Дочка- [PERSON] [INFO] . Інших зареєстрованих та проживаючих осіб за вказаною адресою не було. [PERSON] звернулася до Приватного нотаріуса Мельник М.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , на що отримала роз`яснення про необхідність звернутися до суду, оскільки пропущено строк у шість місяців прийняття спадщини. Згідно з інформацією Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області вих №01-16/162 від 03.06.2025 спадкові справи до майна померлого [INFO] [PERSON] та до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилися. На підставі зазначеного, суд, оцінивши відповідно до вимог статті 89 ЦПК України належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищезазначене, дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON] та необхідності встановлення факту, що [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті свого батька [PERSON] ; факту того, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved