Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-29 00:00:00

В березні 2025 року позивач Адвокатське об`єднання «Племянніков і Партнери» звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання правничої допомоги, посилаючись на наступні обставини. 12.01.2023, між Адвокатським об`єднанням «Племянніков і Партнери» (далі - Позивач) та гр. [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено Договір про надання правничої допомоги та представництво інтересів № 12.01-Ц23 (далі - Договір), у справі про зменшення аліментів які стягнуто на користь [PERSON] у справі № 357/3161/15, та у справі № 2-25008/10р, які стягнуто на користь [PERSON] . Згідно Додатку 1 до Договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 12.01.2025 року, згідно п.п. 1. п. 1, сума у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, 00 копійок, основна винагорода у справі про зменшення аліментів які стягнуто на користь [PERSON] у справі № 357/3161/15; згідно п.п. 2. п.1, сума у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, 00 копійок, основна винагорода у справі про зменшення аліментів які стягнуто на користь [PERSON] у справі № 2-25008/10р. За зазначеними обов`язковими платежами строк оплати настав, Відповідач зазначені умови Договору не виконав, у зв`язку із чим Позивач звертається до суду з метою стягнення заборгованості із неустойкою. Згідно п.п.4.3. п.4 Договору, у випадку несвоєчасного чи не повного розрахунку Клієнта на користь Адвокатського об`єднання згідно умов визначених даним Договором і Додатками до нього, Клієнт зобов`язується сплатити разовий штраф у розмірі не більше 10 (десяти) відсотків за кожне порушення а також пеню визначену у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України встановлену на день підписання даного договору за кожен день прострочки платежу. Згідно п.п. 4.1. п. 4 Договору, Відповідач зобов`язаний за надання правничої допомоги сплачувати Адвокатському об`єднанню плату обумовлену Договором та Додатком 1 до нього. Станом на 17.03.2025, Відповідач має наступний розмір заборгованості за взятими на себе зобов`язаннями: згідно п.п. 1. п. 1: сума заборгованості становить 245 910,89 грн(розрахунок заборгованості додається до позову); згідно п.п. 2 п.1: сума заборгованості становить 245 910,89 грн (розрахунок заборгованості додається до позову). Загалом: за пп. 1, пп. 2, п. 1 Додатку 1: 491 821,78 грн (Розрахунок пені здійснювався за формулою: Сума пені = сума заборгованості * розмір пені / 100% * кількість днів прострочення / кількість днів у році ). Загальна заборгованість згідно зазначеного розрахунку становить 491821,78 гривень. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь Адвокатського об`єднання «Племянніков і Партнери» заборгованість за Договором про надання правничої допомоги та представництво інтересів № 12.01-Ц23 від 12.01.2023 у розмірі 491 821,78 гривень та судові витрати ( а. с. 1-7 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2025, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. (а.с. 43-44) та матеріали передані для розгляду. За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ). Ухвалою судді від 01.04.2025 позовна заява Адвокатського об`єднання «Племянніков і Партнери» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання правничої допомоги, залишена без руху ( а. с. 48-50 ). 07.04.2025 за вх. № 18150 судом отримано заяву про усунення недоліків ( а. с. 53-54 ), разом із платіжною інструкцією від 06.04.2025 про сплату судового збору у розмірі 7 377,32 грн ( а. с. 56 ). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру ( ч. 8 ст. 187 ЦПК України ). Згідно відповіді № 1276512 від 09.04.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді стосовно визначення підсудності щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача, [PERSON] за вказаними параметрами не знайдено ( а. с. 57 ). 09 квітня 2025 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області ( а. с. 58 ). 28 квітня 2025 року за вх. № 23096 судом з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача отримано відповідь ( а. с. 59 ). З вказаної відповіді вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] з 24.12.2014 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 року у справі № 263/14171/19. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Ухвалою судді від 29.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 05.06.2025 (а.с. 60-61). Ухвалою суду від 05.06.2025 здійснено перехід із розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін, до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 26.06.2025 ( а. с. 68-70 ). Ухвалою суду від 21.07.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.09.2025 ( а. с. 78-79 ). Ухвалою суду від 06.10.2025 визнано обов`язкову явку в судове засідання позивача АО «Племянніков і Партнери», судове засідання призначено на 11.11.2025 ( а. с. 88-89 ). Протокольною ухвалою від 11.11.2026 суд ухвалив проводити розгляд справи в заочному порядку ( а. с. 98-100 ). В судовому засіданні 11.11.2025 отримано заяву від сторони позивача про зменшення позовних вимог ( а. с. 101) з додатками ( а. с. 102, 103 ) та відкладено розгляд справи на 11.11.2025 ( а. с. 98-100 ). Згідно протоколу Ради Партнерів АО «Племянніков і Партнери» за № 24.12/25, серед іншого, прийнято рішення про зміну найменування Адвокатського об`єднання на «Кейс Енд Каунсел Партнерс» ( а. с. 123-128 ). Протокольною ухвалою від 17.03.2026 суд ухвалив про продовження розгляду справи в заочному порядку ( а. с. 139-143 ). 17.03.2026 за клопотаннями представника позивача, оголошено перерву до 30.03.2026 ( а. с. 139-143 ). 30.03.2026 учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились. Представник позивача, адвокат Племянніков Б.Д. в судове засідання 30.03.2026 не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься розписка ( а. с. 144 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання 30.03.2026 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак на адресу суду неодноразово поверталися поштові конверти без вручення, причина повернення вказана працівниками пошти, за закінчення терміну зберігання ( а. с. 65, 74, 75, 83 ), також у зв`язку з тим, що адресат відсутній ( а. с. 96, 107). Так, судові повістки направлялися судом на адресу реєстрації відповідача, згідно відповіді отриманої судом з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача. 18.03.2026 судом здійснено оголошення, яким Білоцерківський міськрайонний суд Київської області викликає [PERSON] в якості відповідача у справі про стягнення заборгованості за договором про надання правничої допомоги на 14 год. 30 хв. 30.03.2026 ( а. с. 145 ). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) ( ч. ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України ). Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). У постанові Верховного Суду від 13.05.2024 року по справі №755/4829/23, суд зробив висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Оскільки судом вчинялися всі заходи для належного сповіщення, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду у відповідності до вимог цивільно-процесуального законодавства. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Оскільки стороною позивача надавалися пояснення з приводу позовних вимог, неявка в судове засідання 30.03.2026 не перешкоджає розгляду справи. Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як зазначено вище, протокольною ухвалою вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що 12.01.2023, між Адвокатським об`єднанням «Племянніков і Партнери» та [PERSON] було укладено Договір про надання правничої допомоги та представництво інтересів № 12.01-Ц23 (а. с. 35-39). У відповідності до даного Договору Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу та представляти інтереси Клієнта у судах всіх інстанцій, а також у всіх державних та недержавних установах, організаціях будь-якої форми власності, в тому числі й у інших державних інспекціях та фондах у справі про зменшення розміру аліментів що має відношення до Клієнта, який зобов`язується виплатити Адвокатському об`єднанню винагороду за надання правничої допомоги та представництво інтересів ( п.п. 1.1. п. 1 Договору ). Відповідно до п.п. 4.1. п. 4 Договору, Клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню грошову винагороду, визначену даним Договором та Додатками до даного Договору, якщо така винагорода визначалась, в строки та у розмірах визначених умовами даного Договору та Додатків до нього. Згідно п.п. 4.3. п. 4 Договору, у випадку несвоєчасного чи не повного розрахунку Клієнта на користь Адвокатського об`єднання згідно умов визначених даним Договором і Додатками до нього, Клієнт зобов`язується сплатити разовий штраф у розмірі не більше 10 (десяти) відсотків за кожне порушення а також пеню визначену у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України встановлену на день підписання даного договору за кожен день прострочки платежу. Згідно п.п. 4.1. п.4 Договору, Відповідач зобов`язаний за надання правничої допомоги сплачувати Адвокатському об`єднанню плату обумовлену Договором та Додатком 1 до нього. Згідно Додатку 1 до Договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 12.01.2025 року, згідно п. 1 на виконання п. 4 Договору, Сторони дійшли згоди встановити наступний порядок та розміри грошової винагороди Адвокатського об`єднання, а саме: п.п. 1.1. для цивільних справ: сума у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, 00 копійок, основна винагорода у справі про зменшення аліментів які стягнуто на користь [PERSON] у справі № 357/3161/15; яка сплачується в день підписання Даного Додатку до Договору; сума у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, 00 копійок, основна винагорода у справі про зменшення аліментів які стягнуто на користь [PERSON] у справі № 2-25008/10р., яка сплачується в день підписання Даного Додатку до Договору; сума в розмірі 1 500 гривень, 00 копійок, сума за участь адвоката в судовому засіданні, та/чи виїзді для проведення окремих дій ( а. с. 40 ). Додано розрахунки заборгованості разом із заявою про зменшення позовних вимог ( а. с. 102, 103 ), де відповідач має наступний розмір заборгованості за взятими на себе зобов`язаннями: згідно п.п. 1, п.1 Договором № 12.01-Ц23 від 12.01.2023 та Додатком 1 від 12.01.2023: загальна сума заборгованості становить 133 945,16 грн, яка складається з: 5000 грн заборгованість; 128 945,16 грн нарахована пеня та згідно п.п. 2, п. 1 Договору № 12.01-Ц23 від 12.01.2023 та Додатком 1 від 12.01.2023: загальна сума заборгованості становить 133 945,16 грн, яка складається з: 5000 грн заборгованість; 128 945,16 грн нарахована пеня, загалом 267 890,32 грн (Розрахунок пені здійснювався за формулою: Сума пені = сума заборгованості * розмір пені / 100% * кількість днів прострочення / кількість днів у році ). З вказаних розрахунків вбачається, що пеня стороною позивача розрахована з урахуванням строку давності та нарахована за період з 12.04.2024 по 12.03.2025. Згідно протоколу Ради Партнерів АО «Племянніков і Партнери» за № 24.12/25, серед іншого, прийнято рішення про зміну найменування Адвокатського об`єднання на «Кейс Енд Каунсел Партнерс» ( а. с. 123-128 ). В судовому засіданні 17.03.2026 представник позивача підтримав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 267 890,32 грн у зв`язку з невиконаними стороною відповідача зобов`язаннями за Договором про надання правничої допомоги від 12.01.203 та Додатку до Договору від 12.01.2023. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягни згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом пункту 4 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до п.п.6, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 3 ст. 27 Закону про адвокатуру). Верховний Суд неодноразово зазначав, що договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання гл. 63 ЦК (постанови Верховного Суду від 03.02.2022 у справі №910/17183/20, від 21.06.2022 у справі №904/2925/18, від 30.06.2022 у справі №915/517/21 тощо). Глава 52 ЦК регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Вимоги щодо оплати послуг за договором про надання правової допомоги передбачені, зокрема, ст. 30 Закону про адвокатуру, у ч.1 якої зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ч. 2 ст. 30 Закону про адвокатуру). При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч. 3 ст. 30 зазначеного Закону). Аналогічні положення містяться і у ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09.06.2017 (далі - Правила адвокатської етики). Відповідно до ч. 3 ст. 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та / або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Не погодження клієнтом та / або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката (ч. 4 ст. 28 Правил адвокатської етики). Адвокат, який надає безоплатну правову допомогу, отримує винагороду виключно за рахунок держави у порядку та розмірах, встановлених законодавством (ч. 6 ст. 28 Правил адвокатської етики). З наведеного вбачається, що договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону). Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Суд встановив, що за своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір про надання правової (правничої) допомоги та представництво інтересів № 12.01-Ц23 від 12.01.2023 є договором про надання послуг. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. За змістом частин першої та четвертої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорів встановлюється за домовленістю сторін. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту, що передбачено частиною першою статті 15 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI). Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 15 Закону № 5076-VI стороною договору про надання правничої допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правничої допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання. Адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених об`єднанням договорів про надання правничої допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське об`єднання зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, про що зазначено у частині першій статті 26 Закону № 5076-VI. Як зазначено судом вище, 12.01.2023, між Адвокатським об`єднанням «Племянніков і Партнери» та [PERSON] було укладено Договір про надання правничої допомоги та представництво інтересів № 12.01-Ц23 (а. с. 35-39). Згідно Додатку 1 до Договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 12.01.2025 року, п. 1 на виконання п. 4 Договору, Сторони дійшли згоди встановити наступний порядок та розміри грошової винагороди Адвокатського об`єднання, а сааме: п.п. 1.1. для цивільних справ: сума у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, 00 копійок, основна винагорода у справі про зменшення аліментів які стягнуто на користь [PERSON] у справі № 357/3161/15; яка сплачується в день підписання Даного Додатку до Договору; сума у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, 00 копійок, основна винагорода у справі про зменшення аліментів які стягнуто на користь [PERSON] у справі № 2-25008/10р., яка сплачується в день підписання Даного Додатку до Договору; сума в розмірі 1 500 гривень, 00 копійок, сума за участь адвоката в судовому засіданні, та/чи виїзді для проведення окремих дій ( а. с. 40 ). В судовому засіданні стороною позивача зазначалося, що під час укладання Договору про надання правничої допомоги та Додатку № 1 до нього від 12.01.2023, відповідач [PERSON] не сплатив обумовлені суми в розмірі по 5000 грн за надання представництва про зменшення аліментів які стягнуто на користь [PERSON] у справі № 357/3161/15 та зменшення аліментів які стягнуто на користь [PERSON] у справі № 2-25008/10р. Водночас, Адвокатським об`єднанням в особі адвоката Племяннікова Богдана було надано правничу допомогу та представництво відповідачу, про що свідчать додані з боку сторони позивача судові рішення ( а. с. 184-199 ). Так, з вказаних судових рішеннях вбачається, що адвокат Племянніков Б.Д. приймав участь як представник [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про зменшення розміру аліментів та у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Тобто, Адвокатським об`єднанням в особі адвоката Племяннікова Богдана були виконанні взяті на себе зобов`язання за Договором про надання правничої допомоги та представництво інтересів № 12.01-Ц23 від 12.01.2023. В свою чергу стороною позивача зазначалося, що в день підписання Договору та Додатку до нього, відповідачем не було сплачені обумовлені умовами суми ( по 5000 грн ), що не було спростовано з боку відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно постанови Верховного Суду від 25.01.2018 р. у справі № 401/1466/15-ц відмова відповідача від виконання зобов`язання в односторонньому порядку за договором про надання юридичних послуг, а саме відмова сплатити винагороду, на яку при укладенні цього договору розраховував позивач, є істотним порушенням його умов. Верховний суд у постанові від 11.02.2019 року у справі №643/13788/15-ц вказує, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». За таких обставин, оскільки грошове зобов`язання перед позивачем не виконано відповідачем відповідно до умов Договору, як встановлено матеріалами справи останній отримав послуги з надання правової допомоги по двом справам, розмір яких складав по 5000 грн кожна, зі свого боку адвокатом Племянніковим Б.Д. умови Договору про надання правничої допомоги № 12.01-Ц23 від 12.01.2023 та Додатку № 1 до Договору були виконані, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача розмір грошової винагороди у загальному розмірі 10 000 грн, по 5000 грн за надання правничої допомоги та представництва у кожній справі ( дві справи ) про зменшення аліментів. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача пені за невиконання взятих на себе зобов`язань за Договором про надання правничої допомоги № 12.01-Ц23 від 12.01.2023, надання правничої допомоги та представництва у двох справах про зменшення аліментів у розмірі 128 945,16 грн за кожну в межах строку позовної давності за період з 12.04.2024 по 12.03.2025, то з цього приводу суд зазначає про наступне. Згідно з вимогами статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється в письмовій формі. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За порушення строків виконання грошового зобов`язання, кредитор має право застосовувати фінансові санкції, зокрема нараховувати пеню у розмірі, встановленому у договорі. Пеня це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на пеню не нараховуються. Сплата пені не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Облікова ставка Національного банку один з монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк установлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлює мораторій на стягнення неустойки (пені, штрафів) за договорами споживчого кредиту в період дії воєнного стану. Договір про надання правничої допомоги є цивільно-правовим або господарським договором, а не споживчим кредитом. Отже, вимога адвокатського об`єднання про стягнення пені з відповідача за договором про надання правничої допомоги не підпадає під обмеження п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки цей пункт стосується виключно споживчого кредитування, а не господарських відносин між клієнтом та адвокатами. Відповідно до п.п. 4.1. п. 4 Договору, Клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню грошову винагороду, визначену даним Договором та Додатками до даного Договору, якщо така винагорода визначалась, в строки та у розмірах визначених умовами даного Договору та Додатків до нього. Згідно п.п. 4.3. п. 4 Договору, у випадку несвоєчасного чи не повного розрахунку Клієнта на користь Адвокатського об`єднання згідно умов визначених даним Договором і Додатками до нього, Клієнт зобов`язується сплатити разовий штраф у розмірі не більше 10 (десяти) відсотків за кожне порушення, а також пеню визначену у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України встановлену на день підписання даного договору за кожен день прострочки платежу. Стороною позивача долучаючи до матеріалів справи розрахунки заборгованості з урахуванням строку позовної давності розрахована заборгованість відповідача за пенею за період з 12.04.2024 по 12.03.2025, де нарахована пеня становить по 128 945,16 грн ( два зобов`язання ). Отже, як зазначено вище, умовами Договору про надання правничої допомоги та представництва інтересів № 12.01-Ц23 від 12.01.2023 передбачено у випадку несвоєчасного чи не повного розрахунку Клієнта на користь Адвокатського об`єднання згідно умов визначених даним Договором і Додатками до нього, Клієнт зобов`язується сплатити разовий штраф у розмірі не більше 10 (десяти) відсотків за кожне порушення, а також пеню визначену у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України встановлену на день підписання даного договору за кожен день прострочки платежу. Оскільки як встановлено судом, відповідач не виконав умови вищевказаного договору, не сплатив розмір грошової винагороди у цивільних справах у розмірі по 5000 грн за кожну, позивач має право вимагати з боку відповідача сплати суму пені визначену у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України встановлену на день підписання даного договору за кожен день прострочки платежу, що передбачено умовами вищевказаного договору, з чим погодився останній укладаючи його. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Водночас, суд не може погодитися з доводами позивача в частині нарахованої пені та приводить свій розрахунок. Оскільки умова договору передбачено у випадку несвоєчасного чи не повного розрахунку Клієнта на користь Адвокатського об`єднання згідно умов визначених даним Договором і Додатками до нього, Клієнт зобов`язується сплатитипеню визначену у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України встановлену на день підписання даного договору за кожен день прострочки платежу, то пеня розраховується за формулою: Пеня] = [Сума боргу] х [Коефіцієнт] х [Ставка НБУ] / 100% / [Кількість днів у році] х [Кількість днів] Де: [Сума боргу] сума простроченого боргу. [Ставка пені у день (%)] розрахункова ставка пені в процентах на день [Ставка пені на рік (%)] розрахункова ставка пені в процентах річних [Коефіцієнт] - коефіцієнт на який помножується ставка НБУ [Ставка НБУ] - облікова ставка Національного банку України [Кількість днів у році] - кількість днів у році [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання. Пеня = 5000 грн ( сума боргу ) х 29 ( ставка пені ) / 100% / 365 днів х 14 ( днів )= 55.46 грн (період з 12.04.2024-25.04.2024); 5000 грн ( сума боргу ) х 27 ( ставка пені ) /100% / 365 х 49 ( днів ) = 180,74 грн ( період з 26.04.2024-13.06.2024); 5000 грн ( сума боргу ) х 26 ( ставка пені ) /100% / 365 х 182 ( дні ) = 646.45 грн ( період з 14.06.2024-12.12.2024); 5000 грн ( сума боргу ) х 27 ( ставка пені ) /100% / 365 х 19 ( днів ) = 70,08 грн ( період з 13.12.2024-31.12.2024); 5000 грн ( сума боргу ) х 27 ( ставка пені ) /100% / 365 х 23 ( днів ) = 85,07 грн ( період з 01.01.2025-23.01.2025 ); 5000 грн ( сума боргу ) х 29 ( ставка пені ) /100% / 365 х 42 ( днів ) = 166,85 грн ( період з 24.01.2025-06.03.2025 ); 5000 грн ( сума боргу ) х 31( ставка пені ) /100% / 365 х 37 ( днів ) = 157,12 грн ( період з 07.03.2025-12.04.2025 ), загальний розмір пені за період з 12.04.2024 по 12.03.2025 в межах заявлених вимог та строку давності становить 1 361,77 грн ( онлайн калькулятор пені). Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, визначена умовами договору № 12.01-Ц23 від 12.01.2023 у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України встановлену на день підписання даного договору за кожен день прострочки платежу, період прострочення складає з 12.04.2024 по 12.03.2025в межах заявлених вимог та строку давності у розмірі по 1 361,77 грн ( два зобов`язання ) за кожну справу, в якій надавалася правова допомога відповідачу про зменшення аліментів та по яким останнім прострочено сплату грошову винагороду, визначену даним Договором та Додатками до даного Договору. Даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що на користь позивача належить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання правничої допомоги № 12.01-Ц23 від 12.01.2023 та Додатку № 1 до Договору в загальному розмірі 10 000 грн та заборгованість за пенею в загальному розмірі 2 723,54 грн, загалом 12 723,54 гривень. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: partial