Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] 05.03.2016 Відділом ДРАЦС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 217. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 05.03.2016 сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] . В силу різних поглядів на сімейне життя, взаємні права і обов`язки, ведення домашнього господарства, сім`я сторін фактично розпалась. Сторони з 04.12.2025 разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, між ними постійно виникають сварки та непорозуміння, примирення між ними неможливе і наміру зберегти сім`ю немає. Ухвалою суду від 18.12.2025 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Водночас, роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали та направлення відповідачу за місцем його реєстрації. Копія позовної заяви із додатками та копія ухвали суду від 18.12.2025 про відкриття спрощеного провадження, направлені відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання, повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відзив на позов відповідач не надав, інших заяв та клопотань від нього також не надходило. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Зважаючи на відсутність відзиву на позов та клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, суд розглянув справу на підставі письмових матеріалів, поданих позивачем, як передбачено ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 05.03.2016 Відділом ДРАЦС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, зареєстровано шлюб сторін по справі, про що зроблений відповідний актовий запис № 217. Сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 06.08.2019 Деснянським районним у місті Києві відділом ДРАЦС ГТУЮ у місті Києві. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємної допомоги, що є морально-правовою основою шлюбу за наявності бажання обох сторін, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 12, 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: approved